Номер провадження: 22-ц/785/5130/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С., Павлючук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання місця проживання дитини та стягнення аліментів посилаючись на те, що сторони по справі перебували в шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після припинення шлюбних відносин, діти фактично проживають разом з ОСОБА_3, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Вказуючи на те, що оскільки відповідач, під час зимових канікул взяв до себе меншого сина ОСОБА_5 та не повертає, а також звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення аліментів, тому позивач просила визначити місце проживання сина ОСОБА_5 разом із нею.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року заявлений відвід головуючому по справі задоволено, передано справу для розгляду до Любашівського районного суду Одеської області.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Любашівського районного суду Одеської області із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей посилаючись на те, що ОСОБА_3 неналежним чином ставиться до утримання неповнолітніх дітей.

09 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.

Також ОСОБА_2 посилався на те, що він сам утримує та виховує дітей, оскільки заробітної плати недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення та утримання дітей, він звернувся із вищезазначеним позовом до суду.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 02 лютого 2015 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача по справі орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 залишений без розгляду.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, 17 квітня 2000 народження аліменти щомісячно в розмірі 1/6 частина з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 жовтня 2014 року до 17 квітня 2018 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2В.у межах суми платежу за один місяць.

Визначено місце проживання ОСОБА_5 разом із матір'ю ОСОБА_3; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, аліменти щомісячно в розмірі 1/6 частина з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу в закону силу рішення до 23 серпня 2025 року. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на дитину ОСОБА_5 із дня подачі позову до суду відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 вернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 23 жовтня 1999 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, 23 серпня 2007 року та сина ОСОБА_6, 17 квітня 2000 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження та свідоцтвами про народження дітей.

Рішенням Ананьївського районного суду від 09 жовтня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно акту обстеження від 30.12.2014 р. діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із матірю ОСОБА_3, АДРЕСА_1, а також згідно акту обстеження від 03.01.2015 р. , на момент обстеження квартири № 5 по вул. Незалежності,17, в якій мешкає ОСОБА_2 було встановлено, що зі ОСОБА_2 знаходився син ОСОБА_5, який пояснив, що два місяці буде жити із батьком, а два місяці буде жити із мамою.

Малолітній ОСОБА_5 навчається в 1 класі НВК «ЗОШ І-ІІ ст. - ліцей», батьки приділяють належну увагу вихованню сина, цікавляться навчанням, піклуються про зовнішній вигляд, відвідують батьківські збори, що підтверджується характеристикою.

Згідно з ч. 2 ст.161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матір'ю, де створені всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Як видно із службової характеристики, ОСОБА_3 працює у податковій службі Ананьївського району із першого лютого 2006 року, характеризується позитивно.

Як вбачається з доказів, наданих суду позивачкою, а також з висновків органу опіки та піклування Ананьївської РДА доцільно визначити місце проживання дитини разом з матір'ю.

При цьому суд правильно враховує, що дитина є малолітньою та у віці семи років недоцільно розлучати дитину з матір'ю, оскільки це негативно може вплинути на психічний стан та розвиток ОСОБА_5.

Суд обґрунтовано вважав, що умови, створені матір'ю дитини за місцем їхнього з сином мешкання, є належними.

Таким чином, вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи малолітній вік дитини, яка, крім виховання, потребує постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд правильно вважав за доцільне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом із матірю.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд правильно дійшов до висновку, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Як розяснено в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісяця.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зазначені обставини, суд правильно дійшов до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню в розмірі відповідно до заявлених вимог, тобто в розмірі 1/3 частина з усіх видів доходу на обох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину.

Разом із тим, враховуючи вищевикладене, суд, правильно визначивши місце проживання меншої дитини разом із позивачем, та, приймаючи до уваги роз'яснення, надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дійшов правильного висновку, що, позивач вправі звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на його користь саме з часу визначення судом місця проживання дитини ОСОБА_5 разом із позивачем, тобто з дня набрання рішення суду законної сили, а не з часу, визначеного ч.1 ст.191 СК України.

З огляду на зазначене, позовна вимога в частині стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви до суду на сина ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню, що стосується стягнення аліментів на старшого сина, то вони підлягають стягненню із дня подачі позову до суду , тобто із 08 жовтня 2014 року.

Оскільки, аліменти на утримання дітей необхідно стягувати із різного періоду часу, тому необхідно визначити розмір аліментів на кожну дитину окремо, тобто підлягають стягненню аліменти на кожну дитину в розмірі 1/6 частина з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, обґрунтовано враховуючи, що, право на стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання меншого сина виникає у останньої лише після набрання рішення суду законної сили про визначення місця проживання дитини з позивачем, тому суд правильно вважав необхідним відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення лише в частині про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, 17.04.2000 року, в межах суми платежу за один місяць.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права щодо неналежного сповіщення про розгляд справи, порушення строку розгляду справи, неправильне визначення судом строку стягнення аліментів на молодшого сина, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими у судовому засіданні обставинами.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

ОСОБА_7