Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ( далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 01 вересня 2009 року між сторонами у справі було укладено договір про відкриття розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в межах ліміту в сумі 11 750,00 грн та зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідач не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов'язання, в результаті чого станом на 03 вересня 2014 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 21 678 грн 35 коп., з яких: 11 744 грн 02 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 09 грн 97 коп. - нараховані доходи за кредитом; 9 911 грн 36 коп. - прострочені нараховані доходи за кредитом; 13 грн - прострочені інші нараховані доходи за кредитом.

Враховуючи наведене та з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 11 744 грн 02 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 9 989 грн 54 коп. - прострочені відсотки за кредитом; 13 грн - доходи за використання операцій за розрахунки з платіжними картками протягом року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01 вересня 2009 року між сторонами у справі було укладено договір про відкриття розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в межах ліміту в сумі 11 750,00 грн та зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що на банківську картку, видану за цим договором, він отримував заробітну плату, зберігав власні кошти, поповнюючи картку через каси банківських установ, та користувався власними коштами на свій розсуд. Щодо розмірів кредитних лімітів, порядку та умов їх використання, то про це він повідомлений не був, про надання кредитних коштів до банку не звертався.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами у справі не надано додатків 1, 4 до договору від 01 вересня 2009 року, що позбавляє можливості надати їм оцінку, яка впливає на обґрунтованість позовних вимог, та застосував положення ст. ст. 10, 60 та 159 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідач був обізнаний про укладення з ним угоди про надання кредиту та наявності кредитного ліміту, та із розрахунку заборгованості встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 744 грн 02 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 9 989 грн 54 коп. - прострочені відсотки за кредитом; 13 грн - доходи за використання операцій за розрахунки з платіжними картками протягом року.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду апеляційної інстанції виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про укладення з ним угоди про надання кредиту та наявності кредитного ліміту, а з наявного в матеріалах справи розрахунку видно, що у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

При ухваленні оскаржуваних рішень судом апеляційної інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано до них норми матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вказане судове рішення законне та обґрунтоване, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська