Справа № 439/45/15 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/3050/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Глинського О.А.

з участю: представника позивачки ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування валютних цінностей дійсним, та просила визнати договір дарування, укладений 14 травня 2007 року в простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, дійсним.

Свій позов обґрунтовувала тим, що 14 травня 2007 року з метою надання матеріальної допомоги її синові відповідачу у справі ОСОБА_4, вона з чоловіком продали магазин у м. Броди, а гроші одержані від продажу магазину в розмірі 140 000 дол. США подарували відповідачу. Договір дарування був укладений 14 травня 2007 року в м.Броди в простій письмовій формі. Відповідно до п.7 договору відповідач зобовязався нотаріально посвідчити договір дарування, проте згодом відмовився від цього аби не сплачувати витрат повязаних з нотаріальним посвідченням договору. Посилаючись на вказане, просила задовольнити її позов на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року позов задоволено та визнано договір дарування валютних цінностей від 14 травня 2007 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на загальну суму 140 000 дол. США дійсним.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_4. В проваджені Деснянського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Зазначає, що за допомогою оскаржуваного рішення ОСОБА_7 намагається довести, що більшість майна подружжя було куплено за подаровані його матірю кошти. Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 35 ЦПК України не залучив до участі у справі ні чоловіка позивачки ОСОБА_8, ні дружини відповідача ОСОБА_5; позивачкою було пропущено строк позовної давності; суд не встановив дійсних причин (підстав) подання даного позову матірю до свого сина. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, хоча належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України були повідомлені про дату судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення їм під розписку рекомендованого поштового відправлення, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є договір дарування валютних цінностей від 14 травня 2007 року, укладений у простій письмовій формі між сторонами у справі, згідно якого ОСОБА_2 подарувала та передала обдарованому своєму сину ОСОБА_4 140 000 дол. США.

Згідно ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір дарування валютних цінностей від 14 травня 2007 року не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Проте, згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору дарування, дарунок був прийнятий, у п. 8 договору сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного, укладається ними відповідно до їх справжньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах та не є результатом впливу тяжких обставин, що договір укладено ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають значення. Сторони підтвердили, що однаково розуміють умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх підписи на договорі.

Судом встановлено, що договір дарування виконано повністю і дарувальник ОСОБА_2 в день укладення договору дарування 14.05.2007р. перерахувала на рахунок відповідача 140 000 дол. США, що підтверджується поточним звітом за операціями по поточному (картковому) рахунку відділення № НОМЕР_1 КБ «Надра» (а.с. 8).

Договір дарування валютних цінностей підписаний також чоловіком дарувальника ОСОБА_8, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, чим підтверджується його письмова згода на дарування коштів у зазначеній сумі, вирученої від продажу 14.05.2007р. приміщення магазину у м. Броди по вул. Золота № 24 загальною площею 56,5 кв.м., спору між цим подружжям щодо укладення цього договору дарування немає, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не залучив до участі у справі чоловіка дарувальника ОСОБА_8 для зясування його думки щодо дарування вказаних коштів не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність залучення до участі у розгляді справи дружини обдарованого ОСОБА_5, оскільки ні Цивільний кодекс України, ні Сімейний кодекс України не передбачають необхідності згоди або повідомлення другого з подружжя при даруванні одному з подружжя будь-яких речей або коштів.

З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає порушення прав дружини обдарованого ОСОБА_5.

У відповідності до п.7 договору дарування обовязок нотаріального посвідчення договору та витрати, повязані з нотаріальним посвідченням даного договору, несе обдарований ОСОБА_4, проте останній не виконав покладеного на нього обовязку з підстав небажання нести додаткові витрати, тобто фактично ухилився від нотаріального посвідчення договору.

Колегією суддів встановлено, що можливість посвідчення вказаного договору дарування в нотаріальному порядку втрачена, що підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції як адвокат позивачки, так і відповідач, посилаючись на те, що звертались в нотаріальну контору з метою посвідчення договору, проте їм в цьому усно було відмовлено.

Колегією суддів встановлено, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил підсудності, передбачених ст. 109 ЦПК України, так як відповідач зареєстрований проживаючим у м. Києві, не знайшли підтвердження, та спростовуються відмітками у паспорті ОСОБА_4 про те, що зареєстрованою адресою місця його проживання з 29.12.2014р. по 28.06.2015р. є м. Броди, вул. Торфяна, 4 (а.с. 4 паспорт).

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_9