Справа №477/1384/13-ц 13.07.2015 13.07.2015 13.07.2015
Провадження №22-ц/784/1671/15
Провадження № 22-ц/784/1671/15 Головуючий по 1 інстанції Козаченко Р.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

13 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2015 року ухвалене у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про дострокове стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

27 травня 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 18 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником, якого є Банк, та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким остання отримала кредит у вигляді одного траншу в розмірі 100 000 доларів США під зворотне зобов'язання повернути його частинами до 17 вересня 2025 року, зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 11, 90 % річних.

Наряду з цим, сторони передбачили, що порушення позичальником виписаних умов, дає Банку право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

На забезпечення його виконання в той же день укладений договір поруки № 142320 з ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що з травня 2012 року позичальник неналежно виконувала умови кредитного договору, станом на 23 квітня 2013 року, утворилося 83 916, 18 дол. США заборгованості, що еквівалентно 670 742 грн. 02 коп., із яких:

- 74 999, 61 дол. США, що еквівалентно 599 471 грн. 88 коп. заборгованості за кредитом;

- 8 916, 57 дол. США, що еквівалентно 71 270 грн. 14 коп. заборгованості по процентам;

- 6 794 грн. 04 коп. пені за прострочену сплату кредиту і процентів.

Посилаючись на умови укладених договорів та вимоги закону, позивач просив достроково стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь вказану заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2015 року позов Банку задоволено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

-2-

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність кредитного договору вимогам чинного законодавства, відсутність підстав дострокового стягнення кредитної заборгованості та недоведеність суми боргу еквіваленту долара США до гривні, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу Банк, посилався на необґрунтованість її доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували договірні відносини, умови якого відповідачі порушили, а тому повинні відповідати за неналежне виконання зобов'язання і нести негативні наслідки таких дій, у зв'язку з тим достроково стягнув солідарно заборгованість за кредитом.

Колегія суддів погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, його висновки щодо дострокового стягнення кредитної заборгованості та розміру пені вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та розділу 6 умов кредитного договору, позикодавець має право вимагати дострокового повернення усієї частини кредитних коштів та відсотків, що залишилися у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики, та пені.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Таким чином, при вирішенні спору про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 вересня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником, якого є Банк, та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким остання отримала кредит у вигляді одного траншу в розмірі 100 000 доларів США під зворотне зобов'язання повернути його частинами до 17 вересня 2025 року, зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 11, 90 % річних.

Наряду з цим, сторони передбачили, що порушення позичальником виписаних умов, дає Банку право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

На забезпечення його виконання в той же день укладений договір поруки № 142320 з ОСОБА_5

-3-

З травня 2012 року відповідач ОСОБА_3 припинила будь-які виплати за договором, фактично відмовившись в односторонньому порядку від зобов'язання.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, уся заборгованість станом на 23 квітня 2013 року, яку позивач просив стягнути достроково, становила 83 916, 18 дол. США заборгованості, що еквівалентно 670 742 грн. 02 коп., із яких:

- 74 999, 61 дол. США, що еквівалентно 599 471 грн. 88 коп. заборгованості за кредитом;

- 8 916, 57 дол. США, що еквівалентно 71 270 грн. 14 коп. заборгованості по процентам;

- 6 794 грн. 04 коп. пені за прострочену сплату кредиту і процентів.

Довідкою № 30-8-101 від 10 липня 2015 року, наданою суду апеляційної інстанції, представник Банку підтвердив курс долара США до гривні за яким позивач розраховував еквівалент заборгованості у гривні. Доказів того, що вказаний курс долара США до гривні був іншим, матеріали справи не містять.

Дійсність кредитного договору ОСОБА_3 в суді не оспорювала. Тому посилання її представника відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на недійсність кредитного договору та невідповідність його законодавству не заслуговують на увагу.

Крім того, посилання ОСОБА_4 на зростання курсу іноземної валюти не є беззаперечним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливості зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливості отримання кредиту в національній валюті.

Отже, встановивши, що відповідачі в порушення умов укладених між ними та Банком кредитного договору і договору поруки, не сплачували у визначений договором строки кошти на погашення кредиту, що призвело до утворення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про дострокове стягнення кредитної заборгованості відповідно до ст.ст. 611, 1050,1054 ЦК України.

Доводи представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що повідомлення про дострокове повернення кредитних коштів відповідачі не отримували, тому відсутні підстав для дострокового стягнення кредитних коштів, не впливають на правильність висновку суду, оскільки позовна заява з висунутими Банком вимогами отримана ними ще 05 липня 2013 року та порушення умов договору не усунуто (а.с. 30).

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду по суті спору ухвалено з додержанням норм процесуального права і положень матеріального права, а тому підстав для його скасування або зміни не вбачається. Тому апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді: