АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №408/2-2241/11 Головуючий в першій інстанції
№ провадження 22ц/774/1179/К/15 ОСОБА_1
Категорія 39 (І) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.

при секретарі - Трофименко О.О.

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади Дзержинської районної у місті ради, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та усунення від спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади Дзержинської районної у місті ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Територіальної громади Дзержинської районної у місті ради, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та усунення від спадкування, уточнивши позов 27.05.2014 року позивач просила усунути ОСОБА_6 від права на спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 та визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, яке заповідав їй ОСОБА_7, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що здійснюючи свої права на володіння та користування нерухомим майном 29 листопада 2010 року ОСОБА_7,який помер 17 грудня 2010 року, склав нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого заповідав на випадок своєї смерті усе належне йому майно, а також усі майнові права та обов'язки, їй ОСОБА_2

За життя спадкодавець заявив, що він категорично заперечує можливість успадкування його майна відповідачем по справі.

У встановлений законодавством 6-тимісячний термін вона звернулася до Третьої Криворізької Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою державного нотаріуса від 10 серпня 2011 року було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, яке залишилося після смерті ОСОБА_7 в зв'язку з відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документі на майно померлого.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 звернувся із зустрічним позовом до Територіальної громади Дзержинської районної у місті ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 17 грудня 2010 року помер його батько - ОСОБА_7

На момент смерті батько був єдиним власником квартири АДРЕСА_2, зазначена квартира належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.05.1993 року та свідоцтва про право на спадщину від 01.10.2010 року, яке він отримав після смерті своєї дружини - ОСОБА_8

У встановлений законом термін він звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки є сином покійного, є пенсіонером за віком та є спадкоємцем першої черги.

Але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки батько за життя склав заповіт на користь сторонньої особи - відповідача по справі - ОСОБА_2, про що нотаріус видала йому постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій від 10.08.2011 року № 1331/02-31, в якій зазначила, що при відкритті спадкової справи виявлено наявність заповіту, посвідченого приватного нотаріуса ОСОБА_9 від 29.11.2010 року за реєстровим номером 1122 на все майно на користь ОСОБА_2 , при цьому нотаріус вказала в постанові, що він, син померлого ОСОБА_7, має право на обов'язкову частку в розмірі 1/2 від всього майна, яке належало померлому

Оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом та має право на обов'язкову частку у майні, яке належало його батькові та у зв'язку з тим, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, він був вимушений звернутися до суду з вимогами щодо визнання судом права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Рішенням суду від 23 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_7, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

В іншій частині позову в задоволенні відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_7, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, задоволення в повному обсязі позову ОСОБА_2 та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 посилаючись на неповне зясування судом обставин справи.

Зокрема судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що за життя ОСОБА_7 потребував в зв'язку з загальними захворюваннями уваги та піклування з боку інших осіб, які надавала йому ОСОБА_2 Між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повністю були відсутні сімейні стосунки. ОСОБА_6, в розумінні ст.202 Сімейного Кодексу України, є особою, яка повинна була допомагати, доглядати за померлим спадкодавцем, проте він цього не виконував, тому ОСОБА_2 є належним спадкоємцем за заповітом.

Крім того, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 необхідно відмовити оскільки з позовом він звернувся із пропуском строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2010 року ОСОБА_7 склав заповіт на імя ОСОБА_2 а 17.12.2010 року ОСОБА_7 помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_5. Заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом термін подали ОСОБА_2 і ОСОБА_6

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.08.2011 року і ОСОБА_2 і ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про справо на спадщину, так як не надані правовстановлюючі документи на спадкове майно та у звязку із суперечкою між спадкоємцями.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6, відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України, не може бути усунутий від права на спадкування, та відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, хвороби потребував такої допомоги, а особа, яка претендує на спадщину, за законом могла та була зобов'язана таку допомогу надавати.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування поняття безпорадний стан тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п. 6 постанови).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині усунення ОСОБА_6 від права на спадкування, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, посилався на те, що ОСОБА_2 не було надано відповідних доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця, факту звернення спадкодавця до ОСОБА_6 за допомогою та ухилення останнього від надання такої допомоги спадкодавцю.

Існуючий між батьком і сином конфлікт не може бути підставою для усунення від спадкування ОСОБА_6

Тому висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не може бути усунутий від права на спадкування є обґрунтованим.

Також обґрунтованим є задоволення позову ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про народження батьком вказаний ОСОБА_7, тобто на час відкриття спадщини був пенсіонером і є спадкоємцем 1 черги, має право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України, своєчасно подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що за життя ОСОБА_7 потребував в зв'язку з загальними захворюваннями уваги та піклування з боку інших осіб, які надавала йому ОСОБА_2 колегія суддів не може прийняти уваги, оскільки ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не було надано відповідних доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця, факту звернення спадкодавця до ОСОБА_6 за допомогою та ухилення останнього від надання такої допомоги спадкодавцю.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повністю були відсутні сімейні стосунки не можуть бути підставою для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування, оскільки для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення лише сукупність обставин, а саме ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Вказаним вище спростовуються й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6, в розумінні ст.202 Сімейного Кодексу України, є особою, яка повинна була допомагати, доглядати за померлим спадкодавцем, проте він цього не виконував, тому ОСОБА_2 є належним спадкоємцем за заповітом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 звернувся з позовом із пропуском строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки про порушення свого права ОСОБА_6 дізнався з постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом 10.08.2011 року, де вказано також про відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, які були надані лише в судовому засіданні та наявність спору між спадкоємцями. З позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом ОСОБА_6 звернувся 06.08.2014 року, тобто в строки, передбачені ст.257 ЦК України.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, встановивши, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: