Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвської Людмили Борисівни про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання правочину недійсним, поділ спільного майна, визначення порядку користування квартирою та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвської Л.Б. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання правочину недійсним, поділ спільного майна, визначення порядку користування квартирою та вселення, посилаючись на те, що з червня 2002 року вона проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю та вела з ним спільне господарство, а з 07 червня 2003 року вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі.

За час проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю, а саме 01 квітня 2003 року вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу від 01 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., спірну квартиру вони придбали за 49 820,00 грн.

Для придбання вказаної квартири був отриманий кредит на загальну суму 4 000,00 доларів США з виплатою 14 % річних строком з 01 квітня 2003 року до 01 квітня 2013 року під заставу цієї квартири. Вказаний кредит з відсотками та витратами на страхування був повністю виплачений із сімейного бюджету протягом десяти років подружнього життя.

Крім того, на придбання спірної квартири кожна із сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 витратили кошти у сумі еквівалентній 3 000,00 доларів США. Частина коштів у сумі еквівалентній 3 000,00 доларів США, була отримана від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні грошові кошти, позивач вважає, що вказана квартира має бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивач також зазначала, що їй стало відомо про те, що 15 жовтня 2013 року ОСОБА_5 подарував спірну квартиру своїй матері - ОСОБА_6 Повноважень на вчинення зазначеного правочину ОСОБА_5 позивач не надавала, тому договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований у реєстрі за № 2420, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, повинен бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім того, під час шлюбу подружжям було придбано наступне майно: холодильник «LG Electronics389SQF», вартістю 3 140,00 грн, телефон «Панасонік», вартістю 400,00 грн, телевізор «СF 2113S», вартістю 1000,00 грн, відеокамера «DVD SONY DCK», вартістю 2 558,00 грн, карта пам'яті «SONY», вартістю 183,00 грн, DVD плеєр, вартістю 362,00 грн, телефон безпровідний «Панасонік», вартістю 241,00 грн, мікрохвильова піч соло «Панасонік», вартістю 499,00 грн, кондиціонер «Самсунг», вартістю 1 900,00 грн, комп'ютерний стіл, вартістю 500,00 грн, ліжко двоспальне, вартістю 1 500 грн, тумба під телевізор, вартістю 600,00 грн, портативний DVD, вартістю 1 600,00 грн, меблі «Горка», вартістю 1600 грн, обігрівач, вартістю 200,00 грн, відеомагнітофон, вартістю 500,00 грн, шафа-купе, вартістю 1719,00 грн, комод, вартістю 580,00 грн, стіл туалетний, вартістю 545,00 грн, хлібопіч, вартістю 675,00 грн, телевізор «Панасонік», вартістю 1680,00 грн, домашній кінотеатр, вартістю 1619,00 грн, за кредитні кошти придбано ноутбук, за який виплачено із спільних коштів 4 500,00 грн. Всього майна придбано на суму 28 101,00 грн.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку квартири її вартість становить 281 353 грн.

Позивач просила суд встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з червня 2002 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування зазначеної квартири від 15 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований у реєстрі за № 2420 та поділити майно, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, виділивши позивачу наступне майно: шафу-купе, комод, стіл туалетний, хлібопіч, телевізор «Панасонік», домашній кінотеатр, а всього майна на суму 4 982,50 грн та визнати за позивачем право власності на вказане майно, виділити ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на наступне майно: холодильник «LG Electronics389SQF», телефон «Панасонік», телевізор «СF 2113S», відеокамеру «DVD SONY DCK», карту пам'яті «SONY», DVD плеєр, телефон безпровідний «Панасонік», мікрохвильову піч соло «Панасонік», кондиціонер «Самсунг», комп'ютерний стіл, ліжко двоспальне, тумбу під телевізор, портативний DVD, меблі «Горка», обігрівач, відеомагнітофон, а всього майна на суму 16 783 грн.

Крім того, просила різницю вартості у частці майна в сумі 4 568,00 грн стягнути з ОСОБА_5 на її користь; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування позивачу кімнату площею 12 кв. м з балконом, а ОСОБА_5 - кімнату площею 12,5 кв. м, залишити у спільному користуванні кухню, ванну кімнату та коридор; вселити позивача у кімнату площею 12 кв. м, що знаходиться у спірній квартирі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у період з червня 2002 року до моменту укладення між ними шлюбу, тобто до 07 червня 2003 року.

Визнано недійсним договір дарування АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований за № 2420.

Скасовано реєстрацію, здійснену на підставі договору дарування АДРЕСА_1 від 15 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б., зареєстрований за № 2420.

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю, а саме:

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1

Скасовано попередню реєстрацію, здійснену на підставі договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 01 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., зареєстрованого за № 685.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 406,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, не погоджуючись з даним судовим рішенням апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року та залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що частина коштів у сумі еквівалентній 3 000,00 доларів США була отримана від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2, а також того, що спірне майно придбане сторонами внаслідок спільної праці сторін, як сім'ї, та відповідно є об'єктом спільної сумісної власності.

Також суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю з червня 2002 року по 07 червня 2013 року, оскільки без доведеності обставин, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці, встановлення цього факту не породжує юридичних наслідків.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, визначення порядку користування квартирою та вселення, то суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ці вимоги є похідними від вимог про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири, тому не підлягають задоволенню.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук