АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3871/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/913/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про індексацію розміру стягуваних аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом про індексацію розміру аліментів та суми боргу по аліментах, які стягуються з відповідачки на його користь на утримання неповнолітньої дитини. В процесі слухання справи позивач неодноразового уточнював позовні вимоги. В останній редакції позовної заяви просив стягнути з відповідачки індексацію суми боргу по аліментах у розмірі 25 421 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 5.11.2011 року з відповідачки на його користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, однак відповідачка свої обовязки не виконує належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 36 367, 74 грн. На підставі ч.2 ст. 184 СК України просив стягнути зазначену суму індексації.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1Г в користь ОСОБА_3 11040,00 грн. у рахунок відшкодування суми індексації аліментів та 243,00 грн. понесеного судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обгрунтування апеляційних вимог вказує на те, що індексації підлягають лише грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Тобто, аліменти не можуть бути об'єктом індексації. Крім цього, судом невірно проведено розрахунок суму індексації аліментів. Судом застосовано індекс інфляції, який виник в період з березня по червень 2014 року та з вересня 2014 року по квітень 2015 року до всієї суми боргу. На думку апелянта, необхідно застосувати індекс інфляції лише до суми боргу, яка виникла в конкретні місяці інфляції, а не до всієї суми боргу.

Крім цього, апелянт вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_1 не отримує жодних коштів на території України і не має жодного доходу. Також зазначає, що суд не звернув уваги на те, що в разі якщо сплата аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів, то вона може підлягати індексації лише за умови, що це обумовлено спеціально сторонами в домовленості. Такої домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було, а тому індексуавти суму боргу не можна.

Заслухавши представника апелянта, який посилається на доводи апеляційної скарги, позивача, який вважає рішення суду законним та обгрунтованим, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, передбачено положеннями Сімейного кодексу України. З врахуванням вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, правового висновку, викладеного Верховним Судом України по справі №6-113 цс 13 від 6листопада 2013 року прийшов до вірного висновку про те, що позивач має право на отримання індексації аліментів.

Разом з тим, суд не погодився із наведеними позивачем розрахунками, та частково задовольняючи позовні вимоги, навів розрахунок, при якому врахував щомісячний платіж, який підлягав до сплати, з урахуванням фактично сплачених сум, та навів формулу розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4В у розмірі 700 грн. щомісячно.

Рішенням цього ж суду від 5 жовтня 2011 року змінено розмір аліментів і визначено їх розмір у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за аліментами ВДВС Тернопільського районного управління юстиції від 1 квітня 2015 року, виконавчою службою проводиться стягнення аліментів за виконавчим листом №2-6583/11 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Станом на 01 квітня 2015 року розмір заборгованості за аліментами становить 36367,74 грн.

Із наведеного розрахунку слідує, що ОСОБА_1 частково виконувала обовязок щодо сплати аліментів, сплачувала аліменти не у повному розмірі.

Стягнення аліментів з ОСОБА_1 проводилось державною виконавчою службою без нарахування індексації.

Відповідно до ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Така індексація проводиться відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Верховним Судом України висловлено правову позицію у справі за №6-113цс13, згідно якої розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

Врахувавши наведене, суд прийшов до законного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти не можуть бути об'єктом індексації, колегія суддів вважає безпідставними, так як таке твердження спростовується вищезазначеними нормами чинного законодавства та правовою позицією Верховного Суду України.

Посилання апелянта на те, що судом невірно проведено розрахунок суми індексації аліментів, застосовано індекс інфляції до всієї суми боргу, є безпідставними, так як судом в мотивувальній частині рішення наведено розрахунок, з якого вбачається, що суд застосував індекс інфляції не до загальної суми заборгованості, а взяв до уваги щомісячний платіж, який підлягає сплаті, врахував фактично сплачені суми, зазначив періоди, та визначив розмір суми індексації як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць та приросту індексу споживчих цін, який був встановлений у березні - червні 2014 року, у вересні 2014 квітні 2015 року у відсотках, поділений на 100.

Тобто, суд розраховував суму індексації за кожен місяць, а не загальну суму щодо усієї суми заборгованості.

Проведений судом розрахунок є вірним, відповідає вимогам Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

При цьому колегія суддів враховує, що апелянтом не наведено власного розрахунку та не зазначено суми, яка на його думку є вірною.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не отримує жодних коштів на території України і не має жодного доходу, а тому нема підстав для стягнення з неї визначеної судом суми, колегія суддів оцінює критично, так як наведені обставини не є підставою для звільнення її від сплати інфляційних нарахувань.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що в разі якщо сплата аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів, то вона може підлягати індексації лише за умови, що це обумовлено спеціально сторонами в домовленості, однак такої домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не було, а тому індексувати суму боргу не можна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки аліменти стягуються з ОСОБА_1 за рішенням суду, а не за домовленістю між сторонами, тому у даному випадку не потрібна домовленість між сторонами щодо індексації аліментів.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його зміни чи скасування з мотивів апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5