Справа № 752/1093/15-ц
Провадження № 2/752/2353/15
03.03.2015 року м. Київ
Голосіївський районний м.Києва
в складі: головуючого-судді - Сальникової Н.М.,
секретаря - Олійник А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
22.01.2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з підстав відсутності останнього без поважних причин понад один рік та не можливістю розпоряджатись належним йому на праві власності нерухомим майном. З викладених у позові обставин та підстав, просив позовні вимоги задовольнити /а.с.3-5/.
Позивач не прибув до судового засідання, завчасно надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав згоду на ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач не прибув у судове засідання, повідомлений належним чином про дату та час судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не надходило.
Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явилися, керуючись ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні.
У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Правом власності, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
В судовому засіданні встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартирою АДРЕСА_1, відповідач був вселена як член сім'ї власника житлового приміщення /а.с.9/.
Згідно форми №3, виданої Комунальним підприємством «ЖЕО-107 Голосіївського району в м.Києві №075 від 21.01.2015 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.
Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки власник має право користуватись та розпоряджатись своїм майном на свій розсуд, а відповідач відсутний без поважних причин понад один рік, за відсутності домовленості між ним і власником житла, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів, то вимога позивача, з огляду на положення ст.405 ЦК України, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є правомірною і підлягає задоволенню.
За ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.64,150, 156 ЖК України, ст.ст.317,319,405 ЦК України, ст.ст.212-213,215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243 грн 60к.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.М. Сальникова