Справа №482/1298/14-ц 21.07.2015 21.07.2015
Провадження №22-ц/784/1704/15
Провадження № 22-ц/784/1704/15 Головуючий першої інстанції: Гажа О.П.
Категорія: 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

при секретарі Романенко Ю.О.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним і визнання договору купівлі-продажу договором довічного утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що їй на праві власності належав житловий будинок по вул. Прибузькій, 11 в м. Нова Одеса Миколаївської області. 21 грудня 2009 р. між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку.

Позивачка зазначала, що цей правочин було вчинено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки вона є людиною похилого віку, потребує постійного догляду, а тому вимушена була здійснити відчуження свого будинку з метою отримання догляду за нею.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. ст. 233, 235 ЦК України, позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 грудня 2009 р. та встановити, що вказаний договір є договором довічного утримання.

В подальшому ОСОБА_7 уточнила позовні вимоги, а саме підстави позову, і, посилаючись на те, що її волевиявлення було направлено на укладення договору довічного утримання, просила суд визнати договір купівлі-продажу від 21 грудня 2009 р. недійсним внаслідок його удаваності та встановити, що укладений між сторонами договір про передачу права власності на будинок є договором довічного утримання (догляду), за яким ОСОБА_4 зобовязується доглядати її та її колишнього чоловіка ОСОБА_8 до смерті та надати їм можливість проживати у будинку.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 1991 року була власником житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами № 11 по вул. Прибузькій в м. Нова Одеса Миколаївської області.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 21 грудня 2009 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 3572, ОСОБА_3 (продавець) передала, а ОСОБА_4 (покупець) прийняв у власність вищевказаний житловий будинок (а.с. 9,10).

22 грудня 2012 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав зазначений житловий будинок № 11 по вул. Прибузькій в м. Нова Одеса Миколаївської області ОСОБА_5 (а.с. 32-33).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом із тим за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Між тим, відчуження 22 грудня 2012 року ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку № 11 по вул. Прибузькій в м. Нова Одеса Миколаївської області ОСОБА_5 свідчить про те, що укладаючи 21 грудня 2009 року спірний договір з ОСОБА_3 його волевиявлення не було спрямовано на укладання договору довічного утримання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 дійшов правильного висновку про те, що позивачка не довела обґрунтованості позовних вимог, а саме, що обидві сторони правочину мали намір щодо його удаваності (ст. 235 ЦК України).

Разом із тим позивачка не позбавлена права на судовий захист з інших підстав, передбачених ЦК України.

Таким чином, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, зясував усі обставини, що мають значення для справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи є необґрунтованими та не спростовують висновків місцевого суду щодо недоведеності позовних вимог про удаваність спірного правочину.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: