АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/159/15 Справа № 415/6447/12 Головуючий у 1 й інстанції - Дячков С. В. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 листопада 2014 року по справі за позовом прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 р. прокурор Заводського району м. Дніпродзержинська звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, зазначивши, що 19 травня 1990 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено шлюб.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в результаті спільної праці та спільних заощаджень набули у спільну сумісну власність наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 та магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1) за адресою: АДРЕСА_2.

Просив визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1) в будинку АДРЕСА_2.

У січні 2013 р. ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що предметом даного спору є: об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 та магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1) за адресою: АДРЕСА_2. Зазначала на те , що від спільного подружнього життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають повнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

При визначенні часток подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя, просить суд врахувати інтереси неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в наслідок чого, відступити від засад рівності часток подружжя, визначити частки майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності подружжя наступним чином: визнавши право власності за ОСОБА_5 у розмірі 2/3 частини квартири АДРЕСА_1; визнавши право власності за ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; визнавши право власності за ОСОБА_5 у розмірі 2/3 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_2; визнавши право власності за ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

У березні 2013 р. прокурор Заводського району м. Дніпродзержинська уточнив свої позовні вимоги, посилався на те, що суд при вирішенні спору про поділ майна подружжя може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Протягом 2010-2013 років ОСОБА_5 на свій власний розсуд без згоди ОСОБА_4 розпоряджається сумами орендної плати за користування приміщенням магазину непродовольчих товарів, яке входить до спільного майна подружжя ОСОБА_4. ОСОБА_5 не тільки приховує від ОСОБА_4 його частку суми орендної плати за користування приміщенням по вулиці Широкій, але й створює загрозу звернення банком стягнення за невиконання зобов'язань на все майно подружжя ОСОБА_4.

ОСОБА_4 є інвалідом І групи (підгрупа Б) від загального захворювання довічно. Згідно довідки про розмір пенсії ОСОБА_4, розмір його пенсії станом на лютий 2013 року становить 994 грн.

Просив визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та право власності на 2/3 частини магазину непродовольчих товарів (вбудовує приміщення № 1) в будинку АДРЕСА_2 ( ар. сп. 71-74).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 листопада 2013 року позовні вимоги прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська в інтересах ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволені частково та :

-Визнано право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за кожним.

-Визнати право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за кожним.

В апеляційній скарзі ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська в інтересах ОСОБА_4 в частині визнання права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини магазину непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за кожним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 1990 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено шлюб, про що Дніпродзержинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану в Книзі реєстрації актів громадянського стану здійснено відповідний запис № 262( ар. сп.9).

За час перебування у шлюбі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в результаті спільної праці та спільних заощаджень набули у спільну сумісну власність наступне майно.

02 березня 1998 року між ОСОБА_8 (продавець) і ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Огневою Н.О. і зареєстровано в реєстрі за № 1067. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в книзі № 129 за реєстровим №206 ( ар. сп. 11).

29 червня 2005 року між продавцями ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3 і покупцем ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Киряк С.А. і зареєстровано в реєстрі за № 2576. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 29 червня 2005 р. ( ар. сп. 12). На підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 594 від 15 вересня 2006 р. трикімнатна квартира за адресою: м. Дніпродзержинськ, вулиця Широка, 1-1, переведена у нежитлове приміщення та надано ОСОБА_5 дозвіл на реконструкцію його під магазин непродовольчих товарів з організацією окремого входу у відповідності до комплексного висновку ( ар. сп. 17). Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 678 від 26 серпня 2008 року за ОСОБА_5 оформлено право власності на магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1) загальною площею 61,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ( ар. сп. 18). Право власності на вищевказане приміщення ОКП «Дніпродзержинське БТІ» було зареєстровано за ОСОБА_5 в книзі № 3 за реєстровим № 254. Підставою для проведення реєстрації права власності є Свідоцтво про право власності НОМЕР_1, яке видане на ім'я ОСОБА_5 27 серпня 2008 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська міської ради ( ар. сп. 19,20).

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції обгурнтовано виходив із того , що відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 2 ст. 70 СК України).

В ч. 1 ст. 67 СК України зазначено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Невизначеність розмірів частки ОСОБА_4 створює для нього перешкоди у реалізації свої прав власника спільного майна, набутого подружжям за час шлюбу.

Суд прийшов до висновку , що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільному майні є рівними і підстав відступити від засади рівності часток подружжя - не вбачає , оскільки прокурором , в обґрунтування відступлення від рівності часток, не було надано доказів того , що ОСОБА_5 приховувала від ОСОБА_4 частину виручки від здачі в оренду магазину непродовольчих товарів.

Не знайшов суд підстав для відступлення від рівності часток сторін по справі і тому , що ОСОБА_5 не обґрунтовує які саме інтереси неповнолітньої дитини є підставою відступити від рівності часток , а факти наявності неповнолітньої дитини на утриманні ОСОБА_5 та інвалідність ОСОБА_4 компенсують один одного.

З вищезазначеним рішенням сторони по справі погодились і не оскаржували його.

Доводи апеляційної скарги визнати обґрунтованими не можна. Твердження про те , що оскаржуване рішення порушує права та інтереси Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" колегія суддів вважає безпідставними.

Так, апелянт посилався в запереченнях наданих суду першої інстанції та в апеляційній скарзі на те , що 15 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль », правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладений Кредитний договір № 014/81-80/139-08Д , згідно п. п. 1.1 - 1.2 якого Третя особа зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит у розмірі 40 000,00 (сорок тисяч доларів США 00 центів) строком по "14" вересня 2018 року, а ОСОБА_4 прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17,05 % річних відповідно до графіку погашення кредиту (Додаток до Кредитного договору).

В забезпечення зобов'язань з повернення кредитних коштів ОСОБА_4 «15» вересня 2008 року між Третьою особою (іпотекодержателем) та ОСОБА_5 (іпотекодавцем), укладено Договір іпотеки № 12/81-80/135-08Д, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: магазин непродовольчих товарів (вбудоване приміщення № 1), що знаходиться за адресою Дніпропетровська обл.. м. Дніпродзержинськ, «ул.. Широка, б. № 1.

15.09.2008 р. громадянином ОСОБА_4 надано згоду ОСОБА_5 на передачу в іпотеку позивачу предмету іпотеки, яка була завірена нотаріально та докладена в оригіналі до нотаріальної справи .

На сьогодні кредит не погашений, по кредитному договору наявна прострочена заборгованість за кредитом. По кредиту ведеться з претензійно-позовна робота в зв'язку з наявністю заборгованості по оплаті.

Апелянт вважає , що оскільки відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України право власності - є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності, відповідно до ст. 137 є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном , то право власності ОСОБА_5 обмежене договором іпотеки №12/81-80/135-08Д від 19.09.2008 року , а саме - вона не може відповідно договору іпотеки розпоряджатися предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя, тобто ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Апелянт зазначає , що визнання прав іншої особи на предмет іпотеки тягне за собою зміну умов договору іпотеки, оскільки при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи змінюється така істотна умова договору іпотеки, як відомості про іпотекодавців, а також не будуть відповідати дійсності посилання у договорі іпотеки на документ, що підтверджує право власності іпотекодавців на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджуючись з тим , що ОСОБА_5 не може відповідно договору іпотеки розпоряджатися предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя, тобто ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , вважає , що визначення долі кожного з подружжя в майні , що було придбане за час спільного проживання , не являється розпорядженням цим майном у розумінні ст. 137 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

- М.М. Романюк