АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 213/4214/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1170/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» та ОСОБА_4 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків , -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» ( надалі ПАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював тривалий час з лютого 1998 року по теперішній час у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК у 2014 році йому первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, переносить фізичний біль, відчуває загальну слабкість, вимушений проходити періодичне лікування, у звязку із чим просив суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27 квітня 2015 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «ІнГЗК» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_4. у відшкодування моральної шкоди 22000 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди до 30000грн. Вважає, що розмір компенсації моральної шкоди, визначений судом, є значно заниженим, без урахування тяжкості та глибини його моральних страждань.

В апеляційній скарзі ПАТ «ІнГЗК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що суд не взяв до уваги, що позивачем не надано доказів на спричинення йому моральної шкоди.

Судом не враховано, що після прояву симптомів професійного захворювання позивач працював ще тривалий час на виробництві ПАТ «ІнГЗК». При працевлаштуванні позивачу було відомо про шкідливі умови праці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача ОСОБА_4 та відповідача ПАТ «ІнГЗК», підлягають відхиленню з наступних підстав.

Як убачається з копії трудової книжки, позивач ОСОБА_4В працював з 19.02.1998 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування на РЗФ №1,2 ДФ ВАТ "ІнГЗК" з 03.04.2000 року переведений в кар"єр машиністом екскаватору; з 27.09.2014 року переведений у цех підготовки виробництва підсобним робітником, дільниця реабілітації інвалідів ПАТ «ІнГЗК», де працює по теперішній час. (а.с. 5-8).

Як убачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 лютого 2014 року, професійне захворювання ОСОБА_4( вібраційна хвороба І-ІІ ст.. з вираженими стійко динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово тонічним синдромом, хронічний бронхіт) виникло у звязку із роботою позивача впродовж 16 років в умовах вібрації та пилу, показники яких перевищували ГДК.(а.с.10).

У Пункті 19 акту зазначено, що враховуючи роботу ОСОБА_4 продовж 16 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійних захворювань встановити неможливо. ( а.с.10).

Висновком МСЕК від 08 квітня 2014 року позивачу ОСОБА_4 первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності , з яких 40% - по вібраційній хворобі та 10 % - хр.бронхіт та третю групу інвалідності.( а.с.20).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 лютого 2014 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання робота позивача в умовах перевищення гранично допустимого рівня вібрації та пилу - шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 лютого 2014 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є робота з квітня 2000 року машиністом екскаватора в карєрі цеху ПАТ «ІнГЗК» впродовж 16 років в умовах дії вібрації та пилу, показники яких перевищували гранично допустимого рівня концентрації , через недосконалість робочого місця.

З даного Акту убачається порушення ПАТ «ІнГЗК» ст. 153 КЗпП України, якою передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ІнГЗК» , викладені в апеляційній скарзі, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає.

Враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_4, повязано з виконанням трудових обовязків виникло у позивача з 2014 року , тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ІнГЗК», про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Також спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ІнГЗК», щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4, моральної шкоди, та її не доведення позивачем, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, що визначено в медичних довідках, у позивача встановлена вібраційна хвороба І-ІІ ст.. з вираженими стійко динамічними порушеннями та стійким больовим та мязово тонічним синдромом, він позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням розяснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності позивача ОСОБА_4, який згідно висновку МСЕК становить 50 %, встановленої ІІІ гр. інвалідності, з урахуванням конкретних обставин по справі, терміну праці позивача на підприємстві відповідача впродовж 27 років, з яких 16 років в умовах впливу шкідливих факторів, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, того, що після встановлення стійкої втрати працездатності позивач продовжує працювати на виробництві ПАТ «ІнГЗК» в цеху реабілітації інвалідів, з урахуванням необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування.

Таким чином, колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди обґрунтований та такий, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Тому доводи апеляційної скарги позивача та відповідача про не співмірність визначеного судом розміру моральної шкоди із моральними стражданнями позивача , колегія суддів до уваги не приймає.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :