Справа № 456/4030/15-ц
Провадження № 2/456/1777/2015
РІШЕННЯ

іменем України

01 жовтня 2015 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бораковського В. М. ,

при секретарі Проців І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Стрийської РДА про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.08.2013р. Від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.н.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що з вересня 2014 року (після народження сина) їхні стосунки не склалися і в жовтні 2014 року вона разом із сином переїхала в будинок своїх батьків у с. Тейсарів, Жидачівського району. Відповідач періодично приїжджав на побачення із сином ОСОБА_3, проте ці побачення закінчувалися завжди погано, оскільки ОСОБА_2 постійно провокував скандали. примирення між нею та відповідачем неможливе. Подальше спільне їхнє життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам їхньої дитини, оскільки асоціальна поведінка відповідача негативно впливає на психологічний розвиток дитини та на її життя. Крім того, на дату подання позовної заяви до суду, вона разом із сином ОСОБА_3 проживають разом в с. Тейсарів, Жидачівського району. Надалі їхній син залишиться проживати разом зі нею на її утриманні, оскільки він є малолітнім і потребує догляду матері. Відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом з матір'ю у с. Тейсарів. Жидачівського р-ну. Отже на даний час малолітній ОСОБА_4 ніде не зареєстрований, хоча з жовтня 2015 року проживає разом з матір'ю.

Позивач позовні вимоги підтримала суду пояснивши, що вони більше року не проживають разом та не підтримують жодних стосунків.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просить суд їх задоволити.

Відповідач позовні вимоги визнав повністю.

Представника третьої особи не заперечила в частині позову щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про шлюбу від 19.08.2013р., актовий запис №9, сторони зареєстрували шлюб 19.08.2013р. у Лисятицькій мільській раді Стрийського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині дошлюбне прізвище «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1».

З свідоцтва про народження від 11.08.2014р., актовий запис №24, вбачається, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2. народився син ОСОБА_4.

Як вбачається з довідки Вільховецької сільської ради від 07.04.2015р. №343, син ОСОБА_4, 2014р.н., проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 в с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області.

З акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 в с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області від 23.09.2015р. вбачається, що ОСОБА_1 створені належні умови для проживання, утримання та розвитку малолітнього сина ОСОБА_4 Є всі підстави на даний момент для подальшого проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_1

Як вбачається з акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 Стрийського району від 25.09.2015р., у сім'ї панують теплі родинні стосунки.

Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 5 протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч.3 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Пункт 18 Пленуму зазначає, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони тривалий час не проживають разом та не підтримують жодних стосунків, поновлення їх не можливе, що вбачається з позиції сторін, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Враховуючи вищенаведене і те, що відповідач визнав позовні вимоги, підтвердив підстави розірвання шлюбу та погоджується з місцем проживання дитини з матір'ю, тому за наведених обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь позивача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 7, 14, 15, 19, 105, 110, 112, 141, 155, 157-161 СК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 серпня 2013 року у Лисятицькій сільській раді Стрийського району Львівської області, актовий запис №9.

Визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., місце проживання його матері ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Рішення виготовлено у одному примірнику і має силу оригіналу.

Головуючий-суддя В. М. Бораковський