Справа № 405/1258/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за скаргою Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України на дії та бездіяльність посадових осіб Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда зі скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції вказавши, що 13.07.2015 року ним було отримано від Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції копії постанов від 09.07.2015 року про відкриття виконавчих проваджень № 48046864 та 48046917, які не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в постановах не було вказано строку для добровільного виконання рішення суду та які конкретно дії боржник повинен здійснити.

Таким чином, зважаючи на зазначене заявник з даною скаргою звернувся до суду.

Представник заявника у судове засідання з`явився, надав письмові та усні пояснення, відповідно до яких скаргу підтримав та посилаючись на викладені в ній обставини скаргу просив задовольнити.

Державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції у судове засідання з`явився, надав пояснення, згідно з якими обставини викладені в скарзі не визнав, в задоволенні скарги просив відмовити.

Зацікавлена особа у судове засідання зявилася, скаргу вважала безпідставною, а дії державного виконавця законними, в задоволенні скарги просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає скаргу такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяв стягувача та належним чином оформлених виконавчих документів, 09.07.2015 року старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_1 були відкриті виконавчі провадження ВП № 48046864 про стягнення з Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 26 110, 46 грн., яка обрахована без утримання податків та ін. обовязкових платежів, а також ВП 48046917 про поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта КООПОНУ з дня її звільнення, з 20.01.2015 року, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження, про свідчать постанови про відкриття виконавчих проваджень та супровідні листи від 10.07.2015 року.

Відповідно до зазначених постанов про відкриття виконавчих проваджень, сторонам виконавчих проваджень було розяснено порядок та строк оскарження постанов.

Зясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами суд не погоджується з доводами представника заявника про наявність підстав для задоволення скарги, оскільки при винесенні зазначених вище постанов, державний виконавець діяла відповідно до закону, в межах повноважень, а оскаржуваними постановами не було порушено прав та інтересів боржника. Крім того, відповідно до рішення суду, за яким видано виконавчі листи, на підставі яких відкриті виконавчі провадження, заявник, як боржник у виконавчих провадженнях зобовязаний був вжити відповідних заходів щодо негайного виконання рішення суду не очікуючи стадії примусового виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання бездіяльності державного виконавця в частині не зазначення строку для добровільного виконання рішення суду протиправною та скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України ( ст. 124 Конституції України).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд не бере до уваги надані держаним виконавцем копії постанов від 31.07.2015 року, відповідно до яких, державний виконавець внесла виправлення в постанови ВП № 48046864 та ВП 48046917 від 09.07.2015 року, оскільки дії державного виконавця щодо їх винесення та самі постанови від 31.07.2015 року не оскаржуються.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України та Закон України «Про державну виконавчу службу», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом (ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня

надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про

відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання

цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного суду в порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. ( ст. 387 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 383 - 387, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Кіровоградської обласної організації профспілки працівників освіти і науки України на дії та бездіяльність посадових осіб Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко