Провадження № 22-ц/780/3592/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 1 22.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Вороюйової Н.С., Голуб С.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна,-

встановила:

у жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення.

У ході судового розгляду позивач збільшував свої вимоги, остаточно просив суд: усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням для ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_3 з даної квартири.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 23.07.2010 року він відповідно до договору купівлі-продажу квартири придбав квартиру АДРЕСА_1.

Як зазначав позивач за первісним позовом, він та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 26.02.2011 року по 18.09.2013 року. Після укладання шлюбу вони проживали разом у вказаній квартирі, однак, після того, як шлюбні відносини між ними були припинені, відповідач за первісним позовом почала перешкоджати позивачу проживати у вказаній квартирі, змінила замки у вхідних дверях, у зв»язку із чим ОСОБА_2 не має можливості проживати у своїй квартирі.

Щодо врегулювання цього питання позивач за первісним позовом звертався вже до Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Листом Петрівської сільської ради від 03.07.2014 року № 427 повідомлено, що задовольнити звернення Петрівська сільська рада немає повноважень, та рекомендовано звернутися до суду з метою врегулювання даного питання.

ОСОБА_2 зазначав, що відповідач не зареєстрована у спірній квартирі, однак фактично проживає у ній. Будь-які угоди щодо проживання у даній квартирі між позивачем та відповідачем відсутні.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 у грудні 2014 року звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна.

Пізніше ОСОБА_3 збільшувала свої вимоги, остаточно просила суд: встановити факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 27.01.2010 року по 25.02.2011 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2: квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2543/73/37890 від 22.06.2006 року, укладеним ОСОБА_2 з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у період з 27.01.2010 року по 14.06.2011 року у розмірі 61 952,57 грн.; поділити спільне сумісне майно ОСОБА_3 і ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, грошові кошти у розмірі 30 976,29 грн., що відповідає 1/2 частині грошових коштів, сплачених в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2543/73/37890 від 22.06.2006 року, укладеним ОСОБА_2 з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у період з 27.01.2010 року по 14.06.2011 року; залишити за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, судові витрати, понесені в ході розгляду даного спору.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що з листопада 2008 року вона та ОСОБА_2 почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_2, їх зв»язок мав всі ознаки подружнього: спільні місце проживання, побут, ведення господарства, бюджет, взаємні права та обов»язки, проте на той час ОСОБА_2 юридично перебував у шлюбі з ОСОБА_6, хоча фактично їх сім»я вже не існувала. 27.01.2010 року ОСОБА_2 офіційно розірвав шлюб з ОСОБА_6

Як зазначала позивач за зустрічним позовом, на той момент між нею та ОСОБА_2 вже сформувались сталі сімейні стосунки: вони обоє працювали, заробляли гроші, разом за спільні кошти купували продукти харчування, предмети побуту, одяг, подарунки для своїх рідних та друзів, оплачували комунальні послуги, готували їжу один для одного, виїжджали на відпочинок, в тому числі і за кордон.

23.07.2010 року ОСОБА_2 придбав на своє ім»я за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира, як вважає ОСОБА_3, була набута відповідачем за зустрічним позовом за спільні кошти з нею, так як частину грошей для цього у сумі 20 000 доларів США вона позичила у ОСОБА_7 і повертала їх особисто частинами до лютого 2011 року.

Як вказувала ОСОБА_3, після купівлі згаданої квартири в с. Петрівське вона та ОСОБА_2 разом спільними зусиллями робили там ремонт, придбавали меблі та інші предмети інтер»єру, облаштовували подвір»я поблизу квартири.

26.02.2011 року ОСОБА_2 та позивач за зустрічним позовом офіційно оформили свої відносини та зареєстрували за актовим записом №118 у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м. Києві шлюб.

У березні 2011 року сторони у справі закінчили робити ремонт у своїй квартирі та облаштовувати її для проживання, а тому переїхали жити до неї.

Згодом з невідомих для ОСОБА_3 причин спільне життя не склалось, а тому за позовом ОСОБА_2 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 18.09.2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.10.2013 року і з цієї дати набрало законної сили, шлюб між сторонами у справі було розірвано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року первинний позов залишено без задоволення.

Зустрічний позов задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 27.01.2010 року по 25.02.2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/2543/73/37890 від 22.06.2006 року, укладеним ОСОБА_2 з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у період з 27.01.2010 року по 14.06.2011 року у розмірі 61 952,57 грн.

Поділено спільне сумісне майно ОСОБА_3 і ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30 976,29 грн., що відповідає 1/2 частині грошових коштів, сплачених в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/2543/73/37890 від 22.06.2006 року, укладеним ОСОБА_2 з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у період з 27.01.2010 року по 14.06.2011 року.

Залишено за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року, його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що рішення в незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначив, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014 року було у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу відмовлено.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про відмову у задоволенні основного позову та задоволення зустрічного позову суд першої інстанції вважав доведеним факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період з 27.01.2010 року по 25.02.2011 року.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися виходячи із наступного.

У ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Також ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 26.02.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали у відділі реєстрації актів цивільного стану Глосіївського РУЮ у м. Києві шлюб за актовим записом № 118.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.10.2013 року, шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014 року було у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 09.09.2014р. за результатами розгляду позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 встановив відсутність факту такого проживання у період з 28.01.210 року по 25.02.2011 року.

Таким чином, не підлягала доведенню обставина, встановлена вказаним рішенням суду про відсутність факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у період з 28.01.2010 року по 25.02.2011 року.

Крім того не підлягають до задоволення позовні вимоги зустрічного позову про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти, сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/2543/73/37890 від 22.06.2006 року, укладеним ОСОБА_2 з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», у період з 27.01.2010 року по 14.06.2011 року у розмірі 61 952,57 грн., оскільки задовлення даної частини позовних вимог залежить від встановлення факту проживання сторін однією сім»єю.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна, необхідно відмовити виходячи із зазначених вище підстав.

Основний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

23 липня 2010 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 2011 року по 18 вересня 2013 року.

Після укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом у цій квартирі. Однак після того, як шлюбні відносини між сторонами були припинені, ОСОБА_3 почала перешкоджати ОСОБА_2 проживати у вказаній квартирі, змінила замки у вхідних дверях, у зв»язку із чим ОСОБА_2 не має можливості проживати у своїй квартирі.

З приводу врегулювання цього питання ОСОБА_2 звертався вже до Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Листом Петрівської сільської ради від 03.07.2014 року №427 повідомлено, що задовільнити звернення у Петрівської сільської ради немає повноважень та рекомендовано звернутися до суду з метою врегулювання даного питання.

Крім того ОСОБА_2 звертався із заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою зі сторони ОСОБА_3 дл Києво - Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області.

Незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_3 остання й надалі продовжує перешкоджати користуватися квартирою.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином позовні вимоги про вселення ОСОБА_2, до спірної квартири є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

У задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 із спірної квартири слід відмовити оскільки зібраними матеріалами справи, а також поясненнями сторін встановлено, що остання, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, вселилася та проживає у спірну квартиру зі згоди власника квартири ОСОБА_2

Крім того позовна заява ОСОБА_2, не містить посилання на відповідну норму матеріально права за якою відповідачка ОСОБА_3, підлягала до виселенню із спірної квартири.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовнї заяви ОСОБА_2, частково і про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3, у повному обсязі.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та виселення, задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням для ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного сумісного майна, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді