АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5741/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1181/К/15 суддя: Биканов І.Р.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CrL-SME/311/152/2008, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 460 000 грн., а за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процента ставка 1,50 % + FIDR* - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому договором.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір поруки № SR-SME/311/152/2008 від 15.04.2008 року, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 за кредитним договором №CrL- SМЕ/311/152/2008 р. від 15.04.2008 року.

Відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Під час розгляду справи представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» неодноразово уточнювала позовні вимоги, і уточнивши їх в останній редакції від 27 травня 2014 року, зазначила, що станом на 21.11.2013 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 2 064 037,59 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом - 432 972,60 грн. та суми пені за прострочення виконання зобов'язання - 1 631 064,99 грн. Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів, а також в рівних частинах стягнути судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 441 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором №СгL-SМЕ/311/152/2008 від 15.04.2008 року в розмірі 2 064 037,59 грн. з урахуванням: залишку заборгованості за кредитом в розмірі - 432 972,60 грн.; суми пені за прострочення виконання зобов'язання в розмірі - 1 631 064,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3441 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, на думку представника відповідача, не відповідає дійсності висновок суду про те, що представник відповідача визнав позов частково, оскільки він спростовується текстом письмового заперечення від 24 червня 2013 року, яке було проігноровано судом. В рішенні суду зазначено, що позивач надіслав 02.09.2009 року відповідачам досудову вимогу про погашення заборгованості з вих.№/70 від 08.04.2013 року, тобто ТОВ «ОТП Факторинг Україна» безпідставно не надсилав її відповідачам протягом 3 років і ці обставини прямо вказують на необґрунтованість вимог позивача. Судом не враховано, 16.12.2011 року було розпочато нарахування пені, тобто з цієї дати у позивача на звернення до суду з позовом, але позивач не скористався своїм правом протягом річного строку позовної давності, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Оскільки останній платіж по кредиту було здійснено 18.08.2009 року, а при відсутності платежу в зазначений у договорі строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, то трирічний строк позовної давності сплинув 19.08.2012 року. Крім того, розмір пені є непропорційно великим у порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, що є протиправним та несправедливим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи відповідно до договору про надання кредитної лінії №CrL-SME/311/152/2008 від 15.04.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит в ЗАТ «ОТП Банк», повним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в розмірі 460000,00 грн. зі сплатою плаваючої процентної ставки 1,50% + FIDR* (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDRможе змінюватись банком (збільшуватися чи зменшуватись) в поряду передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку, а також в приміщенні банку на Інформаційних стендах) (а.с.7-19).

Згідно договору поруки № SR-SME/311/152/2008 від 15.04.2008 року ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання відповідати а повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 прийнятих зобов'язань перед Банком за кредитним договором №CrL-SME/311/152/2008 від 15.04.2008 року (а.с.21-22).

У зв'язку з невиконанням умов договору, в тому числі по щомісячній сплаті відсотків та погашення основної суми кредиту позивач надсилав 02.09.2009 року відповідачам на адресу зазначену в кредитному договорі та в договорі поруки досудову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором вих.. № /70 від 08.04.2013 року (а.с.27-30). Проте вказана вимога відповідачами не виконана.

В результаті невиконання умов договору станом на 21.11.2013 року сума заборгованості складає 2064037,59 грн. з яких 432972,60 грн. - залишок заборгованості з кредитом та 1631064,99 грн. сума пені за прострочення виконання зобов'язання, що підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до уточненої позовної заяви в останній її редакції. (а.с.164).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст.ст. 536, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким що прострочив якщо він не приступив до виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів, їх розмір встановлюється договором.

Згідно положень п.п. 4.1.1 кредитного договору, укладеного сторонами, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів. Сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 15 від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно п 4.1.2 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім пені передбаченої п.п. 4.1.1 договору сплачує банку додатково штраф в розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25-ти грн.

За умовами п. 4.1.3 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник крім пені і штрафу, передбачених п.п. 4.1.1 та 4.1.2 укладеного договору сплачує банку додатково штраф в розмірі 0.02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50-ти грн.

На підставі викладеного та враховуючи невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог та у зв'язку з цим необхідності його задоволення.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого зазначення в рішенні суду про часткове визнання представником відповідачів позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема відповідною заявою ОСОБА_2 від 20.04.2015 року (а.с.189).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не надсилання вимоги щодо сплати заборгованості протягом трьох років, колегія суддів не приймає до уваги у зв'язку з тим, що такі дії позивача є його правом а не обов'язком. Крім того, про свій обов'язок щодо повернення кредитних коштів відповідачеві було відомо, що підтверджується умовами кредитного договору, отже додаткового повідомлення відповідача про необхідність повертати кредитні кошти з процентами за його користування відсутня.

Доводи апеляційної скарги щодо позовної давності тривалістю в один рік, встановленої для вимог про стягнення пені, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що вказаний в позові розмір пені позивачем визначено з урахуванням річного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо розміру пені, який є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже в розумінні вказаної норми для зменшення розміру неустойки за рішенням суду, він не лише повинен значно перевищувати розмір збитків але й необхідна наявність інших обставин, що має істотне значення.

Проте підчас розгляду справи в судах як першої, так і апеляційної інстанції стороною відповідача не надано будь-яких належних і допустимих доказів щодо існування таких обставин, що мають істотне значення.

Відтак, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та спробою їх переоцінити.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції дотримано вимоги матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: