РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа№ 643/1779/15-ц

Провадження № 2/643/1881/15

25.06.2015 р. Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді : Омельченко Н.І.

при секретарі : Коршак В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

12.02. 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з останнього на його користь суму боргу за договором позики від 12.02.2009 року в розмірі 11 000,00 грн. та 12 779,033 грн., що еквівалентно 500 доларам США; за договором позики від 26.06.2009 року в сумі 10 000,00 грн. та 51 116,13 грн., що еквівалентно 2000 доларів США; витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.; судовий збір в сумі 848,95 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12.02.2009 року ОСОБА_2 під розписку позичив у нього кошти у розмірі 11 000,00 грн. та 500 доларів США, на невизначений термін. Крім того, 26.06.2009 року ОСОБА_2 під розписку позичив у нього 10 000,00 грн. та 2000 доларів США. Також на невизначений термін, але на час звернення з позовом до суду, відповідачем ані позичена сума коштів, ані навіть її частина, так і не повернута. При цьому, відповідач особисто отримав рекомендованим повідомленням, письмової вимоги про повернення позики. На його неодноразові звернення до відповідача з вимогою повернення позиченої суми, кошти повернуті так і не були.

27.04.2015 року представником позивача були уточнені позовні вимоги, в частині збільшення суми боргу за рахунок інфляційних витрат та 3% річних та збільшення суми за надання правової допомоги, сума сплаченого судового збору. Таким чином, остаточно з відповідача на користь позивача, останній просив стягнути: борг за договором позики від 12.02.2009 року в сумі 23779,03 грн.; борг за договором позики від 26.06.2009 року в сумі 61116,13 грн.; борг за договорами позики від 12.02.2009 року та 26.06.2009 року, за період часу з 19.01.2015 року по 27.04.2015 року інфляційні витрати в сумі 14154,06 грн.; 3% річних в сумі 690,79 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.; судовий збір в сумі 997,40 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов та уточнення до позовних вимог підтримали, та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачем були повернені грошові кошти, які він позичав, однак доказів на підтвердження цього факту він надати не може, оскільки між сторонами були дружні стосунки та вони довіряли один одному, у звязку з чим повернення грошових коштів відбувалось без розписок.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 12.02.2009 року відповідач ОСОБА_2 під розписку позичив у ОСОБА_1 кошти у розмірі 11 000,00 грн. та 500 доларів США. При цьому, відповідач в розписці зазначав, що кошти отримані під 6% на місяць без зазначення кінцевого терміну повернення, однак своїх зобов'язань не виконав.

26.06.2009 року відповідач ОСОБА_2 під розписку позичив у ОСОБА_1 кошти у розмірі 10 000,00 грн. та 2000 доларів США. При цьому, відповідачу в розписці не зазначено кінцевого терміну повернення, на даний час своїх зобов'язань не виконав.

Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розписки від 12.02.2009 року та 26.06.2009 року відповідача не було зобовязано повернути кошти в певний термін, тобто без остаточного визначення строку повернення боргу. Проте, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, згідно ч.2 ст. 1049 ЦК України, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до відповідача було надіслано дві вимоги про повернення боргу за розписками від 12.02.2009 року та 26.06.2009 року . Таким чином, до моменту прийняття рішення всі вимоги ч. 2 ст. 1049 ЦК України виконані.

Розмір та порядок розрахунку відповідачем ОСОБА_2 з позивачем відповідно до розписки від 12.02.2009 року за користування позикою прямо визначений умовами договору, зокрема, відповідач погодився, сплатити 6% на місяць за користування коштами.

Таким чином, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договорами позики (борговою розпискою).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, з урахуванням уточнених позовних вимог заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за обома розписками з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції та на підтвердження заявленої суми надано розрахунок, який судом приймається у повному обсязі.

З урахуванням встановленого ст..11 ЦПК України принципу диспозитивності підлягають до задоволення також вимоги позивача про стягнення встановленого індексу інфляції за час прострочення з 20.01.2015 року по 27.04.2015 року включно в розмірі 3820,30 грн. за борговою розпискою від 12.02.2009 року, та 3787,96 грн. за борговою розпискою від 26.06.2009 року, оскільки, позивачем у відповідних розрахунках ціни позову проведено вірні розрахунки зазначеної суми із врахуванням розмірів індексу інфляції у 2015 роки за даними Державного комітету статистики України.

Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність права на відшкодування даних витрат, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи 11 лютого 2015 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н про надання юридичних послуг (а.с. 16-17).

Відповідно до товарного чеку від 11.02.2015 року ОСОБА_1 за правову допомогу сплатив ОСОБА_3 2000,00 грн. (а.с. 19)

З урахуванням кількості годин, витрачених на ознайомлення з матеріалами справи, вивченням документів, складанням уточнених позовних вимог, розрахунків заборгованості та участі в судових засіданнях, суд приходить до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу у повному обсязі та необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ідент.код. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ідент.код НОМЕР_2 : за договором позики від 12.02.2009 року - суму позики 23779,03 грн., 3% річних 189,58 грн., інфляційні витрати 3 630,72 грн., за договором позики від 26.06.09 року суму позики 61116,13 грн., 3% річних 487,26 грн., інфляційні витрати 3 300,70 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6 000.00 грн. , судові витрати за сплату судового збору 997,40 грн., а загалом стягнути : 99 441 грн.82 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.І. Омельченко