Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1588/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д. І.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

секретаря: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Бобринецького району в інтересах ОСОБА_4 до Бобринецької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2,треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, відділ Держземагенства у Бобринецькому районі про визнання протиправним та скасування рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року прокурор Бобринецького району в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Бобринецької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, відділ Держземагенства у Бобринецькому районі, про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

Зазначав, що рішенням Бобринецької міської ради від 05 березня 2013 року № 1157 ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність безкоштовно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,4236 га, що знаходиться в запасі Бобринецької міської ради за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Бобринецької міської ради від 25 березня 2013 року № 1200 затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,4236 га ( у тому числі по угіддях: 0,4236 га - під господарськими будівлями та дворами) для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1.

Зазначені рішення є незаконними, оскільки порушені вимоги щодо цільового використання земель, а також ОСОБА_3 передано у власність частини земельних ділянок суміжних землекористувачів, які тривалий час користуються ними, як власники житлових будинків, розташованих на цих земельних ділянках.

Просив визнати незаконними та скасувати рішення Бобринецької міської ради від 05 березня 2013 року № 1157 та 25 березня 2013 року № 1200 .

В ході судового розгляду позовні вимоги доповнив, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 27 жовтня 2014 року, визнати недійсним та скасувати рішення реєстраційної служби Бобринецького РУЮ про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16776905 від 27 жовтня 2014 року (т.1 а.с.184-187).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Бобринецької міської ради від 05 березня 2013 року № 1157 та 25 березня 2013 року № 1200. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 жовтня 2014 року укладено на підставі свідоцтва про право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, а не на підставі прийнятих міською радою рішень. Зазначене свідоцтво недійсним не визнавалося.Також ОСОБА_4 в ході судового розгляду не надав доказів порушення своїх прав та інтересів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також просить рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що рішеннями Бобринецької міської ради від 05 березня 2013 року № 1157 та 25 березня 2013 року № 1200 їй передана у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,4236 га. 13 жовтня 2014 року реєстраційною службою Бобринецького РУЮ їй видано свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку, яку відповідно до договору купівлі-продажу року вона 27 жовтня 2014 року продала ОСОБА_2 Позов в інтересах ОСОБА_4 пред'явлено безпідставно, його права не порушено.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційних скарг.

Прокурор, представник міської ради, позивач ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_8,ОСОБА_11 просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним, справедливим, захищає інтереси осіб похилого віку, які тривалий час в установленому законом порядку добросовісно користувалися земельними ділянками, яка зараз перебуває у власності приватного підприємця.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відділ Держземагенства про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (т.4 а.с.127-133), в засідання апеляційного суду не прибули.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Рішенням Бобринецької міської ради №1157 від 05 березня 2013 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність безкоштовно земельної ділянки загальною площею 0,4236 га, з них землі житлової та громадської забудови, в тому числі під одно та двоповерховою житловою забудовою 0,4236 га та ведення особистого селянського господарства 0,4236 га, з них для будівництва та обслуговування виробничих приміщень 0,4236 га, виробничі двори та будівлі 0,4236 га, що знаходяться в запасі Бобринецької міської ради за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11).

Рішенням Бобринецької міської ради №1200 від 25 березня 2013 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передано у власність ОСОБА_3. безоплатно у власність земельну дялніку, загальною площею 0.4236 га ( у тому числі по угіддях: 0,4236 га - під господарськими будівлями та дворами) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку площею 0,4236 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, а 27 жовтня 2014 року на підставі цього свідоцтва продала земельну ділянку ОСОБА_2 за 5000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (т.4 а.с.48-50).

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Категорії земель України мають особливий правовий режим (ч.2 ст.18 ЗК України).

Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких є вичерпним, зокрема, землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови тощо. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За змістом ст. 20 ЗК України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель згідно з п. а) ст. 21 ЗК України є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Зазначена правова позиція сформульована в постановах Верховного суду України від 06 листопада 2013 року № 6-123 цс 13, від 19 листопада 2014 року №6-182 цс 14.

Відповідно до п.а ч.3 ст.22 ЗК України громадянам для ведення особистого селянського господарства надаються лише землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ст.ст.38,39 ЗК України землі житлової та громадської забудови використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів та норм для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області встановлено, що з порушенням вимог ст.22 ЗК України прийнято рішення Бобринецької міської ради про надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель житлової та громадської забудови (т.1 а.с.8-9).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що рішення ради прийняті з порушенням норм Земельного кодексу України щодо розпорядження землями визначеної категорії земель та передано її у власність ОСОБА_3 за іншим цільовим призначенням. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Правильним також є висновок суду, що оскаржуваними рішеннями міської ради при наданні ОСОБА_3 земельної ділянки у власність порушені права інших землекористувачів, зокрема, ОСОБА_4 та третіх осіб.

Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження земельної ділянки від 24 вересня 2013 року, проведеного за розпорядженням голови Бобринецької райдержадміністрації. Вивченням документальних матеріалів та обстеженням земельної ділянки встановлено, що до складу наданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,4236 га, приєднано:

частину земельної ділянки, площею 0,07 га, яка відноситься до трьохквартирного будинку АДРЕСА_2, власниками квартир є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ,

частину земельної ділянки, площею 0,071 га, яка відноситься до житлового будинку АДРЕСА_3, власниками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_8,

земельну ділянку площею 0,0366 га, яка відноситься до будинку АДРЕСА_4, власник ОСОБА_4;

земельну ділянку площею 0,1154 га, яка відноситься до будинку по вул.Дзержинського,52 (т.1 а.с.224-225).

В зв'язку з обставинами, встановленими актом обстеження, рішенням Бобринецької міської ради №1541 від 08 жовтня 2013 року, були внесені зміни в п.1 рішення №1157 від 05 березня 2013 року та зменшено розмір наданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки до 0,1315 га, тобто до залишку вільних місць (т.1 а.с.189, т.3 а.с.226).

Доводи апеляційних скарг, що права позивача ОСОБА_4 та третіх осіб не порушено є безпідставними та спростовуються і іншими доказами.

Зокрема, рішенням Бобринецької міської ради №1309 від 18 червня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,0915 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_4 м.Бобринець, якою він користується в установленому законом порядку як власник будинку. Право власності на будинок виникло на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 квітня 1992 року та рішення ради про дозвіл придбати в особисту власність будинок, в якому він проживав як наймач, розмір земельної ділянки відображено в технічному паспорті бюро техінвентаризації (т.3 а.с.217-224,т.4 а.с.24).

Разом з тим розробити та затвердити технічну документацію неможливо, оскільки власником частини цієї земельної ділянки площею 0,0366 га стала ОСОБА_3, а в даний час є ОСОБА_2

Рішенням Бобринецької міської ради №1310 від 18 червня 2013 року надано дозвіл ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею по 0,05 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 м.Бобринець, власниками якого вони є (т.4 а.с.4-14,26), проте власником 0,07 га зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2

Рішенням Бобринецької міської ради №1429 від 30 серпня 2013 року надано дозвіл ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ( в рівних частках по ?) на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею по 0,1421 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3 м.Бобринець, власниками якого вони є (т.4 а.с.27), проте власником 0,071 га зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2 Сім'я ОСОБА_8 є власником зазначеного будинку з 07 лютого 1924 року, що підтверджується відповідними документами (т.4 а.с.15-21).

Цим доказам суд відповідно до ст.212 ЦПК України дав належну оцінку і передбачені законом підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Задовольняючи позов прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що він посвідчений на основі незаконних рішень ради, проте погодитися з таким висноком суду не можна з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Як вбачається з договору купівлі-продажу право власності продавця ОСОБА_3 на земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 13 жовтня 2014 року, позов про визнання цього свідоцтва недійсним ніхто не заявляв.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу прокурором пред'явлено передчасно.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий також шляхом пред'явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин) в порядку, передбаченому ст.ст.387, 388 ЦК України, оскільки вимога про повернення майна на виконання недійсного правочину, за правилами реституції відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

В межах заявлених прокурором вимог в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки слід відмовити, тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи апеляційних скарг правильність рішення суду в частині скасування рішень міської ради не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2015 року в частині задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В позові прокурора Бобринецького району в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 27 жовтня 2014 року відмовити .

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: