Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/8048/2015 Головуючий у 1-ій інстанції - ЛужецькаО.Р.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Заришняк Г.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення годин спілкування з дитиною.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про встановлення годин спілкування з дитиною.

Визначено ОСОБА_5 спосіб участі у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - встановлено години спілкування з дитиною кожної суботи на неділі з 15-00 год. до 19-00 год. у присутності матері.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі, задовольнити первісний позов ОСОБА_3 Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 будь-коли чинила перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні з сином. Судом не взято до уваги те, що ОСОБА_5 самоусунувся від спілкування з сином і вирішив поновити стосунки лише після того, як ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. Судом не враховано те, що ОСОБА_5 не виконує рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2009 року, яким його зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 600,00 грн. щомісячно, проігноровано пояснення ОСОБА_3 та допитаних в судовому засіданні свідків про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за шість із семи з половиною років свого життя звик жити без батька, вважає власним батьком дідуся (батька ОСОБА_3), не вбачає різниці між поняттями «батько» і «дідусь» і не потребує спілкування з будь-якою іншою особою, яка може бути представлена йому як батько.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано.

З червня 2009 року сторони припинили проживати однією сім'єю, дитина сторін - син ОСОБА_6 залишився проживати з матір'ю. На день розгляду справи в суді ОСОБА_3 з дитиною проживали за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2009 року стягнуто з з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. щомісячно.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що після розірвання шлюбу між подружжям 22 вересня 2009 року ОСОБА_5 з сином не спілкується, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться ним та не відвідує його, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Крім того, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 34 390,89 грн., які з нього стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. Вказувала, що відповідач свідомо ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню сина, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідач позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення годин спілкування з дитиною, а саме кожної суботи та неділі з 15-00 год. до 19-00 год. в присутності матері. Посилався на те, що дитина проживає разом з матір'ю, яка перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, ховає від нього сина, постійно змінюючи місце свого проживання з 2009 року, не повідомляє відповідача про місце фактичного проживання та навчання сина. Вказував, що у червні 2009 року протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини та опікунської ради Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації йому, як батьку, встановлено години для спілкування з малолітнім сином ОСОБА_6 кожної суботи на неділі з 15.00 год. до 19.00 год. в присутності матері, проте дане рішення не виконується. Створення перешкод з боку ОСОБА_3 у спілкуванні відповідача з сином порушує не тільки його права як батька, а і права та інтереси дитини. Зазначає, що ним неодноразово вживалися заходи щодо з'ясування місця перебування (проживання) колишньої дружини та малолітнього сина, які не дали результатів. Також стверджував, що сплачував аліменти на сина, проте позивач безпідставно відмовлялась їх отримувати, що підтверджується відповідними квитанціями.

Позивач ОСОБА_3 зустрічний позов не визнала, зазначала, що ОСОБА_5 не відвідує та не буде відвідувати дитину.

Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав, надавши висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, надала витяг з протоколу №8 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві держадміністрації від 22 квітня 2015 року, згідно з яким комісія підтримала рішення органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 16 вересня 2009 року №19/61-973/5 «Про надання дозволу на спілкування з дитиною».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що підстави та необхідність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не в повному обсязі досліджені наявні у справі докази і це призвело до хибних висновків, з посиланням на те, що відсутні докази того, що позивач чинила відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином, проте відповідач самоусунувся від такого спілкування, судова колегія відхиляє та вважає, що судом були повно та всебічно досліджені всі надані сторонами докази, дана належна оцінка обставинам справи, взаємовідносинам сторін, ставленню кожного з них до дитини, висновкам органу опіки та піклування, та вірно встановлена відсутність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним засобом впливу на недобросовісних матір та батька, який не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Посилання в скарзі на те, що судом проігноровано пояснення ОСОБА_3 та допитаних в судовому засіданні свідків про те, що ОСОБА_6 за шість із семи з половиною років свого життя звик жити без батька, вважає своїм батьком дідуся, не вбачає різниці між поняттями «батько» і «дідусь» і не потребує спілкування з будь-якою іншою особою, яка може бути представлена йому як батько, не можуть бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та не свідчать про те, що спілкування з батьком зашкодить дитині, порушить її права та інтереси або створить загрозу її фізичному і психологічному здоров'ю.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом заперечень позивача проти зустрічного позову, у яких вона вказувала про недоцільність спілкування відповідача із сином, та задоволення зустрічних позовних вимог лише на підставі наявності бажання відповідача спілкуватись з сином, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з дитиною передбачене положеннями ст. ст. 157, 159 СК України, якими керувався суд, вирішуючи спір.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: