Справа № 171/767/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2015 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

· головуючого судді - Хоруженко Н.В.,

при секретарі - Ровній Н.А..,

за участі позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Зеленодольськький міський водоканал», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа КП Апостолівське БТІ про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтво про право власності на квартиру, визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.03.14 року звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Зеленодольський міський водоканал», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовано тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.10.08 року є власником квартири, розташованої в АДРЕСА_1. Згідно плану будинку, будинок складається з секцій з квартирами і місцями загального користування. За плануванням будинку її квартира відносить до секції 19 і в цій секції є місця загального користування - ванна кімната. Даною ванною кімнатою користується відповідачка ОСОБА_5 Вона неодноразово зверталась з проханням надати доступ для використання ванної, однак відповідачка відмовилась. Лише у 2012 році під час судового розгляду справи вона дізналась, що КП «Зеленодольський міський водоканал» була проведена приватизація місця загального користування - ванної кімнати, що суперечить законодавству України. На даний час співвласниками вказаної ванної кімнати є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Фактично відповідачка ОСОБА_5 користується ванною кімнатою одноособово. Просила позоні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем КП «Зеленодольський міський водоканал» надано заперечення проти позову які обґрунтовані тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 є домом секційного типу, а не гуртожитком, ванна кімната є підсобним приміщенням, а не приміщенням загального користування, як заявляє позивач, квартира АДРЕСА_1 є самостійною секцією і вона не відноситься до секції № 19. Тому просили в позові відмовити.

Відповідачем ОСОБА_5 надано заперечення проти позову, згідно яких просила в задоволені позову відмовити, оскільки вона та її син є власниками ванної кімнати, ст.. 382 ЦК України, на яку посилається позивач, визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування а не приміщень приватного користування. Тому просила в позові відмовити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснивши, що на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_1 у гр.. ОСОБА_10. На час купівлі-продажу їй віддали ключі від квартири, рпоснивши, що ключі від ванної знаходяться у гр.. ОСОБА_5. Вона звернулась до відповідачки з пропозицією надати доступ до ванної кімнати, поте відповідачка відмовилась. Вона звернулась до КП «ЗМВ» з пропозицією не нараховувати їй плату за гарячу воду, оскільки вона не користується ванною кімнатою, однак їй відмовили. Вона зверталась в суд з позовом до відповідачки про усунення перешкод в користуванні ванною кімнатою, однак дізналась, що ванна кімната приватизована. Тому звернулась до суду з даним позовом. Просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримав просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача КП «ЗМВ» Гвоздьов А.Г. проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав, вказаних у запереченнях.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечував, просив відмовити з підстав, вказаних у запереченнях.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 у судові засідання неодноразово не з'являлись про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомляли, у зв'язку з чим справу розглянуто у їх відсутності.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Їй на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року дана квартира належить на праві власності (а.с.13-17).

Дана квартира АДРЕСА_1 розташована на одному поверсі з секцією № 19, що підтверджується планом будинку (а.с.18), у даній секції є квартири НОМЕР_1, який на даний час є приватною власністю.

Так, згідно ст.. 3 ЦПК України кожна особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного, невизнаного права та просила задовольнити її позовні вимоги на підставі ст.. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Проте в судовому засіданні встановлено, що на момент прийняття органом приватизації розпоряджень про приватизацію кварти АДРЕСА_1 не мала.

Так, розпорядженням органу приватизації від 30.08.07 року передано квартиру за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 25,3 м2 у приватну спільну часткову власність гр.. ОСОБА_11 (а.с.22).

На даний час власниками вказаної квартири є гр.. ОСОБА_5 та ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу між ними та ОСОБА_13 (а.с.23), право власності за ними зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ» (а.с.24).

Згідно технічного паспорту на дану квартиру у загальну площу входить 0,5 м2 ванної кімнати (а.с.25-27).

Розпорядженням органу приватизації від 01.10.07 року передано квартиру за адресою АДРЕСА_1, кВ. 3, загальною площею 22,15 м2 у приватну спільну часткову власність гр.. ОСОБА_5 (а.с.98).

На даний час власником вказаної квартири є гр.. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_12 (а.с.29), право власності за нею зареєстровано в КП «Апостолівське БТІ» (а.с.30).

Згідно технічного паспорту на дану квартиру у загальну площу входить 0,5 м2 ванної кімнати (а.с.30-32).

Згідно акту КП «ЗМВ» встановлено, що прилади обліку використання води квартир НОМЕР_2 та квартириНОМЕР_3 не встановлені (а.с.33).

Акт обстеження 2012 року не затверджений, тому не можу прийнятий як належний доказ (а.с.34).Позивачкою здійснювалось листування щодо нарахування вартості комунальних послуг (а.с.35-39).

ОСОБА_6 також є власником квартири НОМЕР_3, загальною площею 21,75 м2, за адресою АДРЕСА_1, яку розпорядженням органу приватизації від 02.03.05 року передано у власність гр.. ОСОБА_14 (а.с.96).

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон про приватизацію) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Поняття «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» можна зустріти у ст. 1 Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону про приватизацію суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону про приватизацію допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Згідно п. 2 рішення Конституційного суду України № 4 від 02 березня 2004 року:

«2. У листі до Конституційного Суду України Президент України наголосив на тому, що право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчужуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення......».

Таким, чином розпорядженнями органу приватизації від 30.08.07, 01.10.07 та 02.03.05 року не порушено прав позивачки, оскільки право на житло у вказаному будинку позивач набула після їх прийняття - 03.10.08 року, відповідачі не були учасниками приватихзіції, а на момент придбання квартири позивачкою ванна кімната уже не була допоміжним приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що після виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1 у позивача ОСОБА_1, розпорядженням органу приватизації від 27.03.2012 року передано квартиру за адресою АДРЕСА_1, кВ. 2, загальною площею 15,1 м2 (у тому числі 0,5 м2 ванної кімнати) у приватну спільну часткову власність гр.. ОСОБА_7 (а.с.99). Проте дана частка ванної кімнати внатурі виділена не була, а тому не можна вважати її допоміжним приміщенням, крім того, позивач ОСОБА_1, на відміну від відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не має будь яких прав на приміщення коридору, через який можливо потрапити до ванної кімнати, також не надано доказів її звернення до органу приватизації з заявою про приватизацію вказаної частики приміщення ванної кімнати.

Позовних вимог про витребування майна з чужого володіння позивач також не пред'являла, як і не пред'явила вимог до співвласника ОСОБА_12, тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтв про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:Н. В. Хоруженко