УХВАЛА

19 червня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15.06.2015 позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом.

17.06.2015 відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями відбулося визначення судді з розгляду даного позову та 19.06.2015 матеріали справи отримані головуючим по справі.

Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Так, позивач звертається до суду із позовною заявою, в якій відповідачем зазначає відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві.

За загальними правилами підсудності, передбаченими ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичної особи пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням, що в даному випадку віднесено до території Шевченківського району м. Києва.

В той же час, позивач посилається на положення ст. ст. 383-386 ЦПК України, які регламентують порядок оскарження дій, бездіяльності чи рішень органів державної виконавчої служби під час здійснення примусового виконання рішень, постановлених за правилами даного Кодексу. Однак, в такому випадку слід казати не про позовну заяву, а про скаргу на дії, в даному випадку рішення - постанову про закриття виконавчого провадження, державного виконавця.

За подачу скарг в порядку ст. ст. 383-386 ЦПК України також судовий збір не оплачується.

Також, згідно ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_2 в скарзі не зазначає: повне найменування (ім'я) стягувачів/боржників, їх місце проживання чи перебування.

В таких скаргах відсутній позивач та відповідач, є заявник та заінтересовані особи.

Також ст. 383, ч. 1 ст. 386 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якого сторони виконавчого провадження звертаються до суду з відповідною скаргою до державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується. П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачає, що предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність конкретного державного виконавця або іншої посадової особи, зокрема, бездіяльність яких оскаржує заявник. Дані вимоги закону ОСОБА_2 також не виконані при складанні своєї скарги, що позбавляє можливості визначити коло осіб, до компетенції яких належить вирішення питання про усунення можливого порушення її прав та свобод.

І стягував/боржник в даному випадку, і державний виконавець будуть заінтересованими особами по справі, а не позивачами/відповідачами як зазначає ОСОБА_2

Окрім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, містити відомості, перелічені в п.п. 3-5 ч. 3 ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» (на даний час - ч. 7 ст. 82 даного Закону).

В разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема і щодо вимог, передбачених ст. 120 ЦПК України (така скарга повинна подаватися з її копіями та копіями всіх документів, доданих до скарги відповідно до учасників процесу - по кількості заінтересованих осіб)

Однак, дана «позовна заява» не відповідає вказаним вимогам.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову (заяви) в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову (заяви) і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову, заяви) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позов або заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заяаника та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання заявником ухвали.

Якщо ж заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

За вищевикладених обставин, заяву слід залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення вищезазначених недоліків.

Також суд звертає увагу ОСОБА_2 на те, що відповідно до ст.385 ЦПК України зазначена скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі «скарги» в новій редакції.

В разі ж наполяганні зверненні до суду із «позовною заявою», матеріали мають бути спрямовані у відповідний суд за підсудністю.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк