Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 409/859/15-ц
Провадження № 22ц/782/321/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» липня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Стахової Н.В.,

суддів Оробцової Р.І., Романченка В.О.

при секретарі Коротенку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу СФГ «ОСОБА_1 К» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського Фермерського господарства «ОСОБА_1 К» про розірвання договору оренди, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 подано до суду вказану позовну заяву.

У викладенні обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, він зазначив, що 19.02.2007 році між ним та Селянським фермерським господарством «Вікторія-К» було укладено договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано 11.06.2007 року за №209877/05. Відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки від 19.02.2007 року він, як орендодавець, передав, а орендар - «Вікторія-К» особі директора ОСОБА_3 прийняв земельну ділянку площею 8,32435 га згідно з укладеним договором оренди землі. Відповідно до умов договору орендна плата вноситься орендарем до 20 грудня кожного року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1,5% (1125 грн.) від вартості земельної ділянки 74987 грн.36 коп. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік. Згідно п.14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється 0,5% несплаченої суми за кожен день прострочення. Маючи заборгованість з виплати орендної плати за 2012 рік, 2013 рік та 2014 рік, відповідач допустив систематичну несплату орендної плати. Посилаючись на статті 509,526,629,651 Цивільного кодексу України, статтю 141 Земельного кодексу України, статтю 32 Закону України « Про оренду землі», позивач просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати у сумі 12636,12 гривень та розірвати договір оренди землі.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року позов задоволено.

Звернувшись з апеляційною скаргою, Селянське фермерське господарство «Вікторія-К», посилається на порушення норм матеріального і процесуального права та ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в задоволені позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем СФГ «Вікторія-К» було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка, розташована на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області і належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1У-ЛГ № 049249 від 25 липня 2002 року, площею 8,3245 га.

Між сторонами укладений акт прийому-передачі земельної ділянки.

Відповідно до договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем щорічно до 20 грудня у грошовій або натуральній формі та розміри, що становить 1,5 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції.

З бухгалтерської довідки №11 від 26.02.2014 року вбачається, що з 2012 року орендна плата становить 3 відсотка нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції.

Відповідачем на користь позивача не сплачена орендна плата за 2012, 2013, 2014 роки у розмірі 12636 грн.12 коп.

Відповідно до п.10.3 Договору, дія останнього припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором.

Спір судом, вирішено на підставі ст.ст.11,16,210,509,526,626,629 ЦК України, ст.141 ЗК України, ст.ст.1,2,20,214,25,32 Закону України « Про оренду землі», при ухваленні рішення суд керувався ст.ст.10,11,58-60,158,212-215,224-233,355 ЦПК України.

За встановлених обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що уклавши договір та виконавши свої договірні зобов'язання позивач мав законне право розраховувати на отримання грошової винагороди у вигляді сум орендної плати.

Припустившись невиплати в повному обсязі орендної плати протягом 2012, 2013, 2014 років, відповідач завдав позивачу матеріальної шкоди у розмірі заборгованостей по оренді, що зумовило істотну різницю між тим, на що позивач мав право розраховувати, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів визнала, що висновки суду відповідають обставинам справи, судом першої інстанції не порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Згідно зі ст.21 Закону України "Про оренду землі" розмір та умови орендної плати встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно зі ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, в розумінні вищевказаних норм, підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки факт порушення орендарем умов договору, передбачених ст.ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі" є підставою для розірвання договору оренди землі відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону та стягнення заборгованості з орендної плати.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія не приймає доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для стягнення орендної плати та розірвання договору оренди, оскільки відповідач підтвердив, що орендна плата замість її виплати позивачу, з 2008 року не виплачувалась, а перераховувалась на погашення боргового зобов'язання позивача перед членом СФГ ОСОБА_4 на підставі усної домовленості.

Однак, така усна домовленість не є підставою для зміни зобов'язання за договором оренди землі. В договір сторони зміни не вносили. З письмовою заявою з проханням перераховувати орендну плату ОСОБА_4 позивач до відповідача не звертався.

Фактично відповідач посилається на зарахування однієї вимоги в грошовому зобов'язанні іншою вимогою. Однак, таке зарахування можливе відповідно до ст.601 ЦК України за заявою однієї із сторін лише у тому випадку, якщо вимоги є зустрічними, тобто такими, які випливають із двох різних зобовязань між двома особами, у межах яких кредитор одного зобовязання є боржником іншого та навпаки.

В даному випадку сторони (боржник та кредитор) в зобов'язаннях є різними: за вимогою про стягнення орендної плати по договору оренди ОСОБА_2 (кредитор) та СФГ "Вікторія-К" (боржник), а за вимогою про стягнення позичених грошових коштів по розписці - ОСОБА_2 (боржник) та ОСОБА_4 (кредитор), тому зарахування грошових вимог не може бути зустрічним.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув заборгованість з орендної плати у більшому розмірі, ніж це передбачено договором.

Так, договором сторони передбачили розмір орендної плати 1,5 відсотка від грошової оцінки земельної ділянки, тоді як відповідач самостійно нараховував орендну плату в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з рекомендованого розміру, встановленого Указом Президента N 725/2008, яким внесено зміни до Указу Президента України від 2 лютого 2002 року N 92/2002 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв). З нарахованої в такому розмірі орендної плати була подана податкова звітність.

А тому висновок суду про те, що підлягає стягненню орендна плата саме в нарахованому розмірі, відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «ОСОБА_3 К» відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий-

Судді: