АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Коваль О.А.
№ 22-ц/796/9059/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа № 759/2789/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Саліхова В.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заявника товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Т.М.М.» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року про відмову у прийняті заяви про видачу судового наказупо справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Т.М.М.» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року відмовлено ТОВ Фірма «Т.М.М.» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції ТОВ Фірма «Т.М.М.» подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що Святошинський районний суд м. Києва порушив право товариства обрати підсудність відповідно до вимог п.14 ст.110 ЦПК України, оскільки заяву про видачу судового наказу було подано за правилами п.8 ст.110 ЦПК України за місцем виконання договору.

В судовому засіданні представник заявника апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Боржник в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2015 року ТОВ Фірма «Т.М.М.» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 Заявником було зазначено, що боржник є власником квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу суд першої інстанції виходив із того, що згідно довідки адресного ГУ ДМС України в м. Києві боржник ОСОБА_1 зареєстрованим по м. Києву не значиться, а тому на виконання п.4 ч.6 ст.100 ЦПК України у прийнятті заяви слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 6 статті 100 ЦПК України встановлено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Києву не значиться.

Таким чином, на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті заяви Фірми «Т.М.М.» - ТОВ про видачу судового наказу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, проте заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що Святошинський районний суд м. Києва порушив право фірми обрати підсудність відповідно до вимог п.14 ст.110 ЦПК України, оскільки заяву про видачу судового наказу було подано за правилами п.8 ст.110 ЦПК України за місцем виконання договору з огляду на таке.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Так, за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Статтями 110-114 ЦПК встановлені виключення із загального правила територіальної підсудності.

Підсудність за вибором позивача називається альтернативною підсудністю, оскільки закон, як виключення із загального правила територіальної підсудності, надає позивачу право вибору із двох або більшої кількості судів той суд, в який йому найбільш зручніше пред'явити позов.

Оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, який повинен бути доведений до відома заінтересованих осіб, а боржник відповідно до вимог ст.ст.105, 105-1 ЦПК України має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування, відсутність відомостей про місце перебування боржника унеможливлює вчинення даних елементів правозастосовної процедури.

Таким чином ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заявника товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Т.М.М.» відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: