Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1765/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді : Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.

секретаря : Кравченко Я.С.

за участю відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2015 року у справі за позовом комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги з централізованого водопостачання .

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (далі - КП) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Позивач зазначав, що з 01 квітня 2012 надає відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. На його ім'я відкрито особовий рахунок та видано абонентську книжку, тому він фактично вступив у договірні відносини з КП. За період з 01 червня 2012 року по 01 липня 2014 року надано послуги з централізованого водопостачання на суму 745 грн. 90 коп.

Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 01 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 745 грн. 90 коп.

Просив стягнути з відповідача борг за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 745 грн. 90 коп., 3% річних в сумі 18 грн. 25 коп., індекс інфляції в сумі 65 грн. 16 коп., а всього 829 грн. 31 коп.

В ході судового розгляду позовні вимоги змінив, просив стягнути заборгованість за надані послуги тільки з централізованого водопостачання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 745 грн. 90 коп., 3% річних в сумі 18 грн. 25 коп., індекс інфляції в сумі 65 грн. 16 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме: послуги з водовідведення позивачем не надавались. Надані позивачем розрахунки заборгованості різняться між собою та не відповідають даним, зазначеним в позові, а також невідомо на підставі чого зроблений цей розрахунок. Суд не врахував, що з моменту подачі позову він послуги оплачував у більшому розмірі, ніж нараховано позивачем, тому фактично борг погасив.

В засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач повідомлений про час та місце розгляду справи під розписку (а.с.140), в засідання апеляційного суду не прибув.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, сім'я складається з двох осіб, має пільги як ветеран органів внутрішніх справ на оплату комунальних послуг в розмірі 50% в межах норми споживання (а.с.5,92-93,104-105).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс12 , від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13.

Судом встановлено, що шляхом відкриття особового рахунку НОМЕР_1 та видачею абонентської книжки між сторонами виникли фактичні договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що станом на 01 липня 2014 року заборгованість за водопостачання становила 745 грн.90 коп.

Розрахунками заборгованості споживача ОСОБА_2 за водопостачання по особовому рахунку НОМЕР_1 підтверджується, що станом на 01 січня 2012 року була заборгованість 45 грн.85 коп., нараховано за період з 01 січня 2012 року по 01 липня 2014 року за надані послуги 2657 грн.10 коп., сплачено відповідачем 1957 грн.05 коп.(а.с.6,43, 66).

Однією з причин виникнення заборгованості за водопостачання є те, що пільги по оплаті за водопостачання поширюються тільки на норму споживання, а об'єм, який перевищує норму споживання оплачується в повному розмірі, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2015 року (а.с.92-93,104-105).

Матеріалами справи також підтверджується, що споживання води відбувалося без водолічильника, оплата нараховувалася в сумі 50% по нормі споживання 2 осіб.

Актом обстеження встановлено поливання городу 3 сотки, плитки 100 кв.м. (а.с.4), тому за травень, червень, та липень до встановлення водолічильника в липні 2012 року також нарахована оплата за полив, що підтверджується детальним та розгорнутим розрахунком (а.с.66).

Норми споживання води та витрати води на поливання затверджені рішенням Кіровоградської міської ради №1107 від 08 листопада 2011 року (а.с.33-37).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність розрахунків позивача по оплаті наданих послуг з водопостачання.

Розрахунками заборгованості також підтверджується нарахування послуг тільки за водопостачання, нарахування за водовідведення не здійснювалося позивачем, оскільки будинок відповідача до централізованої системи каналізації не підключений (а.с.66), чим спростовуються доводи відповідача, що судом стягнуті кошти і за водовідведення.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання тобто боржник сплачує борг з урахуванням рівня інфляції та три відсотки річних за прострочення зобов'язання.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 6-40 цс11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68 цс 12, від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13.

Розрахунком підтверджується, що 3% річних від суми боргу, починаючи з червня 2012 року по липень 2014 року, становить 18 грн.25 коп., а втрати від інфляції за цей період становлять 65 грн. 16 коп. (а.с.7). Суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення зазначених сум з відповідача.

Разом з тим, суд безпідставно не врахував доводів відповідача про те, що після звернення позивача з позовом до суду він добровільно погашав заборгованість за водопостачання, надавши суду квитанції про сплату (а.с.57-59).

Такі доводи відповідача підтверджуються також розрахунком позивача (а.с.138). Зокрема, за період з 01 липня 2014 року по 01 липня 2015 року нараховано за послуги водопостачання 1170 грн. 63 коп., сплачено за цей період 1626 грн. 15 коп., тобто на погашення боргу відповідачем сплачено 455 грн.52 коп., залишок боргу складає на 01 липня 2015 року 290 грн.38 коп. (745.90 - 455.52).

Таким чином, заборгованість, яка виникла на 01 липня 2014 року за час розгляду справи судом зменшилася до 290 грн.38 коп. Борг, який вже сплачено, не підлягає стягненню в примусовому порядку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині присудженого судом розміру заборгованості з урахуванням сплати відповідачем добровільно заборгованості за час судового розгляду справи.

Оскільки заборгованість позивачем погашалася після пред'явлення позову, то зміна рішення суду не є підставою для зміни розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 25 травня 2015 року в частині стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги водопостачання в сумі 290 грн.38 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: