КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/673/15-ц
Провадження № 2/488/844/15 р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Селіщева Л.І. розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

Встановив:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд до ОСОБА_3 із позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та визначення розміру заборгованості за аліментами на утримання дитини, в подальшому позивачем позовні вимоги були уточнені та остаточно ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір стягуємих з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївській області від 11.06.2002 року у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 25.05.2002 року і до повноліття дитини, до 1/6 частини усіх видів доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Також позивачпросив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання доньки Еліни, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відізвати з виконання виконавчий лист № 2-538/2002, що був виданий Жовтневим районним судом Миколаївської області, та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що після ухвалення Жовтневим районним судом Миколаївської області рішення щодо стягнення з нього аліментів, у нього змінився сімейний стан, а саме, в серпні 2005 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 і 24.01.2011 року у них народилася дочка, яка перебуває на його утриманні.

14 липня 2015 року позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом зобов'язання Заводського відділу ДВС ММУЮ з дня винесення ухвали суду проводити утримання з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду Миколаївській області від 11.06.2002 року, в наступному порядку:

- до вирішення справи по суті стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки Еліни, у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян;

- іншу частину розміру стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки Еліни, ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборгованість за аліментами перераховувати на депозитний рахунок Заводського відділу ДВС ММУЮ до вступу судового рішення в законну силу.

Дослідивши заяву та подані до неї матеріали, приходжу до висновку, що заява є необґрунтованою і не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, вправі вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, позивач в обґрунтування своєї заяви посилається на положення статті 152 ЦПК України, яка визначає наступні види забезпечення позову:

1) накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) заборона вчиняти певні дії;

3) встановлення обов'язку вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

При цьому п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Між тим, із суті позовних вимог ОСОБА_2, вбачається, що він фактично не оскаржує виконавчий документ - виконавчий лист 2-538/2002 виданий Жовтневим районним судом Миколаївської області, на підставі якого проводиться стягнення.

Крім цього, позивач не обґрунтував належним чином підстави для забезпечення позову, що відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 151 - 153 ЦПК України,

Ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали негайно надіслати заявнику для відома.

Суддя Л.І. Селіщева