Справа № 500/1047/15-ц
Провадження № 4-с/500/5/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

В складі головуючий суддя Грубіян .Л.І.,

при секретарі Матвійчук Н,М..,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та просить визнати незаконними дії державного виконавця Парапір А.Д. по організації публічних торгів по реалізації нерухомого майна, а саме належної їй на праві власності квартири з господарськими спорудами за адресою м. Ізмаїл, вул. Пушкіна №50ріг вул..28 червня №57, скасувати організацію публічних торгів по реалізації нерухомого майна, зобовязати державного виконавця виправити допущені порушення при організації публічних торгів по реалізації нерухомого майна, витребувати виконавче провадження відносно продажу нерухомого майна.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи скарги підтримала і пояснила, що не отримала постанови про відкриття виконавчого провадження вчому вбачає в діях державного виконавця порушення ст. 31 З У «Про виконавче провадження».

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи скарги підтримала і пояснила, що не отримала постанови про відкриття виконавчого провадження в чому вбачає в діях державного виконавця порушення ст. 31 З У «Про виконавче провадження».

Державний виконавець відділу державної виконавчої службиІзмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 у судове засідання зявився, дав пояснення по справі та надав суду письмові заперечення проти задоволення скарги.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження №45647339.

Вищевказане рішення набрало законної сили, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

12.09.2013 року Ізмаїльський міськрайонний суд видав виконавчий лист №1510/6002/12-року, 10.09.2012 лист №2-955/11 про примусове виконання рішень суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», 19.11.2014 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом.

Копії зазначеної постанови із супровідним листом в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено сторонам. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду.

Боржником у строк, наданий для самостійного виконання рішення, вимоги виконані не були.

Згідно п. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Так 12.11.2012 року державний виконавець виніс поставу ВП № 34549766 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі даної постанови було накладено арешт, та заборону відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1, в звязку з стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 54079,80 грн.

Вказана постанова була направлена заявникові 12.11.2012 року вих..№35141 (а/с34, 34об).

19.11.2014 року державний виконавець виніс поставу ВП № 45539791 про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 27965,00грн. Вказана постанова була направлена заявникові 21.11.2014 року (а/с 26).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем на адресу ОСОБА_1Г. с. Броска, вул. Мічуріна,87 направлено виклик на прийом до державного виконавця, (вих.. №26833 від 20.11.2014р.(а/с24), проте боржник до відділу не зявився, письмових пояснень щодо виконання рішення суду та документального підтвердження цього виконання у добровільний строк державному виконавцю не надав.

Державним виконавцем 01.12.2014 було направлено ОСОБА_1 повідомлення про проведену оцінку майна (а/с29,30), та запропоновано зявитись до виконавчої служби.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Державним виконавцем було вжито всі можливі заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій.

Таким чином підстави для винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника у державного виконавця були відсутні, а черговість звернення стягнення на майно та кошти не була порушена, у звязку з тим, що квартира з надвірними спорудами яка розташована за адресою м. Ізмаїл, вул..28 Червня, 57/ вул. Пушкіні, 50 є єдиним майном боржника на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення боргу перед стягувачем.

Таким чином судом встановлено, що акт опису та арешту майна та оцінку майна було складено у повній відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішення суду.

Згідно п. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до п. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Також відповідно до п. 4.4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача та його представника та двох понятих.

05.09.2014 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Копія даної постанови, була направлена боржнику ОСОБА_1 09.09.2014р. вих. 313/303 для ознайомлення(а/с33).

З огляду на вказане, суд вважає, що дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області не суперечать чинному законодавству, а від так є правомірними.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною, а від так задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: ОСОБА_5