УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «КБ «Надра», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої А.М., третя особа: ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно змісту договору кредиту № 715/П/2005-840 від 18.10.2005 укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1, позивачу надані грошові кошти, цільовим призначенням яких є придбання нерухомого майна для особистого використання. 21.01.2014 позивач отримав постанову державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 10.01.2014 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження на підставі виконавчого напису № 1354 від 14.10.2013, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. На підставі іпотечного договору між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було вчинено виконавчий напис № 1354 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1

Вважав дії нотаріуса неправомірними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства України, оскільки відповідачами не було повідомлено позивачу про наявність заборгованості та не надано її розрахунку, які повинні бути вказані в заяві відповідача на вчинення виконавчого напису.

Справа № 754/1346/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1266/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Крім того, позивач зазначив, що оскільки договір кредиту регулюється Законом України «Про захист прав споживачів», то кредитодавцю забороняється вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного дозволу суду, а також вважає такий договір неукладеним, оскільки під час виконання виконавчого напису нотаріусом не отримано доказів того, що банком були передані грошові кошти позивачу.

Посилаючись на те, що нотаріусом порушено положення Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій», оскільки ним не отримано письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило позивача оскаржити дії у судовому порядку, та з урахуванням подальших уточнень, просив визнати, що під час вчинення виконавчого напису № 1354 від 14.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було порушені норми діючого законодавства України, визнати виконавчий напис № 1354 від 14.10.2013 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ПАТ «КБ «Надра» судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2014 позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що договір споживчого кредиту є неукладеним та жодних грошових коштів він не отримував. У свою чергу нотаріусом не було враховано цього факту та те, що банк порушив законодавство в частині стягнення з позивача штрафу та пені по спірному договору.

Вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на розрахунок по спірному договору, який не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може слугувати доказом існування заборгованості.

Вважав, що також було порушено норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки виконавчим написом стягнуто пеню у розмірі 83 555 доларів США, 70 центів, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ.

Посилаючись на зазначене, позивач просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справ повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18.10.2005 між ОСОБА_1 та ВАТ (ПАТ) КБ «Надра» укладено кредитний договір № 715/П/2005-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 53 300 доларів США (а.с.58-60). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18.10.2005 між ОСОБА_1 та ВАТ (ПАТ) КБ «Надра» укладено іпотечний договір (а.с.61-62).

30.08.2013 на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, у зв'язку з невиконанням позичальника взятих на себе зобов'язань (а.с. 64).

Оскільки позивачем кредитна заборгованість погашена не була, представник ПАТ КБ «Надра» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки від 18.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнирьовою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2269. У заяві зазначено, що загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 01.08.2013 складає 153 783, 51 доларів США, еквівалент в гривні 1 229 191, 60 грн. та 1 700, 00 грн. з урахуванням: суми заборгованості за кредитом в розмірі 43 580, 21 доларів США, суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 17 392, 44 долара США, суми заборгованості по сплаті комісії в розмірі 3 925, 16 доларів США, суми пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 83 555, 70 доларів США, суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 5 330 доларів США та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 1 700 грн.(а.с. 57).

14.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис та запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі).

Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п 3.1, 3.2 п. 3 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Так, приватному нотаріусу в підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 перед банком були надані: копія кредитного договору від 18.10.2005, копія договору іпотеки від 18.10.2005, копія досудової вимоги, адресована боржнику, копія розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 01.08.2013.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що нотаріусом були виконанні всі вимоги, які ставляться до заяви про вчинення виконавчого напису, передбачені відповідними нормативними актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір між сторонами не був укладений, спростовуються наявними у справі доказами. ОСОБА_1 не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, діяла в межах повноважень наданих їй чинним законодавством України та факту порушень під час вчинення виконавчого напису, не встановлено.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва