Справа № 639/ 2338/15
№8/639/2/14/15
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року , ухваленого по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, суд-

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про перегляд у звязку з ново виявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року , ухваленому по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

У обґрунтування заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що вказаним вище судовим рішенням встановлено, що позивачі просили суд постановити рішення згідно встановлених рішенням від 10 лютого 1988 року прав ОСОБА_1 на розподіл у рівних долях спадкової частини домоволодіння за відсутністю її згоди на отримання компенсації від відповідача, виділити їй помешкання 1-4 та частину помешкання 2-6 площею 9,4 кв. м.м. , льох Ж та частину огорожі усього на 22458,00 грн., що в ідеальній долі буде становити 17/100 частини домоволодіння. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року було розглянуто судову будівельно- технічну експертизу №829 від 01.10.2008 року з посиланням на відсутність коштів у позивачів на нову експертизу та відмовлено у затверджені договору між ними , оскільки це питання має бути вирішено новим зверненням до суду, у якому ОСОБА_1 має бути відповідачем, що не відповідає висновкам рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року , яким було скасовано рішення Жовтневого районного суду щодо розгляду експертизи та визнанні прав ОСОБА_1 , що виникли згідно договору дарування , невизнання яких порушує ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та встановлено, що не існує вимог до ОСОБА_1, як відповідача. Залишення без дослідження, рішенням від 19 листопада 2013 року та рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року, рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року та вимог ОСОБА_1 про захист її порушених прав та невизнаних прав , до яких були додані докази, не дослідження яких першою інстанцією та апеляційною інстанцією згідно ст. 335 ЦПК України позбавляє можливості оскаржити у касаційному порядку порушення прав ОСОБА_1, тому залишення без розгляду її вимог, відмова у затверджені договору та порушення рівності сторін змушує їх заявляти нові вимоги про розподіл у натурі спільної часткової власності позивачів , про захист матеріальних прав згідно ч. 4, 5 ст. 357 та ч. 2 ст. 364 ЦК України, про відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди. Позивачі вказують , що встановлення рішенням апеляційного суду від 12 березня 2014 року розміру компенсації без згоди на її отримання від ОСОБА_1 порушує ч. 2 ст. 364 ЦК України; залишення без розгляду вимог щодо ч. ч. 4, 5 ст. 357 ЦК України при розрахунку компенсації порушує матеріальні права ОСОБА_1, оскільки вартість льоху Ж збудованого у 1993 році підлягає /замість не підлягає/ відведенню до спадкової частини домоволодіння, ? вартості льоху Е у 2091 грн., який входив у спадкову частину та був виділений відповідачу. Відмова у затверджені договору є невизнанням конституційних прав власності ОСОБА_1, отриманих згідно договору дарування; зміна існуючого розподілу по фактичному користуванні на розподіл по ідеальним часткам призвело невизнання прав ОСОБА_1 на підписання договору до порушення її прав згідно ст. 41 Конституції України. Перехід на розподіл по ідеальним часткам призводить до перерахунку часток домоволодіння, тому кожна зміна потребує нових матеріальних витрат, що завдає значну моральну шкоду з вини відповідача. Також позивачі вважають , що судом встановлено компенсацію від відповідача без згоди ОСОБА_1 на їх отримання та відмовлено у затвердженні договору про безвідплатну передачу її прав до ОСОБА_2 . Це порушує рівність сторін , для відновлення якої суд має встановити розмір компенсації від ОСОБА_2, яка при розподілі по ідеальним часткам у варіанті №2 експертизи згідно рішення від 10 липня 1988 року становить 22458 грн. . Ухилення відповідача від визнання розподілу у рівних частках спадкової частини рішенням суду від 10 лютого 1988 року , завдало та продовжує завдавати ОСОБА_1 значну моральну та матеріальну шкоду, яку вона оцінює у 25 000 грн.. Шкода , завдана ОСОБА_1 відповідачем складає 5 000 грн., вона заподіяна останнім тим, що він не зявлявся у домоволодінні протягом тривалого часу, призвів його до стану не придатного до житла, використовує житло для проживання у ньому квартирантів. Моральну шкоду вона оцінює у 15 000 грн. , так як вказаними вище неправомірними діями відповідача їй завдано душевних страждань, викликаних необхідністю доказування у суді своїх порушених прав, витрачати час, нерви та тим, що висновки апеляційного суду зроблені без врахування прав та вимог ОСОБА_1. Крім того позивач пояснила, що вона фактично просить провести виділ в натурі частини домоволодіння згідно другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 829 від 01.10.2008 року, який не був прийнятий судом апеляційної інстанції. Оскільки рішення від 13 жовтня 2014 року не було змінено, юрисдикція цього спору відносить до суду першої інстанції, ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 5 березня 2015 року є ново виявленою обставиною для відновлення процесуальних прав позивачів на повне та всебічне встановлення усіх обставин, які призвели до порушення їх прав , тому суд має переглянути рішення від 13 жовтня 2014 року, яким заявлені вимоги відхилені , з посиланням на їх нібито розгляд рішенням від 19 листопада 2013 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року, що призвело до відхилення апеляційної та до відмови у касаційному розгляді .

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 підтримала заяву, надала пояснення відповідні вищенаведеному.

Заявник ОСОБА_1 та відповідач у справі ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами розглядається у судовому засіданні . Заявники та інші особи, які беруть участь у справі , повідомляються про час та місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вислухав пояснення заявника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали по заяві від 16 березня 2015 року та матеріали цивільної справи за № 639/3271/14 , провадження 2/639/1220/14, приходить до висновку , що заява задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи , що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у звязку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 362 ЦПК України заяви про перегляд у звязку з ново виявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що є підставою для перегляду. Строк для подання заяви про перегляд у звязку з ново виявленими обставинами обчислюється : у випадках, встановлених пунктом 1 частини другою статті 361 цього Кодексу , - з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи.

Як пояснила заявник ОСОБА_2 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року,яке стало підставою для подачі заяви про перегляд рішення від 13 жовтня 2014 року у звязку з ново виявленими обставинами, було отримано 16 лютого 2015 року .

Зазначену заяву заявниками було подано 16 березня 2015 року , тобто у строк передбачений законом.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини , що не були і не могли бути відомі особі, яка зверталася із заявою, на час розгляду справи.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами», обставини , які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення , це юридичні факти , які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили . Питання про те , які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим . Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини , а лише ті , які входять до предмета доказування у справі /стаття 179 ЦПК/. За змістом пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК скасування чи зміна нормативного акта , на якому ґрунтувалось судове рішення , може вважатися нововиявленою обставиною лише за умови , якщо в такому акті зазначено про надання йому зворотної сили.

Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння 4 по вул. Електричній в м. Харкові , про захист матеріальних прав та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. У задоволені позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року , рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року залишено без змін.

Як зазначено у заяві про перегляд рішення від 13 жовтня 2014 року у звязку з нововиявленими обставинами , та пояснень заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні , такими є відмова у касаційному розгляді цього рішення , оскільки позивачі не знали та не могли знати , що апеляційна та касаційна інстанції не перевірять неправдивість відхилення вимог з посиланням на їх розгляд рішенням від 19 листопада 2013 року /справа № 2012/8665/2012, 2/369/490/2013/, не порівняє заявлені вимоги з вимогами розглянутими рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року, не перевірить неправдивість відхилення вимог з посиланням на відсутність доказів та неправдивість внесення у судове рішення від 13 жовтня 2014 року відомостей , що такі вимоги розглядалися судом.

Із заяви заявників не вбачається істотних обставин для перегляду рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року у зв'язку з ново виявленими обставинами. Обставини, на які посилаються заявники, як на нововиявлені, розглядалися як судом першої інстанції, так і апеляційним судом Харківської області при розгляді апеляційної скарги позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Фактично заявники оскаржують як рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року, так ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року .

Заявниками не наведено підстав, передбачених п. 1 ч.2 ст.361 ЦПК України, для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, суд вважає, що заява є необґрунтованою, підстави для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами відсутні, тому у відповідності до п. 1ч.2 ст.365 ЦПК України необхідно залишити подану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяву без задоволення.

Керуючись ст. 361-365 ЦПК України , суд-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року , ухваленого по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова