Єдиний унікальний номер 725/2788/15-ц
Номер провадження 4-с/725/21/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці скаргу ПАТ «УкрСиббанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення головного державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року заявник звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої вказував, що в провадженні Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 18.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в сумі 1280340,00 грн., та судових витрат в сумі 1820,00 грн.; рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 18.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 заборгованості за договором позики в сумі 586797,80 грн.; виконавчого листа по справі № 2-371/10, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 19.03.2010 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь АКІБ »УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором №000 від 15.10.2007 року в розмірі 804941,48 грн., пені за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 1590,90 грн., неустойки за порушення своїх зобов'язань в розмірі 500,00 грн., судового збору в розмірі 1700,00 грн.,120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та 150,00 грн. витрат за публікацію оголошення про виклик відповідачів до суду; виконавчого листа по справі №2-88/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 08.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 заборгованості за договором позики в сумі 596250,00 грн.; виконавчого листа по справі №2-847, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 29.06.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 259154,00 грн., 3 відсотів річних в сумі 9123,10 грн., 26600 грн. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій та 17000,00 грн. моральної шкоди, 1820,00 грн. судового збору; виконавчого листа по справі №2-785/2012/2012, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 14.05.2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 50500,00 грн.; виконавчого листа по справі №2-1219/12, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 22.05.2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 суми боргу у розмірі 555149,85 грн. та судових витрат в сумі 3219,00 грн.

Боржником в добровільному порядку рішення суду за наслідками якого видано вищевказані виконавчі листи виконано не було.

В рамках примусового виконання вказаного зведеного виконавчого провадження державним виконавцем 22.02.2011 року описано транспортний засіб марки FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1, який був реалізований на електронних торгах СЕТАМ та на депозитний рахунок Першотравневого ВДВС ЧМУЮ від реалізації майна надійшли кошти в сумі 68996,41 грн. відповідно до акту про проведення електронних торгів від 23.03.2015 року.

В подальшому, 13.05.2015 року на адресу банку надійшов розрахунок державного виконавця Антишиної Г.М. про розподіл коштів, які надійшли від реалізованого арештованого майна автомобіля, проте банк вважає такий розрахунок протиправним і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Зокрема вказував на те, що до вказаного розрахунку державним виконавцем безпідставно не включено сплачені АТ «Укрсиббанк» 04.05.2011 року грошові кошти спрямовані на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 2100 грн. та 30.03.2012 року в сумі 2100 грн. Натомість у першу чергу на розподіл коштів включена сума 400,00 грн., яка не є авансовим внеском на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості, що така сума була внесена на відповідний рахунок Першотравневого ВДВС ЧМУЮ.

Також вказував, що на момент зарахування стягнутої суми на депозитний рахунок Першотравневого ВДВС ЧМУЮ, встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення згідно виконавчого листа по справі № 2-371/10, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 19.03.2010 року закінчився, а тому головний державний виконавець Антишина Г.М. умисно та неправомірно виключила АТ «УкрСиббанк» з 3-ої черги, якою передбачено задоволення вимог стягувача.

Таким чином, вважає, що всупереч вимогам ст.ст. 42,43 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 12.22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року за №512/5 державний виконавець позбавила АТ «УкрСиббанк» права на отримання коштів від реалізації майна, натомість включила грошову суму, яка взагалі не підлягає стягненню в рамках виконавчого провадження.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 року за №512/5, просив визнати протиправним рішення головного державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_7 щодо розподілу коштів, отриманих від реалізації майна ОСОБА_1 при примусовому виконанні вищевказаного зведеного виконавчого провадження; скасувати вказаний розрахунок та зобовязати головного державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_7 здійснити розподіл коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна ОСОБА_1 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження у відповідності до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив скаргу задовольнити з підстав викладених в ній.

Представник Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_10 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_11В, заперечували проти задоволення скарги, вважаючи проведений державним виконавцем розрахунок правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Інші заінтересовані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проти задоволення скарги не заперечували.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_12 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, а також вказав на те, що заперечує проти задоволення скарги.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, присутніх в судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі, а також матеріали зведеного виконавчого провадження, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, правовідносини, які виникли між учасниками розгляду справи, врегульовані положеннями Закону України «Про виконавче провадження», наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій» від 15 грудня 1999 року № 74/5, Цивільно-процесуальним кодексом України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Першотравневому ВДВС Чернівецького МУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання наступних виконавчих листів: №2-272/10, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 18.01.2011 року, №2-272/10, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 18 січня 2011 року , № 2-371/10, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 19 березня 2010 року, №2-88/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 08 травня 2012 року, №2-847, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 29 червня 2011 року, №2-785/2012/2012, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 14 травня 2012 року, №2-1219/12, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 22 травня 2014 року згідно яких з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_6 стягуються різні суми заборгованості (а/с 21,22).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Так, судом встановлено, що згідно акту опису й арешту майна від 22.02.2011 року в рамках вказаного зведеного виконавчого провадження описано і накладено арешт на майно боржника, зокрема на транспортний засіб FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 (а/с 24).

Як убачається з акту державного виконавця про проведення електронних торгів від 23.03.2015 року, вказаний вище арештований транспортний засіб марки FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 був реалізований та придбаний громадянином ОСОБА_13 за 68996,41 грн.

Також судом встановлено, що після реалізації вищевказаного транспортного засобу, державним виконавцем здійснено розподіл отриманих грошових коштів в розмірі 68996,41 грн. з яких у першу чергу 2000 грн. перераховано ОСОБА_3 як авансовий внесок згідно договору від 11.03.2011 року, 400 грн. перераховано ОСОБА_4 як авансовий внесок згідно угоди від 07.05.2012 року, у другу чергу стягнуто 488,95 грн. витрат виконавчого провадження, в третю чергу стягнуто 6009,76 грн. виконавчого збору, а залишок коштів в розмірі 60097,70 грн. розподілено між стягувачами пропорційно до сум заборгованості окрім АТ «Укрсиббанк», оскільки державний виконавець вказав, що заборгованість перед банком буде погашена після звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, з висновками державного виконавця у вказаному розподілі грошових коштів в повній мірі погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до змісту ч.ч. 6-7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частинами 1, 3-4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, згідно ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється по мірі їх стягнення. Сума, що залишилася після сплати штрафів, повертається боржнику.

В свою у статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майно, а у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Крім того, як убачається зі змісту ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Як встановлено судом, відповідно до листів Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ від 21.04.2011 року №3287/05-32/5 та від 21.03.2012 року №3074/05-32/5, державний виконавець звернувся до стягувача АКІБ «Укрсиббанк» із заявою про авансування витрат по виконавчому провадженню в розмірі по 2100 грн. кожна (а/с 34,37).

Згідно платіжних доручень від 04.05.2011 року та від 30.03.2012 року, а також відповідно до розпорядження Першотравневого ВДВС від 28.05.2012 року та від 10.11.2011 року, державною виконавчою службою було отримано грошові платежі на суму 2100 грн. кожен для оплати витрат виконавчого провадження.

Разом з тим, ураховуючи те, що дані кошти були сплачені банком для забезпечення виконавчих дій щодо оцінки для подальшої реалізації предмету іпотеки, а саме земельної ділянки, а не транспортного засобу, авансування забезпечення виконавчих дій щодо реалізації якого були понесені ОСОБА_3, державним виконавцем вірно ці кошти не були включені до розрахунку про розподіл грошових коштів, що не позбавляє в подальшому державним виконавцем при реалізації іпотечного майна дані витрати повернути банку.

Крім того, як убачається з вищевказаних вимог закону, авансування витрат на вчинення виконавчих дій проводиться за погодженням з державним виконавцем та грошові кошти повинні бути зараховані на розрахункові рахунки виконавчої служби, проте матеріали виконавчого провадження не містять належних та допустимих доказів щодо зарахування на рахунок Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ грошових коштів в сумі 400 грн. 00 грн., які були сплачені ОСОБА_4, у звязку з чим відсутні підстави для зарахування вказаних грошових коштів до авансового платежу в розумінні ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» як авансовий внесок й відповідно для врахування вказаних витрат при розподілі грошових коштів з реалізованого арештованого майна у першу чергу.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи вищевказані вимоги закону та принцип диспозитивності цивільного процесу особа самостійно обирає спосіб захисту свого порушеного права, який найбільш ефективно дасть можливість захистити порушене право.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що АТ «Укрсиббанк» обрано способом захисту свого порушеного права стягнення заборгованості з відповідачів та відсутні будь-які докази щодо перебування на примусовому виконанні в виконавчій службі в рамках вказаного зведеного виконавчого провадження виконавчого листа щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Укрсиббанк», а тому державний виконавець безпідставно прийшов до висновку, що заборгованість стягувача перед АТ «Укрсиббанк» буде погашена після звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки банк та інші стягувані щодо реалізованого майна, а саме транспортного засобу належать до однієї черги стягувачів, вимоги яких задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем безпідставно не включено заявника до третьої черги розподілу разом із іншими стягувачами стягнутої державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошової суми одержаної від реалізації його майна, а саме реалізованого транспортного засобу.

Так, згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Отже, вимоги стягувача в частині визнання протиправним дій державного виконавця щодо проведення зазначеного розрахунку та його скасування підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вбачається з розяснень, які містяться в п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Таким чином, з метою усунення допущених державним виконавцем порушень, суд вважає, що вимоги заявника в частині зобовязання державного виконавця Антишину Г.М. здійснити розподіл коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна боржника у відповідності до вимог ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 11, 42,43 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3,4,11, 208-210, 293,295,383,386-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати протиправним рішення старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_7 щодо розподілу коштів, отриманих від реалізації майна боржника ОСОБА_1 в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-272/10, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 18.01.2011 року, №2-272/10, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 18.01.2011 року, № 2-371/10, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 19.03.2010 року, №2-88/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 08.05.2012 року, №2-847, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 29.06.2011 року, №2-785/2012/2012, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 14.05.2012 року, №2-1219/12, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 22.05.2014 року згідно яких з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та АТ «Укрсиббанк», ОСОБА_6 стягуються різні суми заборгованості.

Скасувати розрахунок про розподіл коштів, здійснений старшим державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_7, затверджений начальником Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_10 від 07.05.2015 року, здійснені при розподілі коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна боржника, а саме автомобіля НОМЕР_2 в рамках вказаного зведеного виконавчого провадження.

Зобовязати старшого державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_7 здійснити розподіл коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна ОСОБА_1, а саме FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 в рамках зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів виконавчих листів №2-272/10, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 18.01.2011 року, №2-272/10, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 18.01.2011 року, № 2-371/10, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 19.03.2010 року, №2-88/11, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 08.05.2012 року, №2-847, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 29.06.2011 року, №2-785/2012/2012, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 14.05.2012 року, №2-1219/12, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці 22.05.2014 року згідно вимог ст. 43 ЗаконуУкраїни "Про виконавче провадження".

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало