Номер провадження 2/404/712/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

26 березня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

при секретарі Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира не перебуває у спільній сумісній власності подружжя, оскільки була придбана позивачем до укладення шлюбу з відповідачем. ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача та зареєстрована у вищевказаній квартирі, проте не проживає в ній з грудня 2010 року. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з 2010 року, а 18.10.2012 року рішенням суду шлюб розірвано. На теперішній час позивач має намір розпорядитися своїм майном, проте реєстрація відповідача у спірній квартирі обмежує право ОСОБА_1 на вільне володіння, користування та розпорядження майном.

Позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Не заперечують проти винесення заочного рішення, про що надано суду відповідну заяву (а.с. 46).

Відповідач в судове засідання не з'явилася. До суду повернулись конверти з повістками для відповідача з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 20, 30, 37, 45), а також відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 54).

Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

За приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено статтею 391 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 13.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4742 (а.с. 8), а також інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 32384814 від 19.01.2015 року (а.с. 47-48), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34613726 від 06.03.2015 року (а.с. 49), Інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 34613876 від 06.03.2015 року (а.с. 50) та архівна довідка № 1730 від 06.03.2015 року, видана Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 51).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.10.2012 року, яке набрала законної сили 27.11.2012 року (а.с. 5). Вказаним рішенням встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.11.2009 року. Зважаючи на дату укладення договору купівлі продажу квартири (13.12.2007 року), спірне майно придбане позивачем до укладення шлюбу, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до довідки № 11086 від 28.11.2014 року, виданої Комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством № 3, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, також в квартирі зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 11). Також реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджена відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області, наданими на запит суду, який здійснений у відповідності з вимогами статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 13).

Відповідно до актів (а.с. 9-10), складених комісією в складі сусідів та засвідчених Комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством № 3, проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та в ході якого встановлено, що ОСОБА_2 дійсно не проживає в даній квартирі та її особистих речей в ній немає з грудня 2010 року.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 повністю і беззаперечно засвідчили в судовому засіданні обставини щодо непроживання відповідача в спірній квартирі більше чотирьох років.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 будучи зареєстрованою в належній позивачу квартирі, порушує права та законні інтереси позивача, ОСОБА_1, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Статтею 150 Житлового кодексу УРСР визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватися ним та розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таке ж право закріплене у статтях 319, 383 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї або інших осіб.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", визначено, що реєстрацією є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно частини 1 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За частиною 1 статті 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права власника спірного житлового приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 150 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 317, 319, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57-61, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда