АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/42/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівОхріменко Н. І. , Фетісової Т. Л.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення компенсації за частку майна набутого у шлюбі,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_6, її представника, яка підтримала доводи апеляційної скарги, також ОСОБА_7, його представника, які заперечували на доводи апеляційної скарги, судова палата,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення компенсації за частку майна, набутого у шлюбі.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з 11.08.2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилася спільна дочка ОСОБА_8. У 2013 році шлюб між ними було розірвано.

Під час сумісного проживання подружжя вело спільне господарство та мало спільний бюджет. З травня 2013 року сторони стали проживати окремо один від одного.

В період шлюбу позивачка та відповідач придбали автомобіль «Сеат Ібіца» д.н.з. НОМЕР_3

24.05.2013 року ОСОБА_7 без згоди ОСОБА_6 здійснив відчуження зазначеного транспортного засобу іншій особі.

Про продаж автомобіля їй не було нічого відомо. Автомобіль, що перебував у спільній сумісній власності, був проданий без згоди позивачки, кошти від його продажу вона від відповідача не отримувала.

На підставі наведеного, ст. ст. 364, 365, 368, 369 ЦК України, ст. 60, 61, 65 СК України, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля «Сеат Ібіца» д.н.з. НОМЕР_3 в сумі 60000 грн..

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення компенсації за частку майна, набутого у шлюбі, - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_7 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля «Сеат Ібіца» д.н.з. НОМЕР_3 в сумі 60000 грн..

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 11.08.2007 року між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_8

23.04.2011 року за договором купівлі-продажу сторони придбали автомобіль марки «Сеат Ібіца», державний номер НОМЕР_3, 2011 року випуску.

Встановлено, що 24.05.2013 року ОСОБА_7 продав спірний автомобіль ОСОБА_10 за 120000,00 грн., що підтверджено довідкою-рахунком серії ААВ № 268635 на ар.спр.31.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (ар.спр.6).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Черкаського районного суду від 24 липня 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог, - орган опіки і піклування Білозірської сільської ради Черкаського району, про поділ спільного майна подружжя, - а саме в поділі автомобіля «Сеат Ібіца», держномер НОМЕР_3 спального гарнітура, ноутбука «Азер», холодильника «Самсунг», телевізора «Соні», грошового депозиту в банку (ар. спр 7-8).

Відмовлено в зв'язку з тим, що в підготовчій частині судового засідання по справі судом було запропоновано сторонам подати «всі наявні докази по справі і заявити відповідні клопотання». Позивачка і відповідач будь яких клопотань не заявили і будь - яких доказів до суду не надали. Після цього суд констатував,- що позивачкою не доведено та ненадано будь - яких доказів наявності спірного майна і його місцезнаходження, належності спірного майна сторонам, вартості спірного майна. Клопотань про забезпечення доказів, про витребування доказів - до суду не подавалось.

За таких обставин суд і прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_6 про поділ майна подружжя і не підтвердженість таких будь - якими доказами і відмовив в задоволенні позову. Ухвалою апеляційної інстанції від 13 вересня 2013 року таке рішення залишене в силі.

Після цього, в липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом,- про стягнення компенсації за частку майна, набутого в шлюбі, а саме про стягнення з відповідача на її користь компенсації в розмірі ? частини вартості автомобіля «Сеат Ібіца» держномер, НОМЕР_3 (ар. спр 3-4).

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, і якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.І).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. (ч.ІІ).

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. (ч.ІІІ).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. (ч. ІV).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. (ч.V).

Згідно роз'яснень в п.п. 23-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого на час ведення спільного господарства, джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Підходячи до вирішення поставленого позивачкою ОСОБА_6 питання з вищенаведених підстав, визначених законом й судовою практикою, суд правильно звернув увагу на те, що в даному випадку не має в наявності автомобіля «Сеат Ібіца», держномер НОМЕР_3, який сторони придбали в період спільного сумісного проживання в шлюбі, і який проданий теж в період перебування в шлюбі за договором купівлі-продажу від 24.05.2013 року. Як обґрунтовано зауважив суд, відповідач під час перебування у шлюбі відчужив автомобіль на підставі довідки -рахунку серії ААВ№268635, що відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 ( з наступними змінами та доповненнями ) «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» і хоча позивач зазначає, що не давала згоду на продаж транспортного засобу, однак даних про те, що позивач зверталася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, або вказаний автомобіль був реалізований без її згоди та відома, матеріали справи не містять.

Як зазначалось вище, ОСОБА_6 у 2013 році пред'являла позовні вимоги до відповідача про розподіл спільно нажитого в шлюбі майна, в тому числі і автомобіля «Сеат Ібіца», держномер НОМЕР_3, проте їй було відмовлено в задоволенні таких вимог за недоведеністю.

Не подала позивачка беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог і по даній справі, а саме відносно необізнаності про продаж автомобіля.

Крім того, як випливає з наведених положень закону і судової практики, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Проте відповідач, як встановлено, такі дії позивачки не погоджував і ніяких сум для компенсації на депозитний рахунок суду не вносив.

За таких обставин суд, на думку судової палати, прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, вимогам закону і підстав для скасування та задоволення апеляційної скарги - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і на обґрунтованість висновків суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :