Провадження №2/761/1685/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Мурга О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року до Шевченківського районного суду м.Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом, в якому поставлено питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 200000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди завданої в результаті поширення недостовірних відомостей, які порочать честь та гідність позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ним, як власником земельної ділянки в СТ «Десенка», та головою правління вказаного садового товариства ОСОБА_2 існує давній конфлікт з приводу використання цієї ділянки, у т.ч. електропостачання. Вирішення конфлікту між сторонами було предметом неодноразового розгляду як в судових інстанціях, так і в правоохоронних органах. Зокрема, у березні 2014 р. позивачеві стало відомо про те, що відповідач звернувся до Деснянського РУ ГУВС України в м.Києві із заявою про вчинення позивачем кримінального правопорушення, яке полягає у висловленні позивачем 17.03.2014 р. в приміщенні Деснянського районного суду м.Києва погроз на адресу ОСОБА_2 вбивством, та пропозиції на адресу члена СТ «Десенка» ОСОБА_4 вступити в статеві відносини в неприродній формі. Така сама інформація була викладена у інформаційному листі від 22.08.2014 р. за підписом відповідача, адресованому членам СТ «Десенка». Вказуючи на те, що зазначена інформація не відповідає дійсності, завдає шкоди його особистим немайновим правам, порушує його право на повагу до гідності та честі людини, він звернувся до суду з даним позовом. Позивач стверджував, що за таких обставин, з відповідача слід стягнути на його користь в якості компенсації моральної шкоди 200000,00 грн., що буде співмірно компенсувати завдану моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити позов та визначити розмір компенсації моральної шкоди на розсуд суду.

Відповідач в судове засідання не прибув, про день, час та місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У письмових запереченнях на позовну заяву відповідач вказував на те, що позивач обрав для себе незаконний спосіб збагачення шляхом звернення до суду із позовами про захист честі та гідності з членів СТ «Десенка», про що свідчать справи, які перебувають у провадженні різних судів м.Києва, а саме: справа №754/15608/14-ц про стягнення моральної шкоди з СТ «Десенка» в розмірі 200000,00 грн.; справа №761/26618/14-ц про стягнення з члена СТ «Десенка» ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн.; справа №756/12417/14-ц про стягнення з члена ревізійної комісії СТ «Десенка» ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн. Щодо суті позову, то відповідач стверджував, що висловлення позивачем в приміщенні Деснянського районного суду м.Києва погроз вчинити неправомірні дії на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтверджується актом, складеним та засвідченим членами комісії у складі голови правління СТ «Десенка» ОСОБА_2 та члена правління СТ «Десенка» ОСОБА_4 Таким чином, відповідач стверджував про необґрунтованість заявленого позову з боку ОСОБА_1

3-я особа - ОСОБА_4- до судового засідання не з'явилася, сповіщена належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини справи.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у травні 2004 р. за договором купівлі-продажу придбав земельну ділянку АДРЕСА_1, що розташована у Садовому товаристві «Десенка» с. Зазим'є Броварського району Київської області.

Разом з тим, між позивачем та зазначеним СТ «Десенка» декілька років поспіль триває конфлікт з приводу членства позивача у товаристві та щодо користування земельною ділянкою, яка знаходиться в межах садового товариства. Вирішення вказаного конфлікту було неодноразовим предметом розгляду судових інстанцій.

З позову вбачається, що для участі в розгляді цивільної справи №754/20284/13-ц в Деснянському районному суді м. Києва, що відбулось 17.03.2014 р. прибули голова правління СТ «Десенка» ОСОБА_2 разом з членом правління ОСОБА_4 Присутнім в суді був також і позивач ОСОБА_1

В подальшому, після закінчення судового засідання 17.03.2014 р., позивач залишив приміщення суду, а згодом до нього зателефонував дільничний інспектор та повідомив про те, що від сторони опонентів (членів правління СТ «Десенка») надійшла заява про начебто висловлювання ним словесних погроз у здійсненні розправи та зґвалтуванні заявників.

Згідно висновку, затвердженого начальником Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві 27.03.2014 р., в ході перевірки заяви гр. ОСОБА_4 з приводу висловлених на її адресу погроз з боку гр.ОСОБА_1, було опитано останнього, та не підтверджено обставин, викладених у заяві, зареєстрованій за №ЄО №11254 від 20.03.2014 р.

31.03.2014 р. за підписом начальника Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві на адресу заявника ОСОБА_4 було направлено лист за вих.№46/3410, в якому заявника повідомлено про те, що подана заява розглянута, з гр. ОСОБА_1 проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду, та попереджено про відповідальність згідно чинного законодавства та вчинення протиправних дій.

Достовірність вказаних вище обставин підтверджується поясненнями позивача, копією заяви голови правління СТ «Десенка» ОСОБА_2 адресованої Деснянському РУ ГУ МВС України в м.Києві від 18.03.2014 р. про вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_1; копією висновку, затвердженого начальником Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві 27.03.2014 р. по матеріалам №ЄО №11254 від 20.03.2014 р.; копією рішення Деснянського районного суду м.Києва у справі №754/20284/13-ц від 18.04.2014 р.; копією рішення колегії судді Апеляційного суду Київської області у справі №1007/13625/2012 від 13.05.2014 р., іншими доказами.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що на його думку інформація, стосовно нього, висловлена відповідачем у заяві до правоохоронних органів від 18.03.2014 р., та у інформаційному листі від 22.08.2014 р., адресованому членам СТ «Десенка», яка виставляє позивача у вигляді «бандита та сексуального маніяка», є недостовірною і принижує його честь, гідність.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів №№2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. за №1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 16 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. за №1 зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Водночас, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. В такому випадку, при зверненні особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), яким зазначено, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Між тим, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом установленого, що відповідач, як голова правління СТ «Десенка» звертався до Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві 18.03.2014 р. з приводу неправомірних, на його думку дій, вчинених ОСОБА_1 Зазначена заява була предметом розгляду адресата, та викладені в ній обставини перевірено.

Щодо викладеної інформації у «Інформаційному листі», адресованому членам СТ «Десенка» від 22.08.2014 р., в якому голова правління товариства ОСОБА_2 письмово виклав наявні претензії до окремих членів товариства та мешканців садових будинків, з якими у товариства тривають невирішені конфлікти на побутовому рівні (сплата внесків, електро- та водопостачання, тощо), а також запрошував членів садового товариства прийняти участь у зборах, які заплановані на 30.08.2014 р. о 10:00 год., - суд вважає висловлення стосовно позивача носять оціночні твердження, а тому зазначена інформація не може бути визнана судом недостовірною.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 201, 277, 280, 297, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: