СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/1358/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок злочинних дій,

В С Т А Н О В И В:

27.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 272, 68 грн., моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2011 року під час відвідування свого батька за адресою: АДРЕСА_1, відповідач застосував відносно позивача фізичну силу, наніс удари в лівий бік та у груди. Позивач зазначає, що в наслідок дій відповідача йому було заподіяно струс головного мозку, біль в лобно-скроневій ділянці, передній поверхні грудної клітки та зліва в частині ребер, пошкодження м'яких тканин лобової частини, травма лівого ока. Після нанесення тілесних ушкоджень, у позивача погіршився стан здоров'я та зір. Загальна сума понесених витрат під час стаціонарного лікування склала 272,68 грн. Внаслідок протиправних та злочинних дій, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних переживаннях, депресивним станом, зміною способу та ритму життя під час проходження лікування. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 30 000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що жодних протиправних дій щодо ОСОБА_1 не вчиняв, фізичну силу відносно позивача не застосовував.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, працює на посаді заступника начальника відділу ДЗК Міністерства культури України, дружина відповідача ОСОБА_2 Свідок надала наступні свідчення: 28.11.2011 року вона прибирала в квартирі (АДРЕСА_1), в якій проживає зі своїм чоловіком (відповідачем) та його батьком ОСОБА_5, в цей час двері квартири відчинив позивач ОСОБА_1, зайшовши до квартири він почав ображати ОСОБА_3 нецензурною лайкою у зв'язку із чим свідок поскаржилася чоловіку після чого між позивачем і відповідачем виник конфлікт, вони почали сваритися, ОСОБА_1 почав виганяти ОСОБА_5 з квартири. У зв'язку із наведеним було викликано міліцію, яка відібрала пояснення у сторін, ОСОБА_1 було запропоновано поїхати на освідування (зняти побої), від чого він відмовився. Свідок стверджує, що бійки між сторонами не було, відповідач фізичну силу відносно позивача не застосовував.

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, працює інженером по ремонту рухомого складу Управління Південно-Західної залізниці, дружина позивача і сестра відповідача. Свідок надала наступні свідчення: 28.11.2011 року вона попросила свого чоловіка ОСОБА_1 провідати її батька ОСОБА_5, приблизно о 21:30 їй зателефонував ОСОБА_1 і повідомив, що його побив ОСОБА_2 На місце події вона потрапила одночасно з міліцією, після відібрання пояснень міліція поїхала. ОСОБА_4 з чоловіком залишилися начувати у квартирі АДРЕСА_1. Під ранок ОСОБА_1 стало погано і вони поїхали до міліції на освідування. Свідок стверджує, що вона не бачила тілесних ушкоджень на братові та чоловікові. Також пояснила, що між сторонами до цього часу мали місце конфлікти, але без рукоприкладства.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, пенсіонер, тесть позивача і батько відповідача. Свідок надав наступні свідчення: 28.11.2011 року йому зателефонувала дочка і сказала, що його прийде провідати зять. Потім свідок почув на коридорі шум, коли він відкрив двері до його кімнати ввалилися ОСОБА_1 з ОСОБА_2, які сварилися, його син бив зятя. ОСОБА_1 упав на ліжко, а ОСОБА_2 продовжував бити позивача.

Заслухавши пояснення сторін і свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

28.11.2011 року за адресою: АДРЕСА_1, між сторонами виник конфлікт, у зв'язку із чим було викликано міліцію, яка відібрала пояснення у сторін. В поясненнях ОСОБА_2 зазначається про те, що ОСОБА_1 увірвався до квартири, почав ображати його дружину, пішов до кімнати батька і викликав міліцію (а. с. 86). ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що прийшов провідати батька своєї дружини, коли він прийшов до квартири між ним і ОСОБА_2 виник конфлікт, останній почав наносити йому удари в живіт і грудну клітину (а. с. 87-88).

Судом встановлено, що 29.11.2011 року Київським міським бюро судово-медичної експертизи складено акт судово - медичного дослідження (обстеження) №6591 (а. с. 6), яким зафіксовано, що зі слів ОСОБА_1 28.11.2011 року приблизно о 21:40 брат дружини кулаками наносив ОСОБА_1 удари по тулубу, в живіт, після чого він впав, ударився головою об ліжко. Висновком акту зазначено, що при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_1 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на шкірних покривах, слизових оболонках не виявлено.

Комп'ютерною томографією №1215/11 від 30.11.2011 встановлено відсутність КТ даних за осередковою патологією головного мозку і травматичного пошкодження кісток головного мозку (а. с. 16).

В період з 30.11.2011 по 06.12.2011 року, з 06.12.2011 по 21.12.2011, з 22.12.2011 по 31.12.2011 року, з 27.11.2012 по 12.12.2012 року, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в ДЗ «Дорожній клінічній лікарні №2 станції Київ ДТГО «Південно - Західна залізниця», причина непрацездатності: загальне захворювання, невиробничі травми. Наведені обставини підтверджуються листками непрацездатності, серії АВ1 №076544, №592358, №325570, серії АВО №577287 (а. с. 9, 17, 31, 35).

30.10.2011, 02.12.2011 року невролог встановив позивачу діагноз: струс головного мозку, забій м'яких тканин лобової частини, травма лівого оку, постравматичний міозіт паравертебральних м'язів шийно - грудного відділу (а. с. 8, 10).

Відповідно до виписки Клінічної лікарні №9275 від 20.12.2011 року (а. с. 28), ОСОБА_1 в період з 06.12.2011 по 20.12.2011 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні, основний діагноз - гіпертонічна хвороба, ІІ ст., 1 ст. ризик помірний. Супутній діагноз: стан після ЗЧМТ 28.11.2011, струс головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому, мікроліт лівої нирки, стан після забою нирки, хронічний простатит, загострення. Часті головні болі, запаморочення, поліморфні болі в лівій половині грудної клітки, серцебиття, відчуття гіркоти в ранковий час (а. с. 28).

За період перебування на стаціонарному лікуванні позивач сплатив 44,40 грн. за рентгенографію, 178,28 грн. - медичні послуги, 50 грн. - ліки по рецепту. Загальна сама понесених витрат складає 272,68 грн., що підтверджується квитанцією №4 від 02.12.2011, №21, №22 від 30.11.2011, вимогою - рецептом від 07.12.2011 (а. с. 36 - 38).

Висновком експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи 3973/с від 28.05.2014 (а. с. 42-45) встановлено, що між клінічним діагнозом та ушкодженням не існує кореляційного зв'язку. При вивченні медичної документації ОСОБА_1 не було відображено достатнього обсягу клінічних даних, який би надавав можливість стверджувати про наявність тілесних ушкоджень. Встановлено відсутність об'єктивних клінічних даних, які свідчать про об'єктивність встановлених діагнозів, таких як забій. Діагноз «гіпертонічна хвороба, кризовий перебіг, гіпертонічна хвороба» віддзеркалюють перебіг як уроджених так і набутих соматичних захворювань. Діагноз «Черепно-мозкова травма» та інші діагнози клінічними даними не підтверджений.

За вказаними подіями було порушене кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000394 від 14.11.2013 року. На запит суду слідчим Радкевич В.О. надано відповідь про закриття кримінального провадження № 0000394 від 14.11.2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.

З пояснень свідків і свідків і сторін встановлено, що між ними існують неприязні стосунки, часто виникають конфліктні ситуації і сварки.

Відповідно до п. 1 ч.1 с.т. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Враховуючи зазначені правові норми і роз'яснення Верховного Суду України, в даних правовідносинах необхідно встановити факт заподіяння шкоди, у випадку наявності шкоди - встановити особу, яка її заподіяла, а також, що дії останньої були неправомірними і між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Проте, в даній справі не було надано належних доказів заподіяння позивачу шкоди діями відповідача.

Пояснення свідків є взаємовиключними, а враховуючи неприязні стосунки, що існують між сторонами і свідками, а також відсутність інших доказів, які б беззаперечно підтверджували свідчення когось із свідків, суд не може прийняти їх до уваги та визнати їх достовірними.

Суд не має спеціальних знань у медичній галузі, а тому при вирішенні спору керується висновком експерта, що складений в рамках кримінального провадження і міститься в матеріалах даної справи, оскільки при складанні висновку досліджувалася медична документація і їй надавалася оцінка.

Зі слів свідків і згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) №6591 встановлено, що при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_1 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на шкірних покривах, слизових оболонках не виявлено. Тобто видимих ушкоджень здоров'я не було.

Також, висновком експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи 3973/с від 28.05.2014 встановлено відсутність кореляційного зв'язку між клінічним діагнозом та ушкодженням. При вивченні медичної документації ОСОБА_1 не було відображено достатнього обсягу клінічних даних, який би надавав можливість стверджувати про наявність тілесних ушкоджень. Встановлено відсутність об'єктивних клінічних даних, які свідчать про об'єктивність встановлених діагнозів, таких як забій. Діагноз «гіпертонічна хвороба, кризовий перебіг, гіпертонічна хвороба» віддзеркалюють перебіг як уроджених так і набутих соматичних захворювань. Діагноз «Черепно-мозкова травма» та інші діагнози клінічними даними не підтверджений.

Тобто, надана позивачем медична документація також не підтверджує факту заподіяння йому тілесних ушкоджень, а наявні хвороби віддзеркалюють перебіг як уроджених так і набутих соматичних захворювань.

Також суд приймає до уваги закриття кримінального провадження № 0000394 від 14.11.2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, яке порушувалося за зазначеними позивачем фактами нанесення йому тілесних ушкоджень.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність факту заподіяння позивачу шкоди діями відповідача.

Зазначені позивачем обставини справи спростовуються матеріалами справи, а саме: актом судово-медичного дослідження (обстеження), висновком експерта, які спростовують іншу медичну документацію, на яку ОСОБА_1 посилається як на доказ нанесення йому тілесних ушкоджень (заподіяння шкоди).

Враховуючи закриття кримінального провадження по зазначеним позивачем обставинам, недоведеним є як і факт заподіяння шкоди, так і протиправність (неправомірність) дій відповідача, його вина та безпосередній причинний зв'язок.

Матеріали справи не підтверджують, що понесені витрати позивач зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для відшкодування моральної шкоди, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або приниження честі та гідності позивача. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

Враховуючи недоведеність факту заподіяння позивачу шкоди діями відповідача, протиправності дій відповідача, наявності його вини та безпосереднього причинного зв'язку, якими позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про безпідставність і даної вимоги.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді в період з 19.03.2015 року по 26.03.2015 року повний текст рішення виготовлено 27.03.2015 року.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ