№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8345/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сіромашенко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Волошиної В.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №2615/1207/71-046 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 120 000 доларів США, строком до 28 грудня 2032 року включно, зі сплатою 12, 5 % річних за користування кредитом. Позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого, станом на 1 серпня 2014 року, утворилась заборгованість: за кредитом - 115 563 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 382 512, 53 грн.; по відсотках - 83 026 доларів 13 центів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 993 264, 84 грн.; пеня за останні 12 місяців - 29 211 доларів 48 центів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 349 465, 47 грн.

Крім цього, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір поруки №2615/1207/71-046-Р-46, відповідно до умов якого поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли за кредитним договором або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації.

Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт (ТОВ «ФК«Вектор Плюс») відступив фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, права на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.

Внаслідок укладення договорів факторингу відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 грудня 2007 року №2615/1207/71-046, позичальником згідно якого є ОСОБА_4, в зв'язку з чим просив солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 2 725 242, 84 грн., а також, судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Солідарно стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в сумі 95 1208 грн. 82 коп., а саме: по відсотках в сумі 601 839 грн. 16 коп., пені в сумі 349 369 грн. 66 коп.; судовий збір в сумі 3654 грн., а всього 954 862 грн. 82 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_4, ОСОБА_5, подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ТОВ «Кредитні ініціативи» не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.179), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник відповідачів ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача заборгованість по відсоткам та пеню, суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє позичальника та поручителя від відповідальності за невиконання умов кредитного договору та договору поруки.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим - рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом установлено, що 28 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №2615/1207/71-046, відповідно до п.1.1.,1.3. якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 120000,00 доларів США на строк з 28 грудня .2007р. по 28 грудня 2032 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (а.с.5-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 28 грудня 2007 року між банком, позичальником та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №2615/1207/71-046-Р-46), відповідно до п.1. якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором (а.с.13).

28 листопада 2012 року між банком та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15 , відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації (а.с. 15-28).

В цей же день 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс») та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, права на вимогу якої належить клієнту на підставі документації (а.с.29-37).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14 червня 2012р. у справі №2-926/2012, яке набрало законної сили 25 червня 2012р., задоволено позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 148268,13 дол. США, в тому числі 115563 долара США заборгованості по кредиту та 32705,13 доларів США заборгованості по процентах, та 195929,28грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 14 червня 2012 року боржниками не виконано.

Суд першої інстанції врахував наведене, проте вважав, що оскільки позичальником та поручителем неналежне виконуються їх зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, то правовідносини сторін кредитного договору не припинились, тому після ухвалення вказаного рішення суду ТОВ «Кредитні ініціативи» правомірно нараховувались проценти та пеня.

Тобто, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як « строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1,2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України) Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Таким чином. оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, фактичних обставин справи не з'ясував, не визначився із видами відповідальності і дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів нарахованих процентів та пені.

За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 квітня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: