АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І ШЕ Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Махлай Л.Д.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарях - Пилипчук В.Є., Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором №0 від 19.09.2007 року в розмірі 3 513 226,16 грн., що складається із заборгованості за кредитом 2 287 999,68 грн., за відсотками 1 225 226,48 грн. звернуто стягнення заборгованості за договором іпотеки №64309 від 19.09.2007 року шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в сумі 3654 грн.

Зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що кредитний договір від 19.09.2007 року було укладено між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» про надання споживчого кредиту в сумі 200000 доларів США. 08.12.2011 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Акціонерним товариством «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «Дельта-Банк» стало новим кредитором ОСОБА_3. Проте, про заміну кредитора в зобов'язанні позивач відповідача не повідомив. Наявна в матеріалах справи виписка з договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року не дає можливості відповідачу ознайомитися з повним текстом документу і зрозуміти на яких умовах він укладався і чи не були при цьому порушені права відповідача. Також зазначає, що договором купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року встановлено, що право вимоги за кредитними договорами від продавця до покупця переходить з моменту підписання акту прийому-передачі права вимоги. Проте, матеріали справи не містять і судом не досліджено повного тексту договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року та акту прийому-передачі права вимоги. У зв'язку з чим, вважає, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є неналежним позивачем у даній справі. Вказує на те, що в порушення вимог чинного законодавства України, відповідач не отримував від позивача письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним. Вважає, що договором іпотеки від 19.09.2007 року не встановлено такого способу захисту прав банку як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку». А тому позивач на захист свого права повинен був подати позов на підставі ст.39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Вказує на те, що визнання за банком права власності на предмет іпотеки не припиняє зобов'язання відповідача по кредитному договору, а тому в рішенні суду необхідно зазначати ринкову вартість предмета іпотеки. Однак, в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку предмета іпотеки, який би дав змогу вирішити питання про те чи вартість предмета іпотеки повністю покриває заборгованість відповідача по кредитному договору або, навпаки, позивач має сплатити відповідачу різницю між сумою боргу та ринковою вартістю предмета іпотеки. Не було взято до уваги судом 1-ї інстанції і клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 19.09.2007 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» Маляр Максим Васильович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилався на те, що вони є безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 19 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в сумі 200 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти зі сплатою 12,90% річних на строк з 19 вересня 2007 рокупо 19 вересня 2017 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №0, 19 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №64309, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Лідією Миколаївною, зареєстрований за №4743. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_3 передав Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

06 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №0 від 19 вересня 2007 року щодо зміни схеми погашення кредиту, відповідно до умов якої, сторони домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладанні, а саме: №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме: №1. При цьому під час здійснення погашення заборгованості за кредитом сторонами використовується реєстраційний номер договору. Разом з тим, сторони домовилися про те, що розмір ануїтетного платежу становить 2480 доларів США з кінцевою датою виконання основного зобов'язання 19.09. 2027 року.

Правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Судом також встановлено, що 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором, №0 від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1) та договором іпотеки №34309 від 19 вересня 2007 року, укладеними між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Дариною Геннадіївною, зареєстрований за №3749.

12.08.2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» на ім'я ОСОБА_3 було направлено лист - вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №0 від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1), яку 14.08.2014 року рекомендованим поштовим відправленням було надіслано на адресу боржника.

Оскільки відповідач свої обов'язки за кредитним договорам №0 від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1) належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом про погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» за кредитним договором №0від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1) на загальну суму 3 834 942,88 грн., шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» та в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №0 від 19 вересня 2007 року в розмірі 3 513 226,16 грн. звертаючи стягнення на майно ОСОБА_3, а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за банком право власності на дане нерухоме майно, суд 1-ї інстанції посилався на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором 0 від 19 вересня 2007 рокуне виконує, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають фактичним обставинам справи, дослідженим судом доказам та вимогам закону з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 до кредитного договору №0 від 19 вересня 2007 року щодо зміни схеми погашення кредиту встановлено, що позичальник зобов'язаний повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим кредитним договором, до 19 вересня 2027 року шляхом сплати до 06 числа кожного місяця ануїтетного платежу в розмірі 2480 доларів США.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №0від 19 вересня 2007 рокуналежним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 29.10.2014 року заборгованість відповідача за кредитним договором №0від 19 вересня 2007 рокустановить 3 513 226,16грн., в тому числі 2 287 999,68 грн. - заборгованість за кредитом, 1 225 226,48 грн. - заборгованість за відсотками.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних вимог Закону 12.08.2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» на адресу ОСОБА_3 було надіслано листа-вимогу про усунення порушень. Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуто не було.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.5 договору іпотеки від 19 вересня 2007 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

З досліджених доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №0 від 19 вересня 2007 року належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для погашення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» права власності на дану квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є неналежним позивачем у даній справі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Частинами 1 та 2 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що були на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором, №0 від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1) та договору іпотеки №34309 від 19 вересня 2007 року, укладеними між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. Даний договір було посвідчено посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко ДариноюГеннадіївною, зареєстрований за №3749.

За даним договором Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк», як новий кредитор набуло права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором №0від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1) з моменту підписання Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» акту приймання-передачі права вимоги, тобто з 19.12.2011 року.

Отже, знаведеного вбачається, що первісний кредитор Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «УкрСиббанк» втратило право вимагати стягнення заборгованості на свою користь внаслідок відступлення (передачі) усіх своїх прав новому кредитору Публічному акціонерному товариству «Дельта-Банк» з 19.12.2011 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що, в порушенні вимог закону, відповідач не отримував від позивача письмової вимоги про усунення порушень основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, а тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» на ім'я ОСОБА_3 було направлено лист- вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №0від 19 вересня 2007 року (реєстраційний №1), яку 14.08.2014 року рекомендованим поштовим відправленням було надіслано на адресу боржника. З повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення вбачається, що відповідачем лист - вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №0 від 19 вересня 2007 року було отримано 18.08.2014 року.

Не є підставою для скасування правильного по суту рішення суду 1-ї інстанції твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку предмета іпотеки, який би дав змогу вирішити питання про те чи вартість предмета іпотеки повністю покриває заборгованість відповідача по кредитному договору або, навпаки, позивач має сплатити відповідачу різницю між сумою боргу та ринковою вартістю предмета іпотеки, оскільки в силу вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції в порушенні вимог п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, не взято до уваги клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 19.09.2007 року, колегія суддів вважає безпідставними, так як на час розгляду справи договір іпотеки від 19.09.2007 року недійсним не визнаний, є чинним і сторони зобов'язані його виконувати. Якщо в подальшому даний договір буде визнано недійсним, то це буде підставою для перегляду рішення суду першої інстанції у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм правильну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Поряд з цим, прийшовши до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про погашення заборгованості по кредитному договору №0від 19 вересня 2007 року в розмірі 3 513 226,16 грн. шляхом звернення стягнення на майно ОСОБА_3, а саме: квартиру АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції в резолютивній частині рішення не зазначив за якою ціною банк набуває у власність предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З урахуванням вказаних положень закону та умов договору іпотеки, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зазначення в резолютивній частині рішення про те, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» предмет іпотеки набуває у власність за ціною, визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Крім того, прийшовши до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про погашення заборгованості по кредитному договору №0 від 19.09.2007 року в розмірі 3 513 226,16 грн., шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, суд 1-ї інстанції безпідставно зупинив виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

З огляду на вищезазначені норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що узгоджується з вимогами статті 303 ЦПК України.

Отже, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що резолютивну частину рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно змінити, виклавши її в новій редакції, зазначивши, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором №0 від 19.09.2007 року в розмірі 3 513 226,16 грн., що складається із заборгованості за кредитом 2 287 999,68 грн., за відсотками 1 225 226,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №64309 від 19.09.2007 року шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності, за ціною визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності та, вказавши, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідача на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 512, 514, 526 ЦК України, Законом України « Про іпотеку», ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року змінити в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за кредитним договором №0 від 19.09.2007 року в розмірі 3 513 226,16 грн., що складається із заборгованості за кредитом 2 287 999,68 грн., за відсотками 1 225 226,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №64309 від 19.09.2007 року шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що належить ОСОБА_3 на праві власності, за ціною визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: