Справа № 296/4751/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини будинку спільною сумісною власністю, поділ майна та стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію частини майна належну позивачу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив поділити житловий будинок АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на 2/3 частини від вартості 78/100 частини житлового будинку, та визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини від вартості 78/100 частини житлового будинку; виділити в натурі ОСОБА_3 в житловому будинку з господарськими спорудами кімнати, допоміжні приміщення та господарські будівлі, що становить 2/3 ідеальних частин від 78/100 частин житлового будинку згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи.

02.02.2015 року за заявою ОСОБА_1 ухвалою суду було залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині виділу в натурі ОСОБА_3 в житловому будинку з господарськими спорудами кімнати, допоміжні приміщення та господарські будівлі, що становить 2/3 ідеальних частин від 78/100 частин житлового будинку.

Позов обґрунтовується тим, що під час сумісного проживання з відповідачем позивач в 1993 році набув у власність на підставі договору дарування 43/100 частин житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 57,1кв.м. В подальшому за спільні сумісні кошти подружжя за рахунок прибудови та надбудови було збільшено та поліпшено даний будинок, в результаті чого його загальна площа була збільшена до 191,5 кв.м., а ідеальна частка збільшилася до 85/100. Оскільки 43/100 частин житлового будинку є власністю позивача, при поділі майна за позивачем необхідно визнати право власності на 2/3 частини від 78/100 ідеальних частин житлового будинку.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом в якому, згідно нової редакції (а.с.173-179), просила визнати 43/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 набути відповідачем згідно договору дарування від 18.05.1993р., які в подальшому були збільшені до 78/100 ідеальних частин житлового будинку, надвірні господарські споруди, огорожу, земельну ділянку площею 0,0294 га за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2; поділити 78/100 ідеальних частин будинку, надвірні господарські споруди сарай літ "Б", огорожу №1, з відступленням від рівності часток подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 2/3 від 78/100 ідеальних частин будинку, тобто 52/100 ідеальних часток житлового будинку, 2/3 від 1/3 сараю літ. "Б", тобто 2/9 сараю, 2/3 від 1/2 огорожі №1, тобто 1/3 огорожі та визнавши за ОСОБА_3 1/3 від 78/100, тобто 26/100 ідеальних часток житлового будинку, 1/3 від 1/3 сараю літ "Б", тобто 1/9 сараю, 1/3 від 1/2 огорожі №1, тобто 1/6 огорожі; визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1. Також позивач за зустрічним позовом просила суд стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 2/3 від 78/100, тобто 52/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1, 2/3 від 1/3 сараю літ. "Б", тобто 2/9 сараю, 2/3 від 1/2 огорожі №1, тобто 1/3 огорожі.

Зустрічна позовна заява обґрунтовується тим, що договір дарування частини житлового будинку від 18.05.1993р. є удаваним, оскільки фактично було укладено договір купівлі-продажу Крім того, після придбання 43/100 ідеальних частин будинку подружжя за свої спільні сумісні кошти почало його реконструкцію. В результаті здійснених прибудов та надбудов загальна площа будинку істотно збільшилась, а тому згідно ст.ст. 22, 25 Кодексу про шлюб та сім'ю, ст.ст. 101, 102 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. 60, 60 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Посилаючись на положення ч.2 ст. 70 СК України позивач за зустрічним позовом просить відступити від засад рівності часток подружжя, оскільки після розірванні шлюбу колишній чоловік перестав турбуватися про сім'ю, завдав цим моральну шкоду. Оскільки будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя знаходиться на земельній ділянці, яка була приватизована відповідачем за зустрічним позовом, то у разі поділу будинку між подружжям, до неї має перейти право власності на цю земельну ділянку у розмірі частки права власності у спільному майні будинку.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а. с. 221).

Відповідач в дане судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд при вирішенні спору виходить з наступного.

08.12.1989 року між ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) було укладено шлюб, який згідно рішення Корольовського районного суду від 28.10.2013р. розірвано (а.с. 5).

Під час перебування у шлюбі, позивач на підставі договору дарування від 18.05.1993 року набув право власності на 43/100 частин житловий будинок АДРЕСА_1, загальною жилою площею 57,1кв.м. До будинку також належать сарай літ "Б" та огорожа №1. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 600кв.м. (а.с. 6).

З технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1, який було складено станом на 15.04.1988р. вбачається, що набута позивачем частина будинку була позначена як кв.1 та складалася з веранди площею 3,1кв. м., кухні площею 5,2кв. м., санвузла площею 4 кв. м., кухні 14.4кв. м., житлової кімнати площею 15,4кв. м., коридору 4,7кв. м та коридору 1,1 кв.м., всього загальна площа квартири №1 становила 47,9 кв.м. з яких 15,4 кв.м жила.

На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №363 від 23.06.1994р. ОСОБА_1 набув у власність шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,0294га за адресою АДРЕСА_1, про що було видано державний акт на право приватної власності на землю від 12.08.1994р. (а.с. 45, 46. 128, 129).

Під час перебування в шлюбі, сторони за спільні сумісні кошти, з використанням своєї праці здійснили реконструкцію належної позивачу частини будинку.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.01.2008 року №49 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта: частини індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 загальною площею 160,80кв. м., що складається з чотирьох житлових кімнат площею 63,4 кв.м. та підсобних приміщень площею 97,4кв.м. (а.с. 77, 78).

Згідно довідки-розрахунку на встановлення нових розмірів ідеальних часток в спільному праві на житловий будинок АДРЕСА_1 в м.Житомирі в зв'язку з прийняттям в експлуатацію частини житлового будинку гр. ОСОБА_1 згідно рішення міськвиконкому від 24.01.2008р. №49, за позивачем було закріплено 78/100 ід. часток (а.с. 14).

17.10.2008р. виконавчим комітетом Житомирської міської ради ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на 78/100 ід. часток у житловому будинку АДРЕСА_1 в м.Житомирі. (а.с. 119).

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо визначення за ним права власності на 2/3 части від вартості 78/100 частини житлового будинку посилається на те, що йому згідно договору дарування від 18.05.1993р. належало 43/100 частини житлового будинку, яке згідно ст. 24 КпШС УРСР є його власністю.

Заперечуючи щодо позову та заявляючи зустрічну вимогу про визнання 78/100 ід. часток у житловому будинку АДРЕСА_1 в м.Житомир відповідач посилається на те, що договір дарування є удаваним, а майно набувалося фактично згідно договору купівлі-продажу. Крім того, під час реконструкції будинок майже повністю було перебудовано заново за спільні кошти подружжя. Будівництво велося спільною працею сторін.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на удаваність договору дарування від 18.05.1993р., оскільки він не був визнаний недійсним з цих підстав, такі обставини не були доведені в даній справі, а тому застосовувати до даного правочину умов договору купівлі-продажу суд не вбачає. Крім того, згідно ст. 235 ЦК України, наслідки удаваного правочину застосовуються до його сторін.

Згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 25 КпШС визначено, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторони визнають ту обставину, що реконструкція будинку проводилася за їх спільні грошові та трудові затрати.

З метою визначення істотності збільшення вартості частки позивача у будинковолодінні судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза (а.с. 195-215).

Як вбачається з висновку №151/05-2015 судової будівельно-технічної експертизи від 05.05.2015 року, дійсна (ринкова) вартість частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка була подарована ОСОБА_1, згідно договору дарування від 18.05.1993 року, та залишилась після реконструкції будинку, а саме приміщення №1-3 площею 21,5 кв.м. та частина приміщення 1-2 площею 9,4 кв.м. в цінах станом на дату проведення дослідження без земельного компонента становить 223 980,00 грн.

Дійсна (ринкова) вартість 78/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, зокрема приміщень квартири №1, загальною площею 191,5 кв.м., та відповідної частини господарських споруд, в цінах станом на дату проведення дослідження без земельного компонента становить 1 388 100,00 грн.

Визначити вартість 43/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1, станом на час укладання договору дарування від 18.05.1993 року, не вбачається за можливе, у зв'язку з відсутністю сформованого ринку купівлі-продажу нерухомості на дату оцінки та достовірних даних щодо цивільно-правових угод. Відповідно до договору дарування від 18.05.1993 року, вартість 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, становить 58 837 карбованців.

Дійсна (ринкова) вартість частини житлового будинку АДРЕСА_1, яка була подарована ОСОБА_1, згідно договору дарування від 18.05.1993 року, після проведення реконструкції, визначена в цінах на 24.01.2008 рік, з урахуванням об'ємно-планувального рішення об'єкта дослідження станом на дату оцінки без земельного компонента, становила 543 300,00 грн.

Визначити точний перелік та обсяги виконаних ремонтно-будівельних робіт по реконструкції частини житлового будинку АДРЕСА_1 в результаті чого частка була збільшена з 43/100 до 78/100 частин, не вбачається за можливе, у зв'язку з незадоволенням клопотання експерта від 18.02.2015 року.

Разом з тим, виходячи із:

- Результатів проведеного візуально-інструментального огляду частини житлового будинку АДРЕСА_1;

- Даних матеріалів технічної інвентаризації від 15.04.1988 р. та від 02.06.2008 р. встановлено, що в результаті реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1, були проведені наступні ремонтно-будівельні роботи:

- демонтована перегородка між приміщеннями №1-4 та №1-3 (площею 11 кв.м. згідно техпаспорта від 15.04.1988 р.);

- демонтовані конструктивні елементи приміщень №1, №1-1, №1-2 та №3-1 ( згідно техпаспорта від 15.04.1988 р.);

- демонтована частина зовнішньої стіни правого фасаду (приміщення №1-3, орієнтовною площею 6 кв.м., згідно техпаспорта від 15.04.1988 р.);

- влаштована нова перегородка приміщеннями №1-3 та частиною №1-2 (площею 11 кв.м. згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.);

- під частиною раніше існуючого приміщення №1-3 (згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.) влаштовано підвальне приміщення №1-15 (площею 7,6 кв.м. згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.);

- до стіни правого фасаду приміщень №1-4 та №1-3 (згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.) здійснено добудову габаритними розмірами 4,3х8,90 метри, де влаштовані приміщення №1-1 (площею 28,7 кв.м.), №1-4 (площею 11,4 кв.м), №1-5 (площею 3,0 кв.м.), №1-6 (площею 5,2 кв.м.) та частину приміщення №1-2 (орієнтовною площею 10,4 кв.м. згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.);

- над приміщеннями першого поверху (по всьому периметру) здійснено добудову другого поверху, де влаштовані приміщення №1-7, №1-8, №1-9, №1-10, №1-11 (загальною площею 61,5 кв.м. згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.);

- над частиною приміщень другого поверху (зі сторони головного фасаду) здійснено добудову мансардного поверху, де влаштовані приміщення №1-12, №1-13, №1-14 (загальною площею 32,8 кв.м. згідно техпаспорта від 02.06.2008 р.).

Після проведення реконструкції, фактично залишилися огороджуючі конструктивні елементи приміщень 1-3 кухна (14,4кв.м) та 1-4 житлова кімната (15,4 кв.м.). Конструкції інших приміщень були демонтовані.

Дані обставини підтверджуються фотокартками реконструкції будинку наданими позивачем (а.с. 80-82).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в результаті проведеної реконструкції частини житлового будинку відбулося істотне збільшення вартості майна позивача.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Таким чином, зустрічний позов в частині визнання 78/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 статті 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

В рішенні від 03.07.2013р. прийнятому за результатами касаційного перегляду справи №6-13129св13, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначила, що визнаючи роздільне майно дружини або чоловіка спільним майном подружжя, суд не визначає часток кожного з подружжя у праві на це майно, у тому числі з врахуванням вартості первинного майна. Майно вважається спільним без визначення часток. Такі частки можуть визначатися лише у разі поділу майна подружжя. При цьому застосовуються правила ст. 70 СК України. Вказана норма не передбачає можливості збільшення частки одного з подружжя у майні на тій підставі, що у спільне майно ввійшло первісне майно, яке істотно поліпшилось за час шлюбу. Тобто розподіл спільного майна подружжя повинен здійснюватися за загальними правилами, тобто порівну (або в нерівних частках, якщо для цього існують передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України підстави).

Виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя, у зв'язку з чим частки сторін у спільному майні подружжя слід визначити в рівних частинах, тобто по 1/2 від вартості 78/100 частини житлового будинку.

Таким чином, первісний позов підлягає частковому задоволенню.

З таких же підстав підлягає частковому задоволенню зустрічний позов щодо визначення часток в спільному майні подружжя.

Вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання права власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 задоволенню також не підлягають, оскільки в підпункті "г" пункту 18-2 постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗемельногокКодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Таким чином, для набуття права власності на приватизовану земельну ділянку під будинком необхідною умовою є виділ конкретної частки будинку. Крім того, державний акт позивача на право приватної власності на землю в розмірі 0,0294 га від 12.08.1994р. є дійсним та ніким не оспорений.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації ринкової вартості частки майна, оскільки згідно ч.2 ст. 364 ЦК України, право на отримання компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності виникає лише у разі, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим.

Відповідачем не доведено неможливість виділу частки із спільного майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки, первісний позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1827грн. витрат зі сплати судового збору та 1500грн. витрат на проведення судової експертизи (повна вартість експертизи склала 3000грн).

У зв'язку з частковим задоволення зустрічного позову та з урахуванням того, що ухвалою суду від 28.08.2014р. розмір судового збору було зменшено до 1200 грн. з відстрочкою оплати до ухвалення судового рішення, однак на момент вирішення спору судовий збір не було сплачено, з позивача та з за відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь держави по 600грн. судового збору з кожного.

На підставі ст. ст. 22, 24, 25 КпШС України, ст. ст. 60, 62, 70 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати 78/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В решті вимог за зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 600грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 600грн. судового збору.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину від 78/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від 78/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1827грн. витрат зі сплати судового збору та 1500грн. витрат на проведення судової експертизи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович