АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1139/15 Справа № 183/3327/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

07 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачкою сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Між сторонами виникають сварки, дружина під час сварок та спільного проживання за час шлюбу почала поводити себе неадекватно. Має проблеми зі здоров»ям психічного характеру. Після того, як сторони стали проживати окремо, дитина залишилась на утриманні відповідачки. Позивач систематично відвідував дитину, привозив їжу та іграшки, а потім забрав сина до себе, влаштував його до дитячого садочка, турбується про дитину. Його, позивача, матеріальний та моральний стан дозволяє виховувати дитину на належному рівні. Просив суд визначити місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року позов задоволено, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Олександрівка, вул. Самарська, 40; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом відповідачка повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що стверджується її розпискою (а.с.70). У судове засідання 07.04.2015 року ОСОБА_2 не зявилась через перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі; заява про перенесення судового засідання від ОСОБА_2 не надходила. У судовому засіданні апеляційного суду 07.04.2015 року прослухано звукозапис пояснень по даній справі ОСОБА_2, які були надані нею в судовому засіданні 03.02.2015 року та знаходяться на диску СD-R у матеріалах цивільної справи на а.с. 135.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до положення ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 181759 від 14 липня 2008 року, виданого виконкомом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 8).

Під час народження дитини сторони перебували в шлюбі, згідно свідоцтва про шлюб серія 1-КИ № 090593 від 08 грудня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.7).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб сторін розірвано.

Судом встановлено та визнано сторонами, що з вересня 2013 року ОСОБА_4 постійно проживає разом з батьком у будинку № 40 по вул. Самарська в с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Дитина відвідує дитячі установи, за потреби медичні заклади; характеризується позитивно.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 01.04.2015 року, згідно актів обстеження умов проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3, - ОСОБА_4 виховується в належних умовах, забезпечений всім необхідним для гармонійного фізичного та психічного розвитку.

Позивач характеризується добре, як за місцем роботи так і за місцем мешкання; працює комірником складу в ТОВ «Кроноспан УА» має постійний дохід, близько 4421,0 грн. на місяць (а.с. 18).

Згідно висновку про стан здоровя, який наданий КЗ «Дніпропетровською центральною районною лікарнею» ДОР» від 09.01.2014 року, - позивач здоровий, як соматично так і психічно.

Позивач ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки, площею 1500,0 кв.м., розміщеної на території Олександрівської сільради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що стверджується копіями відповідних свідоцтв.

Відповідачка на даний час у шлюбі не перебуває, не працює, проживає зі своєю матірю ОСОБА_5, дядьком ОСОБА_6 у будинку № 22 по вул. Революційній в с. Соколове Новомосковського району Дніпропетровської області.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 03 квітня 2015 року, проведеного Піщанською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, дитина ОСОБА_4 на час проведення обстеження проживає з батьком. Санітарний стан житлового приміщення, яке складає 32,1 кв.м., задовільний, будинок з пічним опаленням, але потребує косметичного ремонту. Загальний прибуток сімї складає пенсія по інвалідності.

Відповідачка на час розгляду справи перебуває у стані вагітності, інформацію про батька майбутньої дитини повідомляти суду не бажає; згідно довідки КЗ «Новомосковська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» від 20.02.2015 року, ОСОБА_2 з 2005 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: шизофренія, параноідна форма, визнана інвалідом другої групи з психічного захворювання (а.с.168 169).

Допитана апеляційним судом у якості свідка громадянка ОСОБА_5, яка є матір»ю відповідачки, зазначила, що не може стверджувати про здійснення позивачем насильства у відношенні онука ОСОБА_4; вказала, що позивач не перешкоджає їй та її дочці спілкуватись з хлопчиком.

Враховуючи вік і стать дитини, особисту думку хлопчика, орган опіки та піклування вважає за доцільне і в інтересах дитини визначити місця проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3, що стверджується висновком Дніпропетровської районної державної адміністрації, який надійшов до апеляційного суду Дніпропетровської області 01 квітня 2015 року.

Колегія суддів звертає увагу, що малолітній ОСОБА_4 у судовому засіданні в суді першої інстанції надав пояснення про наявність бажання постійно проживати з батьком.

Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно частин 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком, що відповідає інтересам дитини.

Посилання апелянта на те, що домоволодіння ОСОБА_3 не придатне для проживання дитини, не можна взяти до уваги, оскільки дане твердження спростовується актом обстеження матеріально-побутових умов від 01.10.2013 року, за яким встановлено наявність у ОСОБА_3 належних умов для виховання малолітнього сина.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_4 з вересня 2013 року проживає разом з батьком, за цей час у дитини склались соціально-побутові звязки з оточуючими, зявились постійні друзі, зміна місця проживання хлопчика спричинить небажані наслідки для дитини.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з урахуванням інтересів дитини, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді