Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1843/15 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИЛА :

03 вересня 2014 року ОСОБА_2, з урахуванням заяви від 20 січня 2015 року про збільшення позовних вимог, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, пені за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 жовтня 2000 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2000 року до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки з жовтня 2014 року відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по сплаті аліментів у сумі 1 478 грн. 80 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 19 010 грн. 13 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 2 443 грн. 60 коп., що складаються із суми витрат на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., витрат за надання правової допомоги у розмірі 2 200 грн. ( а. с. 1-9,140-143 ).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 21 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника апелянта за довіреність ОСОБА_5, заперечення представника відповідача за довіреність ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, щт за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спору не доведено наявність у ОСОБА_3 заборгованості перед ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання доньки, а також відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Вказаний висновок відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

Відповідно до статей 180,181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ним. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( аюо ) у твердій грошовій сумі.

Судом з'ясовано, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 04 жовтня 2000 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2000 року до досягнення дитиною повноліття. Виданий за вказаним рішенням виконавчий лист перебував на виконанні у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції до 27 серпня 2014 року ( а. с. 21-22,132 ).

За правилами статей 195,196 СК України заборгованість за аліментами присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Порядок стягнення аліментів за судовим рішенням передбачений статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Тільки визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

При відсутності спору щодо розміру заборгованості, вона стягується державним виконавцем відповідно до положень вказаного Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Вказані положення містяться також у пункті 7.5.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, згідно яких розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості з аліментів і повідомити про нього стягувача і боржника.

Законом не передбачено право стягувача самостійно обчислювати розмір заборгованості по аліментах.

Із сукупності наявних у справі документів вбачається, що відповідач з 01 серпня 2002 року по 19 березня 2012 року працював в Запорізькій торгово-промисловій палаті, аліменти з нього утримувались на підставі його письмової заяви та дубліката виконавчого листа № 2-3152/2000 р. ( а. с. 1,11-12 ).

Після звільнення відповідач у добровільному порядку продовжував виплачувати позивачці аліменти на утримання дитини. З розрахунку старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, затвердженого заступником начальника відділу 08 грудня 2014 року, вбачається, що станом на 01 серпня 2014 року у ОСОБА_3 відсутня заборгованість по аліментах. 27 серпня 2014 року виконавчий лист направлено для виконання за місцем роботи боржника - до Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ( а. с. 34-37,44-45,77-78, 132 ).

ОСОБА_2 у суді першої інстанції не оспорювала виданий державною виконавчою службою розрахунок, 17 листопада 2014 року та 20 січня 2015 року уточнила позовні вимоги і просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по аліментах за вересень 2014 року у сумі 321 грн. 60 коп., за жовтень 2014 року - 385 грн. 80 коп., за листопад 2014 року - 385 грн. 80 коп., за грудень 2014 року - 385 грн. 80 коп., всього 1478 грн. 40 коп., всього 1 478 грн. 80 коп., та пеню 19 010 грн. 13 коп., тоді як належних та допустимих доказів щодо наявності вказаної заборгованості суду не надала (84-88,140-143).

За таких обставин суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі документи, відмовив у задоволенні позову. Колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Доданий до письмових пояснень представника позивача розрахунок не може бути прийнято до уваги, оскільки він не надавався суду першої інстанції і підстави, передбачені частиною 2 статті 303 ЦПК України для його дослідження судом апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: