АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1875/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1919/15Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення №46 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення банківського вкладу та процентів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Відділення №46 АТ "Банк "Фінанси та Кредит", АТ"Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення банківського вкладу та процентів.

У своєму позові ОСОБА_2 просила стягнути з АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на її користь заборгованість: за строковим договором банківського вкладу №300131/98075/3-14 від 14.08.2014 року у загальному розмірі 11008, 29 доларів США.

Також у позовній заяві ОСОБА_2 просила в порядку передбаченому п.2 ст. 627 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнити позивача від сплати судового збору за цим позовом.

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Відділення №46 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення банківського вкладу та процентів визнано неподаною і повернуто позивачу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, як таку, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити матеріали позову до суду першої інстанції для продовження розгляду

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований відповідними нормами Цивільного процесуального Кодексу України.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.

До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.04.2015 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до Відділення №46 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення банківського вкладу та процентів залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 119 ЦПК України, зокрема, до позовної заяви не було приєднано оригінал квитанції про сплату судового збору та не зрозумілий відповідач - Відділення №46 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» чи АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

08.05.2015 року на адресу місцевого суду від позивачки ОСОБА_2 надійшли письмові міркування щодо віднесення спорів про стягнення вкладів до спорів про захист прав споживачів, у яких ОСОБА_2 зазначила, що на відносини банківського вкладу розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивачка, як споживач звільнена від сплати судового збору. Окрім того, ОСОБА_2 уточнила, що відповідачем у даній справі є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке діяло через відділення №46 АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Повертаючи позовну заяву позивачці ОСОБА_2, місцевий суд керувався ст. 121 ЦПК України, оскільки у визначений ухвалою судді від 27.04.2015 року термін, недоліки позовної заяви позивачем усунуті не були.

Крім того, в ухвалі зазначено, що відносини, які виникають з банківського вкладу, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин банківського вкладу, а тому позивачка повинна сплачувати судовий збір за подання даного позову. Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 109 ЦПК України даний позов слід предявляти за місцезнаходженням відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», юридична адреса якого: м. Київ, вул. Артема, 60.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року вищевказана норма доповнена ч. 2, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, у Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої «слабкої сторони», як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо (Лист Верховного Суду України від 1 лютого 2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)»).

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року зазначено, що сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах України «Про захист прав споживачів» та «Про захист прав споживача фінансових послуг» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів».

Окрім того, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з положеннями ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» до банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1068 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Отже, приймаючи від інших осіб грошові кошти (вклади) на умовах договору банківського вкладу, банк, тим самим, надає своєму клієнту фінансову послугу.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, якщо така послуга надається фізичній особі для її особистих цілей, то на правовідносини, що виникають у зв'язку з наданням такої послуги поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Спірні правовідносини виникли з договору про банківський строковий вклад №300131/98086/3-14 від 14.08.2014 року, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"з однієї сторони та ОСОБА_2 як фізичною особою з іншої сторони.

І оскільки, як було доведено вище, на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а також те, що саме позивачка ОСОБА_2 в даному випадку є споживачем, що звертається за захистом своїх прав, то у відповідності до вимог ч.5 ст.110 ЦПК України за бажанням позивача справа може розглядатись за місцем його проживання, а також позивач в даному випадку звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі ст. 121 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Відділення №46 АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення банківського вкладу та процентівповернути до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської областідля вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_3

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль