Справа № 466/5644/14 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/3113/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката Калмикова С.М. - представника позивачки ОСОБА_4; Лукянчука А.В. - представника ПАТ „Страхова компанія „Альфа Страхування",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альфа Страхування", на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на користь позивачки з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альфа Страхування" („ПАТ „СК „Альфа Страхування") „страхове відшкодування та матеріальні збитки" в розмірі 274 075 грн., пеню в розмірі 25 106 грн. 06 коп. та штрафні санкції в розмірі 3 % - 4 614 грн. 09 коп., а також сплачений судовий збір та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 08.08.2013 року між ОСОБА_8 (як страхувальником) та ПАТ „СК „Альфа Страхування" (як страховиком) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0489661.113 (у подальшому - „Договір страхування"), згідно з умовами якого позивачка ОСОБА_4 є вигодонабувачем. У відповідності до цього Договору страхування взято під страховий захист майнові інтереси позивачки, що пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Згідно п. 4 Договору страхування, кількість водіїв, що мають право керувати застрахованим транспортним засобом - без обмежень. Під час дії Договору страхування, в кінці листопада 2013 року, на підставі усного доручення позивачка передала ОСОБА_9 у користування застрахований автомобіль без права передоручення його іншим особам.

07 грудня 2013 року водій ОСОБА_9, рухаючись по автодорозі Івано-Франківськ-Львів на застрахованому автомобілі, не впорався з його керуванням та виїхав на обочину, де зіткнувся з деревом, внаслідок чого згаданий автомобіль зазнав технічних ушкоджень, а позивачка, як власник транспортного засобу, матеріальної шкоди: згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 153 803 грн.

Під час оформлення працівниками ДАІ протоколу за наслідками вище згаданої ДТП ОСОБА_10, який знаходився у застрахованому автомобілі в якості пасажира, на прохання ОСОБА_9 було повідомлено працівникам ДАІ про те, що на момент ДТП саме він (ОСОБА_10.) був за кермом цього автомобіля. Аналогічна інформація з місця події ним же була повідомленою у телефонному режимі ПАТ „СК „Альфа Страхування".

В подальшому ОСОБА_10 і ОСОБА_9 подали до органів ДАІ заяви, у яких виклали справжні обставини ДТП, а саме - те, що на момент ДТП застрахованим автомобілем керував ОСОБА_9

З урахуванням обставин ДТП, що мали місце насправді, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.02.2014 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_10 було закрите у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Однак, постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2014 року вище згадану постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 25.02.2014 року було скасовано, а адміністративне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_10 було закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За результатами розгляду страхового випадку ПАТ „СК „Альфа Страхування" було відмовлено позивачці у виплаті страхового відшкодування: з посиланням на те, що на момент ДТП застрахованим автомобілем керував водій, вік якого був меншим, ніж 25 років, тобто - дія Договору страхування (у відповідності до пункту 4 частини 1 цього Договору) на дану особу не розповсюджується, а також з посиланням на те, що Страховику була надана неправдива інформація про обставини ДТП в частині інформування про особу, яка в дійсності перебувала за кермом транспортного засобу на момент настання ДТП.

Вище згадану відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачка вважала такою, що суперечить вимогам ст. 991 ЦК України, ст.ст. 8, 26 Закону України «Про страхування» та «Правилам добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 1-6; 134-139; 158-163).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ПАТ „СК „Альфа Страхування" на користь позивачки ОСОБА_4 274 075 грн. страхового відшкодування, 17 613 грн. 61 коп. пені та штрафні санкції в розмірі 3 % - 4 614 грн. 09 коп., а також 1 538 грн. 03 коп. судового збору та 5 000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 171-175).

Дане рішення оскаржив представник ПАТ „СК „Альфа Страхування".

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2014 року встановлено, що на момент ДТП застрахованим автомобілем керував водій ОСОБА_10, вік якого на момент ДТП був меншим, ніж 25 років, а відтак дія Договору страхування на вказану особу не поширюється.

Звертає увагу на те, що страхувальником ОСОБА_8, вигодонабувачем ОСОБА_4, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 страхувальнику (ПАТ „СК „Альфа Страхування") було подано неправдиву інформацію про обставини ДТП, яка мала місце 07.12.2013 року, в частині особи, яка в дійсності перебувала за кермом застрахованого транспортного засобу на момент ДТП, а відтак вважає, що судом не було дано належної оцінки п. 16.1.4 Договору страхування, яким передбачено право страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування у разі подання страхувальником/вигодонабувачем свідомо неправдивих відомостей про обставини настання страхового випадку (а.с. 177-180).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_10 (в подальшому - „справа про адміністративне правопорушення"), колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог суд мотивував (зокрема) тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 07 грудня 2013 року, застрахованим автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, керував ОСОБА_9, а не ОСОБА_10, який знаходився у згаданому автомобілі в якості пасажира, однак на прохання ОСОБА_9 помилково повідомив працівників ДАІ, які прибули за викликом, що на момент ДТП саме він (ОСОБА_10.) був за кермом цього автомобіля, а відтак відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що автомобілем на час ДТП керував ОСОБА_10, вік якого на момент ДТП був меншим, ніж 25 років, а тому дія Договору страхування на дану ДТП не поширюється.

Однак, вище наведені висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, а частиною 4 ст. 61 ЦПК України - що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25.02.2014 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_10 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, було закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - з тих підстав, що судом було встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_10 автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, не керував, а згаданим автомобілем керувала інша особа (арк. 34 справи про адміністративне правопорушення).

Однак постановою Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року було задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано вище згадану постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 25.02.2014 року, а адміністративне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_10 закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року мотивована тим, що суд апеляційної інстанції на підставі зібраних у справі про адміністративне правопорушення доказів дійшов висновку про те, що 07 грудня 2013 року саме ОСОБА_10 керував автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, однак не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого втратив керування згаданим автомобілем, з'їхав з дороги та здійснив зіткнення з деревом, завдавши автомобілю технічних порушень, тобто - порушив вимоги п. 12.2 Правил дорожнього руху України (а.с. 42-44).

Постанова Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року ніким не скасовувалася і є чинною, а відтак (у відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України) - обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (вчинення ДТП) та чи вчинені вони цією особою (ОСОБА_10.).

Таким чином, постановою Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року встановлено, що на час ДТП застрахованим автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, керував саме ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, вік якого на час ДТП (07 грудня 2013 року) був меншим, ніж 25 років.

В той же час, пунктом 25.2 Договору страхування встановлено, що дія цього Договору поширюється лише на водіїв/котегорію водіїв, визначених в частині 1 Договору страхування, пунктом 4 якої визначено, що вік водіїв, що мають право керувати застрахованим ТЗ - від 25 років, а найменший стаж водіїв, що мають право керувати застрахованим ТЗ - від 5 років (а.с. 12-15).

За вище наведених обставин у суду не було правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача, як страховика, страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 07 грудня 2013 року в результаті пошкодження застрахованого автомобіля під час керування ним ОСОБА_10, вік якого на час ДТП був меншим, ніж 25 років, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1). У випадку, коли суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.5).

Відтак до стягнення з позивачки на користь відповідача підлягає 1 506 грн. 51 коп. судового збору сплаченого останнім за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення (а.с. 181).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альфа Страхування", задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альфа Страхування".

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Альфа Страхування" 1 506 грн. 51 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: