Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 08 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Стройненської сільської ради, третя особа - Свалявське районне управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 пред'явила позов до Стройненської сільської ради, третя особа - Свалявське районне управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що будинок АДРЕСА_1 належав її свекру ОСОБА_4, який на випадок своєї смерті залишив заповіт на ім'я її чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер свекр ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року - її чоловік ОСОБА_5

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 являються вона та її свекруха, яка не заперечує проти визнання за нею прав власності на даний житловий будинок.

В даний момент вона не може оформити свої спадкові права на будинок так як відсутній правовстановлюючий документ на нього.

Зважаючи на викладене, поросила визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Рішенням Свалявського районного суду від 08.02.2014 року даний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 Свалявського району. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 Свалявського району.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Зокрема зазначає, що судом не враховано наявність осіб, які мали право на обов'язкову частку після смерті його батька ОСОБА_4 Крім того, його мама ОСОБА_7 склала заповіт на його ім'я, а тому не зрозуміло як вона могла відмовитися від спадщини на користь позивачки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов частково та визнаючи за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 право на 2/3 та 1/3 частини спірного будинку відповідно, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 При цьому суд вважав, що ОСОБА_7 відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_3

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки судом допущено неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 Свалявського району належав ОСОБА_4, що підтверджується інвентарною справою, будівельним паспортом та рішенням виконкому Стройненської сільської ради про надання дозволу на будівництво (а.с.12-19). При цьому правовстановлюючі документи на будинок відсутні і право власності на такий не зареєстровано.

04.08.1999 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем сільради, згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті заповів своєму сину ОСОБА_5 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер (а.с.4), внаслідок чого відкрилася спадщину на вищевказаний будинок.

Згідно довідки виконкому Стройненської сільської ради на день смерті ОСОБА_4 разом з ним проживали: ОСОБА_7 (дружина); ОСОБА_5 (син); ОСОБА_3 (невістка); ОСОБА_8 (а.с.21).

При цьому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті свого чоловіка мала 59 років, тобто вважалася непрацездатною зважаючи на приписи ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» в редакції від 01.01.2004 року, а відтак мала право на обов'язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України. Щодо твердження апелянта про те, що він також мав право на обов'язкову частку, то таке є безпідставним, так як інвалідність ІІ групи йому встановлена з 01.03.2012 року (а.с.93), після смерті батька, а відтак він не мав права на обов'язкову частку внаслідок смерті ОСОБА_4 Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 відмовилася від спадкового майна після смерті свого чоловіка на користь позивачки, оскільки відповідна заява датована 02.01.2014 року (а.с.30), тобто після спливу шестимісячного строку встановленого ст. 1273 ЦК України, а відтак така заява не створює жодних юридичних наслідків.

Таким чином, ОСОБА_7 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 мала право на обов'язкову частку, яка зважаючи на те, що спадкоємців за законом було троє - ОСОБА_7 (дружина), ОСОБА_5 (син) та ОСОБА_2 (син) - становить 1/6 частини спадкового майна, і спадщину (обов'язкову частку) ОСОБА_7 прийняла в силу приписів ч.3 ст. 1168 ЦК України.

Вказане свідчить, що після смерті ОСОБА_4 5/6 частин спірного будинку успадкував його син ОСОБА_5 за заповітом, а 1/6 частину дружина ОСОБА_7 як обов'язкову частку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помирає внаслідок чого відкрилася спадщина на 5/6 (а не на весь будинок як вважав суд першої інстанції) спірного будинку. Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив.

Згідно довідки виконкому Стройненської сільської ради на день смерті ОСОБА_4 разом з ним проживали: ОСОБА_3 (дружина); ОСОБА_6 (син); ОСОБА_7 (мати); ОСОБА_8 (дочка дружини) (а.с.21).

З матеріалів спадкової справи заведеної за померлим ОСОБА_5 вбачається, що 12.10.2007 року остання подала заяву до нотконтори про прийняття спадщини від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_6 за померлим.

ОСОБА_7 прийняла спадщину за померлим в силу приписів ч.3 ст. 1268 ЦК України. При цьому колегія суддів також вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 відмовилася від спадкового майна після смерті свого сина на користь позивачки, оскільки відповідна заява датована 02.01.2014 року (а.с.29), тобто після спливу шестимісячного строку встановленого ст. 1273 ЦК України, а відтак така заява не створює жодних юридичних наслідків.

Тобто ОСОБА_7 успадкувала після смерті свого сина ще 5/18 частин спадкового майна (5/6 : 3 = 5/18), що разом з її обов'язковою часткою становитиме 4/9 (5/18 + 1/6 = 4/9) частини будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помирає ОСОБА_7 (а.с.52) внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно (4/9 частини будинку).

На випадок своєї смерті ОСОБА_7 залишила заповіт від 13.08.2007 року згідно якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті заповіла своєму сину ОСОБА_2 (а.с.55).

З копії спадкової справи заведеної за померлою ОСОБА_7 вбачається, що апелянт ОСОБА_2 прийняв спадщину за померлою шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви від 16.04.2014 року. При цьому згідно приписів ч.5 ст. 1268 ЦК України така спадщину йому належить з моменту відкриття (ІНФОРМАЦІЯ_4 року).

Враховуючи все вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, у ОСОБА_2 вже виникли майнові права на спірне майно, а тому суд першої інстанції визнаючи право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на спадкове майно у відповідних частках фактично вирішив питання про права та обов'язки апелянта, який не був залучений до участі в справі, що не допускається.

ОСОБА_2 обов'язково мав бути залучений як відповідач по даній справі, чого зроблено не було. Натомість позов пред'явлено до Стройненської сільської ради, тобто до неналежного відповідача, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Крім того, колегія суддів констатує, що судом вирішено питання про визнання права власності за ОСОБА_6 в інтересах якого (зважаючи на його неповноліття) позов не пред'являвся, чим порушено принцип диспозитивності цивільного процесу.

Оскільки в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку ст. 33 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду визначених ст. 307 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позов правильно визначивши суб'єктивний склад сторін.

Керуючись ст.ст. 1241, 1268, 1273 ЦК України, ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 08 лютого 2014 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Стройненської сільської ради, третя особа Свлявське районне управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді