Справа № 405/1248/15-ц
Провадження №2/405/275/15
У Х В А Л А

24 лютого 2015 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на свою користь 288 506 грн. 17 коп. заборгованості за депозитними договорами, 3% відсотки річних, інфляційні збитки за користування чужими коштами та процент за банківським вкладом за період від дня закінчення термінів договорів до дня винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, тому вивчивши зміст вказаної заяви, вважаю за потрібне запропонувати позивачу ОСОБА_1 привести позовну заяву про стягнення заборгованості у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

ОСОБА_2 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 визначено, що при застосуванні у судовій практиці норм ЦПК України, суди повинні дотримуватися прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Оскільки пред`явлення позову - це процесуальна дія, яка здійснюється у порядку встановленому ЦПК України, справи позовного провадження повинні розглядатися судом на підставі поданої позивачем позовної заяви, яка повинна за формою та змістом відповідати закону.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Пункт 5 частини 2 статті 119 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає викладення в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, при цьому, порушене, невизнане або оспорюване субєктивне право, свободи чи інтереси, які зазначені позивачем у прохальній частині позову, повинні бути обґрунтовані обставинами, які є юридичними фактами, що в сукупності складають зміст позову. Хоча стаття 119 ЦПК України не вимагає від позивача обовязкового зазначення правової підстави позову, тобто вказівки на норму права, яка регулює спірні правовідносини, тим не менш позивач повинен в обґрунтування своїх вимог посилатися на те право, захисту якого він вимагає. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини.

Крім того, пунктом 6 частини 2 статті 119 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч.2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, та відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між ОСОБА_3 позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено два договори банківського вкладу (депозиту) № 5752 від 15.10.2014 року та № 3638 від 13.10.2014 року, при цьому з прохальної частини позову не зрозуміло, за яким саме договором банківського вкладу позивач бажає стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 288 506 грн. 17 коп., з чого складається зазначена заборгованість з суми вкладу та нарахованих на вклад відсотків, чи лише з суми вкладу, а так само не зрозуміло за яким з двох договорів банківського вкладу позивач просить стягнути 3% річних, інфляційні збитки за користування чужими коштами та процент за банківським вкладом за період від дня закінчення термінів договорів до дня винесення рішення.

Крім того, зазначаючи в позові, що після розлучення позивач змінила прізвище з «Верховська ОСОБА_1» на «Сувейка» остання не зазначила та не надала доказів на підтвердження зазначених обставин.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, а саме: уточнити суму вкладу та нараховані на вклад відсотки окремо за кожним договором банківського вкладу (депозиту) які будуть складати заборгованість за зазначеними договорами, розмір 3% річних та інфляційних збитків з зазначенням конкретної суми визначеної позивачем на час предявлення позову, та, крім того, зазначити розмір процентів за період від дня закінчення термінів договору (дату), які позивач бажає стягнути з відповідача та надати відповідні розрахунки заборгованості.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог, викладених в ст.119 ЦПК України, то відповідно до ст.121 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання останньою ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 120, ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості, залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Запропонувати позивачу в установлений строк виправити зазначені в ухвалі недоліки.

В разі невиконання указаної вимоги позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова