АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4500/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 638/6400/15-ц ОСОБА_1
Категорія: інші Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району міста Харкова на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року у справі за позовом прокурора Дзержинського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про приведення обєкту самочинної реконструкції у первісний стан, -

В С Т А Н О В И Л А :

20 квітня 2015 року прокурор Дзержинського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.10.2013 року було задоволено позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання за нею права власності на гараж № 11, площею 20,90 кв.м., розташований по вул. Клочківській, 244 у м. Харкові.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.12.2014 року за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району м. Харкова зазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на гараж № 11, площею 20,90 кв.м., що розташований по вул. Клочківській, 244 у м. Харкові, та який є обєктом самочинного будівництва, відмовлено.

Однак, не зважаючи на це, відповідачка ОСОБА_2 до Харківської міської ради із заявою про збереження обєкту самочинного будівництва та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для експлуатації самовільно збудованого гаражу не зверталась, а відтак незаконно продовжує користуватися земельною ділянкою, на якій розташований вказаний гараж, та яка належить територіальній громаді м. Харкова.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що діями відповідачки ОСОБА_2 порушуються права законного власника та розпорядника самовільно зайнятої нею земельної ділянки, прокурор просив суд зобовязати ОСОБА_2 привести у попередній стан, тобто такий, що існував до початку здійснення нею реконструкції, гараж № 11, площею 20,90 кв.м., який розташований по вул. Клочківській, 244 у м. Харкові.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року вищезазначена позовна заява була повернута прокуророві на підставі п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, як така, що подана від імені позивача особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Не погодившись із таким процесуальним рішення судді районного суду, прокурор Дзержинського району міста Харкова в апеляційній скарзі просить скасувати наведену вище ухвалу судді районного суду та направити справу до того ж суду першої інстанції для її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги прокурор посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі за його позовом, поданим в інтересах держави, та безпідставне повернення йому позовної заяви, як особі, не вповноваженій на ведення справи у суді.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали судді районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви прокурору, суддя районного суду виходив із того, що спірні правовідносини виникли виключно між органом місцевого самоврядування, яким є Харківська міська рада, та фізичною особою - ОСОБА_2 При цьому інтереси держави не є порушеними, а відтак прокурор не має повноважень для звернення до суду з вищезазначеним позовом.

Однак із таким висновком судді районного суду в даному конкретному випадку судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок є помилковим і таким, що не ґрунтується на законі.

Статтями 1, 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

За приписами ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, може звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовами, а також вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду.

Згідно ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Якщо особа, в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених вимог, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності вищезазначених підстав з метою представництва громадянина або держави прокурор, зокрема, має право в порядку, передбаченому процесуальним законом: звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду.

Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Як розяснено в рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, справа № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як вбачається з позовної заяви прокурора Дзержинського району міста Харкова, поданої в інтересах держави в особі Харківської міської ради, прокурор у цій позовній заяві з посиланням на норми Конституції України та діючого законодавства обґрунтував як підстави свого звернення до суду, а саме наявність обєкта самочинного будівництва - гаражу № 11, площею 20,90 кв.м., розташованого на земельній ділянці по вул. Клочківській, 244 у м. Харкові, що належить територіальній громаді м. Харкова, та перебуває у незаконному користуванні відповідачки ОСОБА_2, так і необхідність захисту інтересів держави в особі Харківської міської ради, щодо реалізації прав законного власника та розпорядника спірної земельної ділянки на отримання від неї корисних властивостей тощо.

При цьому, як зазначає в апеляційній скарзі апелянт, прокуратурою Дзержинського району м. Харкова на адресу Харківської міської ради направлялися відповідні листи, щодо наявності порушень відповідачкою ОСОБА_2 вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та земельного законодавства, для вжиття відповідних заходів, однак ці повідомлення прокуратури органом місцевого самоврядування залишилися без належного реагування, що й стало підставою для звернення прокурора до суду з вищезазначеним позовом.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, оскаржувана ухвала судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року не може бути визнана цілком законною й обґрунтованою, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати цю ухвалу судді районного суду, як передчасну, а матеріали справи за вищевказаним позовом прокурора Дзержинського району міста Харкова направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі відповідно до вимог діючого цивільного процесуального законодавства.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дзержинського району міста Харкова - задовольнити частково.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року - скасувати.

Матеріали справи за позовом прокурора Дзержинського району міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_2 про приведення обєкту самочинної реконструкції у первісний стан направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цивільній справі відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: