Справа № 750/2224/15-ц Провадження № 22-ц/795/1397/2015 Головуючий у I інстанції Супрун О. П. Доповідач - Позігун М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 про захист прав споживачів, розірвання договору і стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк (далі ПАТ „ВіЕйБі Банк), в якому просила суд достроково розірвати Договір банківського вкладу „НВУ „Девяти місячний № 851137/2014 від 03 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ „ВіЕйБі Банк; стягнути з відповідача на її користь суму вкладу у розмірі 12 800 доларів США.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а саме: розірвано договір банківського вкладу „НВУ „Девяти місячний № 851137/2014 від 03 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ „ВіЕйБі Банк; стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 12 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду становить 291 465 грн.; вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2015 року було залишено без задоволення заяву ПАТ „ВіЕйБі Банк про перегляд зазначеного заочного рішення у даній справі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує як невідповідністю висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи, так і ухвалення його судом з порушенням норм матеріального права, оскільки судом рішення прийнято, зокрема без зясування всіх обставин справи та без врахування положень Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ „ВіЕйБі Банк було укладено договір банківського вкладу „НВУ „Девяти місячний № 851137/2014, предметом якого є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту „НВУ в доларах США на строк 18 місяців з дня укладення договору, з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу. Відповідно до умов договору сума початкового вкладу на вкладний рахунок становить 12 800 доларів США з відсотковою ставкою 12.35% річних. Дата вимоги вкладу 03 квітня 2016 року.

Факт внесення грошових коштів в сумі 12 800 доларів США на рахунок банку підтверджується копією квитанції № 147801 від 03 жовтня 2014 року (а.с.7). ОСОБА_3 згідно повідомлення від 17.10.2014 року на адресу відповідача просила достроково розірвати зазначений договір банківського вкладу і повернути їй суму вкладу та нараховані проценти.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із доведеності факту порушення зобовязання відповідачем, який на звернення позивача не виконав зобовязань за договором банківського вкладу відповідно до умов договору щодо його повернення на першу вимогу, що відповідно до ст. 651 ЦК України є підставою, зокрема для розірвання договору. Крім того, суд, виходячи з положень статті 192 ЦК України, розяснень, викладених в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 з врахуванням внесення позивачем вкладу в іноземній валюті, прийшов до висновку про стягнення коштів в доларах США з зазначенням в резолютивній частині рішення гривневого еквіваленту за курсом, встановленим Національним банком України на день звернення до суду.

Проте, такого висновку суд дійшов за неповно зясованих обставин, що мають значення для справи в частині стягнення коштів, а висновок суду про наявність підстав для розірвання договору банківського вкладу в цій частині не відповідає обставинам справи.

Так, статтею 526 ЦК України встановлено загальні умови виконання зобовязання, а в статті 610 ЦК України визначено поняття порушення зобовязання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч.1 ст. 611, ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобовязання, зокрема розірвання договору, але зазначеними нормами передбачено і можливість припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, за наявності права на таку відмову, встановлену договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково за наявності встановленого права на таку відмову договором або законом, договір є відповідно розірваним.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, законодавством передбачено право особи як на відмову від зобовязання, що випливає з умов договору, так і право на односторонню відмову від самого договору за певних умов, передбачених законом чи встановлених договором.

Так, частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено можливість розірвання договору банківського рахунка за заявою клієнта у будь-який час.

Оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, то відповідно і договір банківського вкладу може бути розірваний за заявою клієнта у будь-який час.

Пунктами 1.6 та 2.4 Договору банківського вкладу також передбачено дострокове закриття вкладу і зазначено, що порядок припинення Договору та закриття рахунку визначається Правилами.

Згідно Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ „ВіЕйБі Банк клієнт має право порушувати питання про закриття рахунку та розірвання договору шляхом надсилання письмової пропозиції про це іншій стороні. З дотриманням зазначених вимог ОСОБА_3 17.10.2014 року на адресу відповідача і було направлено повідомлення про дострокове розірвання договору банківського вкладу з 19.11.2014 року, а також ставилася вимога про дострокове повернення вкладу в сумі 12 800 доларів США та нарахованих відсотків.

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин справи, виходячи з положень ч.ч. 1, 3 ст.1075, ч. 3 ст. 1058 ЦК України, згідно умов договору і Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ „ВіЕйБі Банк Договір банківського вкладу „НВУ „Девяти місячний № 851137/2014 від 03 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ „ВіЕйБі Банк, є розірваним з 19 листопада 2014 року, оскільки заперечення банку проти розірвання договору з ініціативи вкладника в одностороньому порядку не впливають на суть правових наслідків такої відмови. Таким чином, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розірвання договору банківського вкладу, враховуючи, що договір в силу закону є розірваним з 19 листопада 2014 року.

Проте, відповідно до положень ст. 1075, ч.3 ст. 1058 ЦК України в такому випадку залишок грошових коштів на рахунку підлягає видачі клієнтові, що також врегульовано п.1.6 Договору та Правилами, або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

З врахуванням викладеного, вірним є висновок суду про те, що в порушення вимог закону, умов договору і Правил відповідачем не було проведено у встановлені строки виплату належних вкладнику коштів, які підлягали виплаті саме в іноземній валюті з зазначенням в рішенні суду її грошового еквіваленту.

Такий висновок суду ґрунтується і на положеннях ст.1074 ЦК України, в силу яких не допускається обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Проте, судом не враховано, що зазначеною нормою матеріального права передбачена і можливість обмеження права вкладника розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Певні обмеження прав, зокрема вкладників грошових коштів, і передбачено Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі Закон), яким визначено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та врегульовано питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації на певний період, а тому цей Закон є спеціальним, пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Апеляційним судом встановлено, що на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюються положення Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки згідно постанови Правління Національного банку України від 3 жовтня 2014 року ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк було віднесено до категорії проблемних банків та встановлено обмеження його діяльності, зокрема було зобовязано не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності зазначеною Постановою, тобто до 3 жовтня 2014 року, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичих осіб (далі Фонд) є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 „Про початок процедури ліквідації ПАТ „ВіЕйБі Банк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА „ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_1 та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. За договорами, строк яких настав, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону фізичним особам - вкладникам перераховується 200 тис. грн.

Відповідно до ч. 2 ст.46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Таким чином, банк з моменту відкликання Національним банком України Банківської ліцензії 19 березня 2015 року не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я позивача, що також не було враховано судом при ухваленні рішення.

Проте, відповідно до ч. 2 ст.26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч. ч. 2, 3, 5 ст.27 Закону уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах „Урядовий кур'єр або „Голос України та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 2 ст.28 Закону встановлено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

Так, частиною 5 ст. 45 Закону передбачено право кредиторів заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом тридцяти днів з дня опублікування відомостей про відклкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду. При цьому вимоги фізичних осіб вкладників у межах гарантованої Фондом суми не заявляються, оскільки згідно ст. 48 Закону складання переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо вимог кредиторів віднесено до повноважень уповноваженої особи Фонду.

Таким чином, в звязку з введенням в банку тимчасової адміністрації, а згодом в звязку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку, то між сторонами виникли правовідносини, врегульовані Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, яким фактично передбачено зміну порядку погашення зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами. При цьому виключається можливість повернення коштів безпосередньо з рахунку вкладника, не передбачено виплату коштів в іноземній валюті, виплата частини коштів проводиться за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дотриманням певної процедури та порядку повернення коштів.

Фактично в силу Закону відбулося припинення первісного зобовязання банку з виплати вкладнику коштів відповідно до умов Договору та виникло зобовязання по виплаті коштів на умовах і в порядку, встановлених Законом в звязку з проведенням процедури припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства ( п. 6 ч.1 ст.2 Закону).

Зазначені правовідносини за своєю правовою природою є подібними правовідносинам, врегульованим статтями 598, 604, 607, 609 ЦК України (припинення первісного зобовязання в силу Закону в звязку з проведення процедури ліквідації банку та неможливості його виконання відповідно до первісних умов договору).

Проте, судом першої інстанції не було зясовано зазначених обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору і ухвалення судом незаконного рішення, оскільки рішення суду про стягнення з банку належних позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу не лише суперечить положенням Закону, а фактично тягне за собою порушення порядку задоволення вимог кредиторів.

Зазначена обставина, з врахуванням положень ст.16, частини другої статті 13 ЦК України, в силу яких можливість порушення права інших осіб при захисті права особи, яка звернулася до суду з позовом, є підставою для відмови в позові, в силу якої при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд першої інстанції розглядає справу не лише в межах предмету спору, а й підстав заявлених вимог, якими згідно позовної заяви було невиконання банком умов договору щодо повернення коштів банківського вкладу після його розірвання, і дані вимоги позивачем не змінювалися, що, виходячи з положень ст. 303 ЦПК України, унеможливлює прийняття апеляційним судом рішення про стягнення грошових коштів в порядку, визначеному Законом, що призведе до виходу апеляційним судом не лише за межі предмета спору (стягнення коштів в іноземній валюті згідно умов договору), а й підстав позову.

За викладених обставин, висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи не лише з предмету спору, а й підстав позову, не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам матеріального права, оскільки після введення процедури виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом, стосовно неплатоспроможного банку діючим законодавством передбачено спеціальний порядок захисту прав вкладників та яким не передбачено стягнення коштів в іноземній валюті з рахунків банку.

Проте, відмова апеляційним судом в задоволенні позовних вимог про покладення на відповідача обовязку виконання первісного зобовязання не є перешкодою для звернення до суду з позовом про захист порушеного права та стягнення коштів в порядку, визначеному Законом, за наявності спору про право, оскільки згідно ч. 4 ст. 49 Закону за наявності будь-яких спорів щодо акцептування вимог кредиторів такі спори підлягають вирішенню в судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Право оскарження рішень, зокрема працівників Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку передбачено також ст. 54 Закону. Згідно ж доводів апеляційної скарги відповідач посилається на необхідність додаткової перевірки права позивача на отримання коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з врахуванням дати укладення договору вкладу 3 жовтня 2014 року. Як вбачається із заперечень ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, їй ні під час тимчасової адміністрації, ні після початку процедури ліквідації виплата коштів не проводилася, дані про неї відсутні в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що свідчить про наявність спору, який підлягає розгляду в порядку саме з врахуванням положень Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „ВіЕйБі Банк ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 квітня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: