Справа № 369/5675/15-ц
Провадження №2/369/2601/15
РІШЕННЯ

Іменем України

14.07.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він був власником земельної ділянки за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, з кадастровим номером :05:002:5221.

Дану земельну ділянку він планував тримати у власності з метою колись передати своєму сину, щоб він там будував будинок, або сам збудував би з часом для нього будинок, оскільки ділянка знаходиться в 10 км від станції метро «Житомирська», що дуже зручно як для міського, так і заміського способу життя.

В цей час його друг ОСОБА_3, який проживав багато років зі своєю дівчиною ОСОБА_2, безпосередньо займалися пошуком земельної ділянки під Києвом для можливості подальшої побудови будинку.

ОСОБА_3 він знає ще з 1994 р., коли разом навчалися у Військовому інституті КНУ ім. Т.Шевченка, їх повзують майже братерські стосунки та спільні справи, у яких вони виступають компаньйонами, проте з ОСОБА_2 він знайомий не був.

Він вирішив подарувати їм дану земельну ділянку, щоб вони там спільно побудували будинок і жили разом.

Оскільки ОСОБА_3 не міг віднайти свій внутрішній та закордонний паспорт, то було вирішено оформити договір дарування на ОСОБА_2

26.05.2014 у приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_4 було укладено договір дарування вказаної земельної.

Проте, приблизно через місяць після укладення договору ОСОБА_2 почала вишукувати усілякі приводи для сварок із ОСОБА_3, доводячи ситуацію до конфлікту.

Відповідач остаточно розсварилася з ОСОБА_3, однак обіцяла договір розірвати, проте потім вона вирішила їх з ОСОБА_3 розсварити, розповідаючи кожному окремо один від одного по телефону якісь нісенітниці, наче записує ці розмови.

Коли у неї це не вдалося, більше вона ні з ким на зв'язок не виходила.

На даний момент ділянка так і продовжує перебувати в недбальстві.

Дана ділянка має для нього особливу немайнову цінність, оскільки він хотів, щоб на ділянці у побудованому за його участі будинку проживав хтось з дорогих йому людей - або син, або друг зі своєю сімєю.

Через це у його сімї виникли конфлікти, оскільки дружина так само усвідомлює, що ділянка синові вже ніколи не дістанеться, як колись планувалося.

Тому просив розірвати договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, з кадастровим номером :05:002:5221, укладений 26.05.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 577.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідачки проти позову заперечував в повному обсязі, оскільки даний договір дарування земельної ділянки є дійсним, не визнаний судом фіктивним, або удаваним. Згідно п. 19 договору дарування земельної ділянки від 26.05.2014 сторони даного договору підписали договір дарування добровільно, при здоровому розумі та ясній памяті. Договір відповідав дійсним намірам сторін, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі дарування земельної ділянки, сторонам був розяснений приватним нотаріусом та був їм зрозумілим.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що предметом спору за даним позовом є земельна ділянка, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою : Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, із цільовим призначенням : для індивідуального садівництва, яка була подарована ОСОБА_5 дарувальником ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором дарування земельної ділянки від 26.05.2014.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Даний договір дарування земельної ділянки є дійсним, не визнаний судом фіктивним, або удаваним. Згідно п. 19 договору дарування земельної ділянки від 26.05.2014 сторони даного договору підписали договір дарування добровільно, при здоровому розумі та ясній памяті. Договір відповідав дійсним намірам сторін, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі дарування земельної ділянки, сторонам був розяснений приватним нотаріусом та був їм зрозумілим.

Згідно п. 19 договору дарування земельної ділянки від 26.05.2014 сторони даного договору у присутності нотаріуса підтвердили, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти даний договір, цей договір не носить характеру фіктивного, або удаваного правочину.

Даний пункт ( п. 19 ) договору дарування земельної ділянки від 26.05.2014 є доказом того, що сторони отримали від нотаріуса всі розяснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень та доповнень до договору дарування не мають.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що саме він домовлявся із нотаріусом про посвідчення спірного договору дарування земельної ділянки, та особисто був присутнім під час підписання та посвідчення нотаріусом спірного договору дарування земельної ділянки.

Таким чином, самим текстом договору дарування земельної ділянки підтверджується, що сторонам даного договору були відомі та зрозумілі як правова природа даного правочину, так і його наслідки безоплатна передача земельної ділянки дарувальником на користь відповідача ОСОБА_2

Твердження представника позивача ОСОБА_3 про те, що він не мав при собі під час укладення спірного договору дарування земельної ділянки паспорту громадянина України та закордонного паспорту, тому земельна ділянка була подарована відповідачці , суд оцінює критично. Закордонний паспорт не потрібен для встановлення особи нотаріусом, а відсутність у ОСОБА_3 паспорту на момент укладення між сторонами по справі спірного договору дарування взагалі не має значення для вирішення даного спору, тому що ОСОБА_3 не був стороною спірного договору дарування, а вимога про визнання договору дарування удаваним на боці обдарованого до суду не заявлялася.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідачка є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою : Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки ::05:002:5221.

Позивач посилається в своїй позовній заяві на те, що приблизно через місяць після укладення договору дарування земельної ділянки відповідачка ОСОБА_2 посварилася із своїм знайомим ОСОБА_3 та перестала підтримувати із ним відносини, та намагалася посварити Позивача із його товаришем ОСОБА_3, який представляє в суді інтереси позивача по даній справі.

Представник позивача пояснив в суді, що позивач не хотів безвідплатно обдаровувати ОСОБА_2, а мав намір подарувати спірну земельну ділянку саме йому ОСОБА_3

В своїй позовній заяві позивач посилається на приписи ст. 652 ЦК України, а саме, на істотну зміну обставин, якими ОСОБА_1 керувався під час укладання спірного договору дарування земельної ділянки. При цьому, позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідачки із вимогою про розірвання спірного договору дарування земельної ділянки, а відповідачка відмовила позивачу у приведення спірного договору у відповідність із обставинами, які істотно змінилися.

Позивач вказує в позовній заяві на те, що він розраховував на подальше щасливе життя свого друга однією сімєю зі своєю дівчиною у новозбудованому на земельній ділянці будинку. Натомість, відповідачка виявила свою невдячність до нього тим, що намагалася розсварити позивача із його другом ОСОБА_3

Суд критично ставиться до даних тверджень позивача, тому, що позивач не міг після передачі відповідачці дарунку розраховувати на користування даною земельною ділянкою. Ніяких застережень про подальший порядок користування земельною ділянкою в договорі дарування не має. Цільове призначення спірної земельної ділянки є: для індивідуального садівництва, а не для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Представник позивача зазначив в суді під час надання своїх пояснень про те, що відповідачка не була особисто знайома із позивачем до моменту укладення спірного договору дарування земельної ділянки, що, на думку представника позивача, є підставою для розірвання договору дарування земельної ділянки.

Така правова позиція представника позивача не відповідає вимогам цивільного законодавства України, яке не має заборони укладати договори дарування із незнайомими, або мало знайомими особами.

Згідно вимог ч. 2 ст. 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Згідно наданих суду представником відповідача письмовим доказам, спірна земельна ділянка в межах Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району була передана ОСОБА_1 розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 3041 від 15 листопада 2012 року для ведення індивідуального садівництва.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача на момент отримання в дар спірної земельної ділянки через земельну ділянку проходила ґрунтова дорога, та на даній земельній ділянці була відсутня можливість приєднання (підключення) до належних електромереж (електроустановок). Проти даних обставин не заперечував й представник позивача.

Після отримання в дар спірної земельної ділянки, відповідачка ОСОБА_2 письмово зверталася до Шпитьківської сільської ради та ПАТ « Київобленерго » із запитами та заявами відносно електрифікації спірної земельної ділянки, на що отримала відповіді по суті свого звернення.

В червні 2015 року ОСОБА_2 погодила на місцевості зовнішні межі спірної ділянки, та отримала на підтвердження цього відповідний акт. Суду надані докази сплати відповідачкою земельного податку за володіння спірною земельною ділянкою.

Представник відповідача пояснив суду, що відповідачка не має наміру продавати спірну земельну ділянку, а, навпаки, вирощує на даній земельній ділянці овочі та квіти, придбала для обробки земельної ділянки спеціальний садовий інвентар, побудувала на земельній ділянці колодязь, якого при старому власникові там не було.

Суд критично відноситься до тверджень представника позивача про те, що доказом існування реальної загрози безповоротної втрати позивачем дарунка є те, що відповідачка досі не побудувала на спірній земельній ділянці будинок та паркан.

Обставини існування реальної загрози безповоротної втрати позивачем спірної земельної ділянки спростовуються матеріалами справи.

Як зазначено у п. 8 спірного договору дарування земельної ділянки, згідно з довідкою № 169, виданою Відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації 19.05.2014, земельна ділянка, що відчужується, вільна від забудови.

Таким чином, суду позивачем та його представником не було надано належних та допустимих доказів існування реальної загрози безповоротної втрати позивачем дарунка та того, що сам дарунок має для позивача велику немайнову цінність, враховуючи те, що спірна земельна ділянка була отримана позивачем безоплатно в порядку приватизації.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні ( обдарованому ) безоплатно майно ( дарунок ) у власність.

У частині 5 ст. 203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Під час розгляду даної справи не було встановлено, що наміри сторін спірного договору дарування були спрямовані на щось інше, окрім безоплатної передачі спірної земельної ділянки від позивача відповідачці. Інших доказів суду не було надано сторонами по справі.

Згідно п. 15 спірного договору дарування земельної ділянки, нотаріус розяснив сторонам договору зміст ст. 717 ЦК України, а саме те, що за договором дарування майно передається обдарованій безоплатно у власність без будь-яких обовязків обдарованої вчиняти на користь дарувальника будь-яку дію майнового, або немайнового характеру.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Представник позивача не довів тих обставин на які посилався як на підставу позовних вимог, не надав докази в обґрунтування позовних вимог, не спростував тих обставин на які посилався представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України .

При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Згідно ст.. 88 ЦПК України, суд, судові витрати покладає на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 652, 717, 727 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: