Справа №592/1073/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1033/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_3 з рішенням суду не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що вирішуючи питання визначення місця проживання його дочки, місцевий суд у порушення вимог ст. 160 СК України, ст. 12 Конвенції ООН не взяв до уваги думку дитини з цього приводу, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, його представника адвоката Грищенка Д.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_4 та її представника адвоката Кондратенка М.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував вік дитини, її інтереси, стан здоров'я та виходив з того, що дочка в її десятирічному віці потребує тісного зв'язку з матір'ю, що їх спільне проживання не призведе до негативних наслідків, а доводи відповідача не вказують на виняткові обставини, достатні для визначення місця проживання з ним.

Цей висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2002 року по 04 грудня 2014 року, який розірваний в судовому порядку (а.с. 10, 11).

Від цього шлюбу вони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Після розірвання шлюбу батьки дівчинки стали проживати окремо: мати у родині своїх батьків АДРЕСА_2, а батько залишився в родині своїх - АДРЕСА_3, де відповідно кожен з них зареєстрований. Їх малолітня дочка зареєстрована за місцем проживання матері, але фактично мешкає з батьком.

Житло кожного з сторін має окрему облаштовану дитячу кімнату з належними умовами проживання, навчання та розвитку дитини, що підтверджується актами обстеження умов проживання сторін (а.с. 56-57).

Батьки дівчинки обоє працюють, мати - на посаді інспектора з кадрів дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб», має середній заробіток 2245 грн., батько - водієм автобуса в товаристві з обмеженою відповідальністю «Сумипастранс» (а.с. 49). За місцем роботи вони характеризуються позитивно (а.с. 35, 50).

З характеристик дочки вбачається, що активну участь у вихованні дитини беруть батьки відповідача, відповідач участі в організації навчання дитини у школі не бере (а.с. 36-37, 52).

Згідно з висновком орган опіки і піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її матір'ю ОСОБА_4 ( а.с. 54).

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, частиною 2 цієї статті чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції у повній мірі врахував положення вищезазначеного закону, принципу 6 Декларації прав дитини, а також роз'яснення, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», відповідно до яких, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо ( в тому числі в квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишиться, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З урахуванням віку та інтересів малолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення місця її проживання з матір'ю.

Доводи відповідача про те, що місцевий суд не врахував думку дитини щодо бажання проживати з ним, є безпідставними, оскільки її думка судом з'ясована, проте, не є вирішальною при вирішенні цього спору.

Посилання апелянта на ті обставини, що дитина фактично проживає разом з ним і його сім'я бере активну участь у її вихованні, не є тими винятковими обставинами, які б давали можливість розлучити малолітню дитину з матір'ю.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, надана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: