Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2015 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним договору позики від 24.04.2010 року на суму 50000 доларів США, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. При цьому позивач ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що грошові кошти взагалі не передавались, його мати ОСОБА_2 перебувала у надзвичайно складному психологічному стані, повязаному з сімейними обставинами, а розписка була написана на забезпечення виконання нею вимог батька по поділу майна подружжя та укладення мирової угоди. Позивачка ОСОБА_2 свої вимоги обґрунтовувала тим, що на момент підписання розписки, за якою ані вона, ані син грошові кошти не отримували, вона перебувала у стані психічного розладу та не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Також позивачі зазначили, що розписка, яка підтверджує отримання грошових коштів в розмірі 50000 доларів США була написана під впливом психологічного тиску з боку ОСОБА_3, який скористався тяжким становищем ОСОБА_2, котра 25.01.2009 року поховала свою матір, з 09.03.2009 року по 14.04.2009 року тяжко хворів її батько, а 22.07.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шлюб був розірваний і ці обставини призвели до нервового зриву ОСОБА_2, яким скористався ОСОБА_3 при спорі щодо поділу спільного майна подружжя. З метою вирішення спору мирним шляхом між ними була підписана мирова угода, на забезпечення виконання якої 24.04.2010 року і була написана розписка як гарант неможливості відмови від мирової угоди. Після того, як була підписана мирова угода, ОСОБА_3 у серпні 2010 року повернув оригінал розписки, однак у квітні 2011 року на ОСОБА_2 був здійснений напад, вона була пограбована, у неї були викрадені речі в тому числі і оригінал розписки на суму 50 000 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2, ОСОБА_1 просять задовольнити позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримали і просили суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 у попередніх засіданнях в цілому позовні вимоги не визнала, однак в судове засідання при розгляді справи по суті не зявилась, 17.12.2015 року до суду із заявою про ознайомлення звертався інший представник відповідача ОСОБА_6, однак у судове засідання при розгляді справи по суті представник відповідача не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, жодних клопотань до суду не надсилала.

За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні.

Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 24.04.2010р. ОСОБА_2 власноруч була написана розписка, за умовами якої ОСОБА_2, ОСОБА_1 позичили у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США строком на три роки для придбання однокімнатної квартири. Розписка була написана в присутності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та підписана ОСОБА_2, ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року було скасовано Рішення Суворовського районного суду міста Одеси по справі №523/6373/13-ц в частині відмови у позові ОСОБА_3 та його вимоги було задоволено і стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно суму боргу за договором позики від 24.04.2010 року у розмірі 399650,00 грн. та судові витрати - у рівних частках. При цьому у заявлених ОСОБА_1, ОСОБА_2 вимогах про визнання договору позики незаконним та неукладеним на підставі ст.231 ЦК України було відмовлено, у цій частині рішення набрало чинності.

Допитана у судовому засідання у якості свідка ОСОБА_8, яка є дружиною ОСОБА_1 та була присутня як під час написання розписки, так і під час її повернення, пояснила, що вона 24.10.2010 року разом з ОСОБА_2, ОСОБА_1 поїхали на зустріч з ОСОБА_3, зустрілися в кафе по вул.Рішельєвській у м.Одесі, розмова стосувалася необхідності написання розписки ОСОБА_2 на суму 50000 доларів США, як гарант того, що ОСОБА_2 не відмовиться від підписаної мирової угоди, щодо поділу спільного майна подружжя. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що після розгляду справи та затвердження мирової угоди він поверне написану ОСОБА_2 розписку. Як зазначила свідок, грошові кошти за розпискою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не передавалися. Також свідок повідомила, що у серпні 2010 року вона перебувала в кафе-барі «Деш» під час зустрічі ОСОБА_3 з ОСОБА_2 та особисто бачила, як ОСОБА_3 повернув ОСОБА_2 оригінал розписки від 24.10.2010 року із зазначенням того, що він виконав всі свої зобовязання перед ОСОБА_2, після чого він пішов.

У відповідності до висновку судово-медичних експертів №44 (а.с.14-29) та іншої медичної документації, а саме амбулаторних карток ОСОБА_2 (а.с.100-122), у період з 2005 року ОСОБА_2 періодично зверталась до лікарів-психіатрів з приводу психічних розладів, за вказаним висновком у період з 20.04.2010 року по 28.04.2010 року з наданої медичної документації наявні дані про обєктивний розлад психічного здоровя ОСОБА_2, вона страждала у цей період психічним розладом у вигляді органічного органічно-лабільного розладу зі зниженням когнітивних функцій та вираженими афективними порушеннями в виді депресивного і іпохондричного синдромів.

Відповідно до ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Ч.2 ст.203 ЦК України передбачає, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши встановлені у судовому засіданні обставини укладення договору позики ОСОБА_2 у сукупності із заначеними нормами Закону, суд дійшов висновку про законність й обґрунтованість її вимог та можливості їх задоволення.

Ч.1 ст.236 ЦК України визначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним,

є недійсним з моменту його вчинення.

Стосовно вимог ОСОБА_1 суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлені Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року обставини отримання коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором позики від 24.04.2010 року не доказуються, їх спростування можливе виключно шляхом касаційного оскарження рішення у порядку, передбаченому ЦПК України.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про правомірність вимог ОСОБА_2 та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 59, 61-64, 66, 79, 88, 209, 212-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним договір позики від 24.04.2010 року на суму 50000 доларів США в частині укладення договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Копію рішення направити відповідачеві у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: