Справа № 343/487/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1223/2015
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Горблянського Я.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників : позивача-Бойко В.В.;

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Вигодське лісове господарство» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду від 21 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом та із урахуванням уточнених вимог, зазначав, що згідно контракту від 22 листопада 2013 року перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Вигодське лісове господарство» на посаді директора ДП «Вигодське лісове господарство». 23 червня 2014 року наказом голови ДАЛР України №368-к його звільнено з посади директора за п. 8 ст. 36 КЗпП України. 07 липня 2014 року відповідач здійснив частковий розрахунок із позивачем у розмірі 18992 грн. згідно доручення №1282. 11 листопада 2014 року було донараховано компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3849,97 грн., а 26 листопада 2014 року донараховано суму у розмірі 12057,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№6821, 1691. Посилаючись на те, що відповідачем у порушення вимог частини першої статті 116 КЗпП України щодо проведення виплати всіх сум, що належать працівнику в день звільнення, було затримано виплату вищевказаних коштів, просив на підставі статті 117 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати всіх сум належних при звільненні з роботи за період з 07.07.2014 року по день фактичного розрахунку - 26.11.2014 року в розмірі 49408,18 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 21 квітня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 В підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник державного підприємства «Вигодське лісове господарство» заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача 49408,18 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 07.07.2014 року по 26.11.2014 року з пропуском встановленого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду, оскільки про виплату всіх сум належних при звільненні з роботи позивачу стало відомо 26 листопада 2014 року, а він звернувся до суду 04 березня 2015 року. Питання про поновлення тримісячного строку звернення до суду позивачем не ставилось.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до п. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач з 06 грудня 2013 року на підставі контракту від 22 листопада 2013 року працював на посаді директора державного підприємства «Вигодське лісове господарство». Наказом державного агентства лісових ресурсів України від 26.06.2014 №368- к з позивачем був припинений контракт з підстав, передбачених п.26 контракту за невиконання підприємством зобовязань щодо виплати заробітної плати працівникам.

07 липня 2014 року відповідач здійснив частковий розрахунок із позивачем у розмірі 18992 грн. згідно доручення №1282. 11 листопада 2014 року було донараховано компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3849,97 грн., а 26 листопада 2014 року донараховано суму у розмірі 12057,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№6821, 1691.

Отже, станом на 26 листопада 2015 року відповідно ст.116 КзПП України позивачу виплачені всі суми належні йому від підприємства на час звільнення з роботи, про що останньому було відомо. Даного факту позивач не заперечував.

Судом встановлено, що з позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати всіх сум належних при звільненні з роботи за період з 07.07.2014 року по день фактичного розрахунку - 26.11.2014 рік в розмірі 49408,18 грн. позивач звернувся 04 березня 2015 року, тобто з пропуском тримісячного строку встановленого п. 1 ст. 233 КЗпП України.

Суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком,та як рішенням Конституційного Суду, від 22.02.2012, № 4-рп/2012 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу" розяснено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Посилання скаржника на те, що згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, безпідставні, оскільки спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України, де у ст. 233 цього Кодексу встановлено, строк звернення до суду, а не позовна давність. Цей строк може бути застосовано і без заяви сторони у спорі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити. Рішення Долинського районного суду від 21 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

ОСОБА_6ОСОБА_1

Судді: Я.Д.Горблянський

ОСОБА_7