Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1777/15 Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", тертя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ "ОТП Банк", третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

В позові, неодноразово уточненому в ході судового розгляду, зазначав, що 10.07.2007 р. ОСОБА_3 уклав із ПАТ "ОТП Банк" Кредитний договір, згідно з умовами якого ПАТ "ОТП Банк" взяло на себе зобов'язання надати ОСОБА_3 споживчий кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франків для купівлі житлового будинку. Дата остаточного повернення кредиту - 10.07.2027 р.

10.07.2007 р. ОСОБА_3 за рахунок власних коштів та кредиту на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 3988) купив у ОСОБА_6 житловий будинок разом з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Будинок разом із земельними ділянками (земельна ділянка площею 0,0500 га та земельна ділянка площею 0,1000 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2) був переданий ОСОБА_3 ПАТ "ОТП Банк" в забезпечення виконання боргових зобов'язань, передбачених Кредитним договором, що було оформлено сторонами Договором іпотеки.

10.07.2007 р. ОСОБА_4 уклав із ПАТ "ОТП Банк" Договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань перед ПАТ "ОТП Банк" за Кредитним договором.

Укладаючи з ПАТ "ОТП Банк" Кредитний договір ОСОБА_3 помилився щодо обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_3 тривалий час мав бажання поліпшити умови проживання своєї родини, а саме купити для родини окремий будинок. У зв'язку з тим, що ціна нерухомого майна постійно збільшувалася, то заощаджень ОСОБА_3 не вистачало на купівлю будинку, який би відповідав потребам його родини.

Приблизно у червні 2007 р. ОСОБА_3 знайшов у Київській обл. будинок, який захотів купити. Оскільки наявних у ОСОБА_3 грошових коштів не вистачало на придбання будинку, то ОСОБА_3 звернувся до ПАТ "ОТП Банк" із запитом про можливість надання споживчого кредиту для придбання будинку. При цьому ОСОБА_3 звернув увагу працівників ПАТ "ОТП Банк" на те, що оскільки він має потребу у досить великому кредиті, то обслуговування такого кредиту (сплата тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, інших платежів) повинне бути реальним для ОСОБА_3

Працівники ПАТ "ОТП Банк" запропонували ОСОБА_3 оформити та отримати кредит у швейцарських франках, оскільки за їх словами кредит саме у такій валюті (порівняно із гривнею та доларом США) є найдешевшим для обслуговування. Це вони пояснювали тим, що по-перше, швейцарський франк коштує недорого і зміна його вартості не є суттєвою (станом на 01.01.2006 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 3,831649 грн. за 1,00 CHF, станом на 01.01.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,138932 грн. за 1,00 CHF, станом на 01.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,107875 грн. за 1,00 CHF, станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 грн. за 1,00 CHF), по-друге, відсоткова ставка за кредитом у швейцарських франках набагато нижча, ніж відсоткова ставка за кредитом в інших валютах (наприклад, у гривнях, доларах СІНА).

Працівники ПАТ "ОТП Банк" повідомили ОСОБА_3 про те, що ПАТ "ОТП Банк" постійно здійснює дослідження з питань зміни курсів іноземної валюти і згідно з такими дослідженнями ПАТ "ОТП Банк" протягом всього строку, на який ОСОБА_3 хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF.

Повіривши вказаному ОСОБА_3 погодився оформлювати та отримувати у ПАТ "ОТП Банк" кредит у швейцарських франках, а не в іншій валюті.

Після отримання ОСОБА_3 кредиту вартість швейцарського франку постійно змінювалася в бік збільшення.

Якщо порівняти встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку станом на 10.07.2007 р. та станом на 29.01.2013 р., то курс швейцарського франку збільшився більш ніж у 2 рази (8,615931/4,148236).

Вирішуючи питання про те, чи отримувати у ПАТ "ОТП Банк" кредит взагалі, і якщо отримувати, то в якій саме валюті, суттєвий (а скоріше за все саме вирішальний) вплив мали поради, рекомендації та твердження працівників ПАТ "ОТП Банк". Оскільки ОСОБА_3 раніше ніколи не цікавився такими питаннями, не мав спеціальної освіти та досвіду у відповідних питаннях (навчався за спеціальністю "Німецька мова та література", здобув кваліфікацію філолога, викладача німецької мови та літератури), то ОСОБА_3 повірив працівникам ПАТ "ОТП Банк" і саме через це дійшов помилки. ОСОБА_3 упевнений у тому, що якби працівники ПАТ "ОТП Банк" не стверджували, що протягом всього строку, на який ОСОБА_3 хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF, то ОСОБА_3 ніколи б не погодився на отримання кредиту - у швейцарських франках.

Для отримання кредиту ОСОБА_3 10.07.2007 р. підписав та надав ПАТ "ОТП Банк" кредитну заявку, згідно з якою ОСОБА_3 просив ПАТ "ОТП Банк" перерахувати на поточний рахунок ОСОБА_3 кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франка. Кредитний договір також передбачав надання кредиту у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, що є еквівалентом 3 561 067,22 грн.

У той же час уклавши Кредитний договір працівники ПАТ "ОТП Банк" повідомили ОСОБА_3 про те, що такої великої суми у швейцарських франках у ПАТ "ОТП Банк" немає, тому ОСОБА_3 зможе отримати грошові кошти в іншій валюті - у доларах США.

На заперечення ОСОБА_3 щодо того, що Кредитний договір передбачає надання кредиту лише у швейцарських франках, працівники ПАТ "ОТП Банк" відповіли, що грошові кошти у розмірі 696 180,00 доларів США вже перераховані ПАТ "ОТП Банк" на поточний рахунок ОСОБА_3 і якщо ОСОБА_3 не захоче їх отримувати (знімати з поточного рахунку), то ПАТ "ОТП Банк" все одно буде починаючи з 10.07.2007 р. нараховувати ОСОБА_3 відсотки за користування кредитом. Саме тому ПАТ "ОТП Банк" 10.07.2007 р. видало ОСОБА_3 кредит у доларах США, а не у швейцарських франках.

Саме у зв'язку з такими діями працівників ПАТ "ОТП Банк" ОСОБА_3 був змушений підписати заяву про видачу готівки № 23 від 10.07.2007 р. та додатковий договір № ML-201/317/2007CHF від 10.07.2007 р. до Кредитного договору, п. 2 якого обмежує ОСОБА_3 у праві реального отримання кредитних коштів саме у швейцарських франках і передбачає, що кредитні кошти у готівковій або безготівковій формі можуть бути надані лише у доларах США чи евро. На думку ОСОБА_3, такі дії працівників ПАТ "ОТП Банк" були спрямовані на те, щоб ПАТ "ОТП Банк" додатково заробив досить велику суму грошових коштів на конвертації однієї валюти на іншу.

Реальне отримання ОСОБА_3 від ПАТ "ОТП Банк" за Кредитним договором грошових коштів у розмірі 696 180,00 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки № 23 від 10.07.2007 р.

При цьому ПАТ "ОТП Банк" за Кредитним договором повинно було видати ОСОБА_3 кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, що є еквівалентом 3 561067,22 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 CHF за 1,00 грн.), а реально, видало ОСОБА_3 кредит у розмірі 696 180,00 доларів США, що є еквівалентом 3 515 709,00 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до долару США становив 5,050000 USD за 1,00 грн.).

Отже, ОСОБА_3 фактично отримав від ГІАТ "ОТП Банк" кредит у гривневому еквіваленті на 45 358,22 грн. менше (3 561067,22 грн. - 3 515 709,00 грн.), ніж та сума кредиту, яка була передбачена Кредитним договором.

Під час обслуговування (погашення тіла кредиту, сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором) отриманого від ПАТ "ОТП Банк" кредиту ОСОБА_3 та уповноважені ним особи вносили до каси ПАТ "ОТП Банк" готівкові грошові кошти у національній валюті України, а ПАТ "ОТП Банк" самостійно без будь-якого погодження або отримання згоди ОСОБА_3 документально оформлювало, що нібито ОСОБА_3 купив у ПАТ "ОТП Банк" за гривню швейцарські франки і вносив ці швейцарські франки на відкритий у ПАТ "ОТП Банк" поточний рахунок ОСОБА_3 для сплати передбачених Кредитним договором платежів. У відповідних квитанціях було вказане наступне призначення платежів: "Внесення готівки на поточний рахунок", "Поповнення поточного рахунку".

З 10.07.2007 р. по 09.04.2012 р. включно ОСОБА_3 сплатив ПАТ "ОТП Банк" за Кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 1 827 374,17 грн., а отримано було ОСОБА_3 від ПАТ "ОТП Банк" 10.07.2007 р. кредит у розмірі 3 515 709,00 грн.

ОСОБА_3 вказує, що жодного - разу до укладення Кредитного договору працівники ПАТ "ОТП Банк" ні усно, ні письмово не ознайомлювали ОСОБА_3 з тарифами ПАТ "ОТП Банк". У той же час у Кредитному договорі та додаткових договорах до нього є положення про те, що нібито позичальник ознайомлений . з тарифами банку. Як вказує ОСОБА_3, насправді працівники ПАТ "ОТП Банк" категорично відмовилися виключати з тексту договорів такі положення, мотивуючи це тим, що тексти договорів ПАТ "ОТП Банк" є типовими, на інших умовах ПАТ "ОТП Банк" договори не укладає. При цьому працівники ПАТ "ОТП Банк" не надавали ОСОБА_3 для ознайомлення тарифи банку. Це також підтверджується представником ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_7, який додатково пояснив суду, що був присутній під час того, як працівники ПАТ "ОТП Банк" фактично шляхом погроз того, що ПАТ "ОТП Банк" відбере у ОСОБА_3 все майно та кошти і його родина змушена буде жити на вулиці, спеціально змушували ОСОБА_3 підписувати додаткові угоди до Кредитного договору, які містять недостовірну інформацію. При цьому працівники ПАТ "ОТП Банк" розуміли, що така інформація є недостовірною. Так, наприклад, працівники ПАТ "ОТП Банк" змусили ОСОБА_3 підписати додатковий договір №1 від 25.07.2011р., п. 3.5 якого містив недостовірну інформацію: "Підписанням цього Додаткового договору Позичальник підтверджує, що в результаті зміни розміру та механізму нарахування відсотків, визначених умовами цього Додаткового договору до Кредитного договору, частина щомісячних платежів, що направляє Позичальник з метою погашення Кредиту, не перевищує 35% сукупного місячного доходу сім'ї." Насправді, частина щомісячних платежів на погашення кредиту була набагато більшою, ніж взагалі дохід сім'ї ОСОБА_3, про що ОСОБА_3 повідомляв працівників ПАТ "ОТП Банк".

Таким самим чином, працівники ПАТ "ОТП Банк" змушували ОСОБА_3 підписувати й інші додаткові угоди до Кредитного договору, які містили недостовірну інформацію:

-п. 3.7.1 Додаткового договору № 1 від 16.10.2009 р. до Кредитного договору: "Підписанням цього Додаткового договору Сторони визначили, що Позичальник приймає на себе ризик виконання умов Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувалися Сторони при укладенні цього Додаткового договору та .(чи) Кредитного договору.";

-п. 3.7 Додаткового договору № 1 від 22.11.2010 р. до Кредитного договору: "Підписанням цього Додаткового договору Сторони визначили, що Позичальник приймає на себе ризик виконання умов Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувалися Сторони при укладенні цього Додаткового договору та (чи) Кредитного договору.";

-п. 3.7 Додаткового договору №1 від 25.07.2011р.: "Підписанням цього Додаткового договору Сторони визначили, що Позичальник приймає на себе ризик виконання умов Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувалися Сторони при укладенні цього Додаткового договору та (чи) Кредитного договору."

На момент укладення сторонами кредитного договору ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачала, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту" кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

є) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги:

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Аналогічне положення містилося також у п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджено постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168) (далі - "Правила").

Згідно з п. 2.2 Правил інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1 Правил, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

П. 2.3 Правил передбачав, що у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.

П. 2.4 Правил вказував, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Крім того, відповідно до п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Вказані вище обов'язки ПАТ "ОТП Банк" не виконало, а саме перед укладенням Кредитного договору не повідомило ОСОБА_3:

- інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та у п. 2.1 Правил;

- інформацію, зазначену у п. 2.2, 2.3, 3.8 Правил.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки № SR-ML-201/317/2007 від 10.07.2007 р.

У грудні 2012 р. ПАТ "ОТП Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало,

10.07.2007 р. між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк") та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір. Згідно з кредитними заявками ПАТ "ОТП Банк" здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_3 в сумі 858 453,38 швейцарських франків (далі - "CHF") шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок ОСОБА_3

У подальшому всупереч умовам Кредитного договору передбачені Кредитним договором зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами ОСОБА_3 не виконує. Станом на 11.12.2012 р. заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ "ОТП Банк" за Кредитним договором становить: 797 646,25 швейцарських франків - сума заборгованості за тілом кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 6 830 985,85 грн.; 90 504,61 швейцарських франків - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 13.02.2011р. по 11.12.2012 р., що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 775 075,05 грн.; 279 433,47 грн. - нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за період з 12.09.2009 р. по 30.01.2012 р.

Всього заборгованість ОСОБА_3 за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 11.12.2012 р. становить 7 885 494,37 грн.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків на підставі п. 1.9 Кредитного договору ПАТ "ОТП Банк" було здійснено вимогу про дострокове виконання ОСОБА_3 зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі, на адресу ОСОБА_3 направлено досудову вимогу №200-12-4-3/711 від 18.06.2012 р. про погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення ПАТ "ОТП Банк" вимоги. Однак на дату подачі ПАТ "ОТП Банк" позовної заяви заборгованість ОСОБА_3 не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена.

В якості забезпечення наданого кредиту між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_4 укладено Договір поруки, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед банком за повне і своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань. На адресу ОСОБА_4. було направлено досудову вимогу № 200-12-4-3/991 від 25.07.2012р. про дострокове погашення кредитної заборгованості, які були залишені ним без задоволення.

На підставі вказаного вище ПАТ "ОТП Банк" просило суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4. заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 7 885 494,37грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 797 646,25 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 6 830 985,85 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками за період з 13.02.2011р. по 11.12.2012р. у розмірі 90 504,61 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 775 075,05 грн.; нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за період з 12.09.2009 р. по 30.01.2012 р. у розмірі 279 433,47 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 квітня 2013 року справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенні. Визнано недійсними Кредитний договір №ML-201/317/2007 від 10.07.2007 р. та Договір іпотеки №PML-201/317/2007 від 10.07.2007 р. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав, на підставі якого (-их) до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені реєстраційні записи №5271056, №5271101, №5271134 від 10.07.2007 р. про заборону відчуження нерухомого майна (житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2). Скасовано рішення про державну реєстрацію прав, на підставі якого (-их) до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про державну реєстрацію договору іпотеки № PML-201/317/2007 від 10.07.2007 р. та про заборону відчуження нерухомого майна (житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий НОМЕР_2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2). Визначено, що розмір грошових коштів, які громадянин України ОСОБА_3 повинен повернути ПАТ "ОТП Банк", становить 1 688 334,83 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ "ОТП Банк" відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ "ОТП Банк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, під час ухвалення рішення суд у числі інших вирішує також питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону виконано у повному обсязі.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції зазначив, що умови кредитного договору є несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності та, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача кредитної послуги, а тому визнав Кредитний договір та договір іпотеку недійсними та стягнув з ОСОБА_3 на користь банку 1 688 334,83 грн., що становить еквівалент одержаного кредиту за вирахуванням повернутих сум та сплачених процентів за користування кредитом за курсом української гривні до долара США, який існував на момент одержання кредиту. В зв"язку з зазначеним, в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Так, судом встановлено, що 10 липня 2007 року ОСОБА_3 уклав з ЗАТ "ОТП Банк" (далі - Банк) кредитний договір №ML-201/317/2007, за яким одержав кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франків строком до 10 липня 2027 року для придбання жилого будинку. З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим договором в той же день ним з банком було укладено договір іпотеки, за яким він передав банку в іпотеку будинок разом з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться на земельних ділянках площею 0,0500 га та 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2. Також, в забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором банком з ОСОБА_4 був укладений договір поруки.

Кредитний договір - це цивільно-правовий договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів").

Згідно із статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно з п. 2. ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У відповідності до п. 3. 6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою НБУ від 10.05.2007, № 168 (далі - Правила) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)".

Згідно з п. 2. 4. Правил, Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією, визначеною в п.2.1 Правил.

Відповідно до п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Невиконання цієї вимоги є порушенням вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - Закон) в частині надання повної та достовірної інформації стосовно банківського продукту.

Згідно з вимогами п. "г" ч. 2 ст. 11 Закону банк зобов'язаний у письмовій формі повідомити споживача про тип відсоткової ставки. Така ж вимога встановлена п/п 2.1 п. 2 Правил. Невизначення в договорі кредиту типу відсоткової ставки - фіксованої чи/або змінної - свідчить про недосягнення позичальником і банком згоди щодо всіх істотних умов, а отже, про неукладення кредитного договору (п. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 1054 ЦКУ).

Розмір відсоткової ставки може бути переглянутий лише за умови, що сторони визначили таку ставку як змінну. При цьому абзац 4 п. 3.4 Правил зобов'язує банк зазначити в кредитному договорі правило, згідно з яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договір про надання кредиту передбачає можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

При укладенні спірного кредитного договору, зазначені вище норми законодавства не були дотримані.

Так, кредитний договір немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Типові тарифи на розрахунково-касове обслуговування фізичних осіб не були доведені до позивача. Договір не містить умов про відповідальність банку. Договір містить неправомірну умову щодо сплати комісії за надання кредиту. Невизначеним є розмір процентної ставки. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом сторони домовились щодо плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка + ставка FIDR, яка встановлюється банком самостійно, що є несправедливою умовою, відповідно до якої неможливо чітко визначити загальну процентну ставку. Більш того кредитним договором був встановлений фіксований відсоток на рівні 3,99% річних, який є незмінним на весь строк дії кредитного договору (п.3 Договору). Однак, як вбачається в подальшому, банк додатковими угодами змінював зазначений фіксований відсоток, а також змінював тип відсоткової ставки з плаваючої процентної ставки на фіксовану процентну ставку і навпаки. Умова договору про сплату пені за прострочення грошових зобов"язань у розмірі 1% за кожен день прострочення не відповідає вимоги законодавства, відповідно до якого розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Позивач при укладенні договору не був попереджений про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Надання кредиту у іноземній валюті призвело також до того, що Позивач перебуває у відверто дискримінаційному становищі відносно Відповідача. Так, для прикладу, на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 швейцарський франк = 4,15 грн., та на сьогоднішній день становить 1 швейцарський франк = 24,57 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу, яку Позичальнику необхідно сплачувати значно зросла, в зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан Позивача. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими. Також, з матеріалів справи вбачається, що кредитні кошти були надані не у валюті договору, а у доларах США. Доказів зворотного суду не надано. Більш того, додатковим договором від 10.07.2007р., тобто в день укладення основного кредитного договору, умови щодо надання кредиту були змінені і позичальнику необхідно було конвертувати суму кредиту в іншу валюту 1-ї групи класифікатора (долар США або євро). Таким чином, позивач фактично отримав кредит у розмірі 696 180,00 доларів США.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, інформація, яку надав Банк позичальнику була неповною та недостатньою для здійснення позивачем свідомого вибору і є підставою вважати, що в іншому разі угоду не було б укладено, тому є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним та, відповідно як наслідок, визнання недійсним договору іпотеки, оскільки цей договір є похідним від головного. З урахуванням зазначеного позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" - відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: