Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №243/7547/14 Головуючий у 1 інстанції: Хаустова Т.А
Провадження №22ц/778/2307/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому назначав, що між ним та відповідачем 25 січня 2011 року укладено договір позики, відповідно до якого ним було надано відповідачу грошові кошти у сумі, що еквівалентна 30 000 євро під відсотки 2,5% на місяць, а відповідач зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 31 грудня 2011 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою, складеною відповідачем.

Посилаючись на те, що грошові кошти відповідачем не повернуті, позивач, остаточно уточнивши вимоги з врахуванням встановленого курсу НБУ, просив суд стягнути з відповідача розмір заборгованості за договором позики у розмірі 1 206 880, 96 грн., з яких 554887,80 грн борг, 651993, 16 грн нараховані проценти.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 25 січня 2011 року у розмірі 1206880,96 грн. та судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити або змінити рішення, визначивши суму заборгованості з урахуванням виконаних ОСОБА_3 зобовязань у розмірі 270750грн.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Апелянт, повідомлений телефонограмою на номер звязку, який був зазначений ним в апеляційній скарзі. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Правовідносини за договором позики врегульовані параграфом першим глави 71 ЦК України (статті 1046-1053).

Відповідно до приписів ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти у сумі, еквівалентній 30000 євро під відсотки 2,5% на місяць, які ОСОБА_3 зобовязався повернути ОСОБА_4 до 31 грудня 2011 року.

Доведеність укладення вказаного договору позики між сторонами підтверджено оригіналом боргової розписки (а.с.29).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором позики не виконав, що в силу ст. ст. 526, 1048, 1049 ЦК України є підставою для стягнення з нього грошових коштів за цим договором.

Суд першої інстанції правомірно критично поставився до заперечень відповідача про те, що вказана розписка написана відповідачем під психологічним тиском з боку позивача, оскільки доказів на підтвердження цього відповідачем не надано.

Судом також критично оцінені твердження відповідача про те, що він повернув частину грошових коштів на виконання вказаного договору позики шляхом перерахування коштів на загальну суму 306340 грн на платіжну картку позивача. ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд в достатній мірі не зважив на цю обставину і не зменшив розмір стягнення заборгованості. Проте у відповідності до вимог ст. 545 ЦК України квитанції про перерахунок грошових коштів, які долучені до апеляційної скарги, не містять в собі даних про те, що вказані кошти перераховано на виконання договору позики, що унеможливлює їх оцінити як доказ на підтвердження одержання виконання зобовязань за договором позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково стягнув проценти за період з лютого 2011 року по грудень 2014 року спростовуються приписами ст.1048 ЦК України, у відповідності до яких проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення суми позики, суд першої інстанції правильно стягнув проценти, визначені у договорі позики, за період з січня 2011 року по грудень 2014 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до положень ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: