АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 631/1996/15-ц Головуючий 1 інст. Марюхна Н.А.
Провадження № 22ц/790/4937/15 Доповідач - Макаров Г.О.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, третя особа: Служба у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, -

встановила:

10 грудня 2014 року до Нововодолазького районного суду Харківської області звернувся Навчальний центр Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій з позовом о ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, в якому зазначив, що на балансі Навчального центру Оперативно-рятувальної служби, як правонаступника реформованої військової частини НОМЕР_1 , знаходиться колишнє військове містечко, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у якому розташовано 8-м жилих будинків, а також відповідні комунальні споруди та інженерні мережі. В будинках проживають особи рядового та начальницького складу з членами сімей, які проходять службу та працюють у Навчальному центрі Служби. Квартира АДРЕСА_2 була виділена відповідачу та членам його сім`ї.

В зв`язку з подальшим проходженням служби в Управлінні МНС України у Полтавській області, відповідач по справі та члени його сім`ї втратили право користування зазначеним житлом та ухиляються від здачі займаного житлового приміщення у якому фактично не проживає з членами своєї сім`ї.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій заперечували, надали письмові заперечення на позов, докази в обґрунтування неправомірності позовних вимог позивача, просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області в судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення в частині втрати членами сім`ї відповідача, а саме неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації місця проживання.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 травня 2015 року, у задоволенні позовуНавчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, відмовлено.

В апеляційній скарзі Навчальний центр Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд помилково прийняв до уваги протокол житлової комісії від 12.12.2002 року, як доказ постійного користування житловим приміщенням наданого згідно Положення про порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб рядового та начальницького складу та працівників органів і підрозділів цивільного захисту МНС України, затвердженого наказом МНС України № 38 від 05.02.1999 року, не врахував, що відповідач не проживає постійно в спірній квартирі, виїхав в інший населений пункт, перевівся по службі в Полтавську область, а фактичне місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є постійне місце проживання її батьків за місцем їх проживання в Полтавській області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 11, ст. 57, ч. 1, 3 ст. 58, ч. 2 ст. 59, ст. 179, ч. 3, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 115 Кодексу цивільного захисту України, Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 119 Кодексу цивільного захисту України, передбачено, що особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та члени їхніх сімей забезпечуються жилими приміщеннями за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Жила площа особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які потребують поліпшення житлових умов, надається державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування у першочерговому порядку. До одержання жилого приміщення для постійного проживання особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту надаються службові жилі приміщення або жила площа в гуртожитку. Особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та членам їхніх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу Української РСР. Зазначені положення також закріплені в п. 2.5 Положення про порядок забезпечення житловими приміщеннями осіб рядового і начальницького складу та працівників органів і підрозділів цивільного захисту МНС України.

Відповідно до п. 10.1, 10.2 Статуту Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, майно НЦ ОРС ЦЗ є державною власністю і закріплене за ним на праві оперативного управління. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача майна здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 5, ч. 1, 4 ст. 6, ч.ч.1,2 ст. 71, ст. 72, ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу України, які передбачають, що , - Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). При цьому заселення житла, яке знаходиться у віданні міністерств, державних комітетів та відомств проводиться з чітким дотриманням норм ЖК Української РСР.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Як роз`яснено у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», з наступними змінами, - у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 прийняте рішення про надання квартири АДРЕСА_3 житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 40,8 кв.м. на сім`ю з 3-х чоловік, який знаходиться в списках на покращення житлових умов з 3-х чоловік. Підстава: Положення про порядок забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців /службовців/, зареєстрованого в міністерстві юстиції України за № 216/3509 від 07 квітня 1999 року, п. 3, п.п.3.8. Протоколом № 14 засідання житлової комісії, затвердженого 12 грудня 2002 року. Забезпечення житлом сім`ї відповідача відбулось у повній відповідності до вимог Житлового кодексу Української РСР та Положення про порядок забезпечення житловими приміщеннями осіб рядового і начальницького складу та працівників органів і підрозділів цивільного захисту МНС України, затвердженого Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 38 від 05.02.1999 року. Відповідно до п. 2.12 вищезазначеного порядку Особи рядового та начальницького складу МНС України /працівники/ знімаються з квартирного обліку в разі поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпали підстави для одержання іншого житлового приміщення. Виходячи зі змісту рішення житлової комісії про виділення житла, зазначене житло було надано ОСОБА_1 та членам його сім`ї для постійного проживання без обмежень будь-якими умовами та термінами проживання, не є службовим, зі зняттям з квартирного обліку.

Звертаючись до суду з позовом, з підстав передбачених ст. 71 ЖК України, позивач зазначив, що житлові приміщення, що перебувають на балансі Навчального центру служби, є відомчими приміщеннями відповідно до статті 5 ЖК України. В зв`язку з чим, відомчі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього відповідно до статті 118 ЖК Української РСР. Зазначене посилання жодним чином не підтверджує правомірність позовних вимог позивача, оскільки сам факт перебування житла в оперативному віданні позивача не є підставою його віднесення до статусу службового. Позивачем не надано до суду доказів особливого статусу житла службового житла.

Судом зазначено, що позивачем не надані належні докази, які б обґрунтовували правомірність позовної вимоги щодо втрати права користування житлом відповідачем по справі. Наданий позивачем, як доказ щодо не проживання відповідача по справі за адресою АДРЕСА_4 акт Депутата Ватутінської сільської ради від 10 жовтня 2014 року, в судовому засіданні спростований наступними доказами по справі. Зазначена інформація в акті обстеження не була підтверджена показаннями свідків, викликаних в судове засідання за клопотанням позивача по справі. В акті вказано лише що ОСОБА_1 за даною адресою тривалий час не проживає.

Наданими до матеріалів справи позивачем доказами, а саме протоколом засідання житлової комісії про право зайняття житлової площі повністю спростовуються доводи позовної заяви щодо наявності у зазначеного житла статусу службового. Допитані в судовому засіданні свідки в своїх показаннях не змогли підтвердити факт не проживання відповідача по справі та членів його сім`ї та часу не проживання відповідача та членів його сім`ї у спірній квартирі. Свідкам невідомо, чи знаходяться в спірній квартирі речі відповідача, хто саме проживає в спірній квартирі. З зазначених підстав суд не узяв до уваги акт депутата від 10.10.2014 року як доказ по справі.

ОСОБА_1 продовжує проживати в спірній квартирі, з якої виїжджає лише на роботу та повертається, оскільки іншого житла не має, що підтверджується наданою довідкою за місцем роботи від 14.01.2015 року.

У 2009 році відповідач одружився вдруге, в цьому ж році народилась дитина, які в 2009 році і зареєстровані за адресою АДРЕСА_4 . Всі члени сім`ї зареєстровані в спірній квартирі та мешкають в ній.

За час проходження служби в підрозділах МНС України в Полтавській області, ОСОБА_1 службовим житлом не забезпечувався, постійного житла не отримував. Відповідач по справі та члени його сім`ї не мають іншого постійного житла. В квартирі знаходяться меблі, побутова техніка, особисті речі відповідача та членів його сім`ї. Відповідачем по справі регулярно сплачуються комунальні послуги, рахунки за спожитий газ.

Таким чином, суд вважав, що повністю спростовані наданими доказами та показаннями свідків підстави, передбачені ст. 71 ЖК України, відсутність без поважних причин /не проживання у спірному житлі/ понад шість місяців, для визнання відповідача по справі та членів його сім`ї, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Що стосується житлових вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд першої інстанції вважав, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі вищезазначеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання його та неповнолітніх членів його сім`ї є незаконними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, та такими, що не підлягають до задоволення.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об`єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Навчального центру Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій відхилити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: -