АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/262/15 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія кредитні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника ОСОБА_4 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з предмету іпотеки та стягнення судового збору,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 02 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № LGC0GA02790060, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 6000 доларів США на придбання житла, а ОСОБА_6 було прийнято на себе зобов'язання повернути вказані кошти зі сплатою 11,04% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 02 серпня 2017 року було укладено договір іпотеки № LGC0GA02790060, згідно якого ОСОБА_5 надано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Однак ОСОБА_6 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 04 грудня 2013 року виникла заборгованість у сумі 17316,84 доларів США, яка складається з наступного: 5598.71 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 4378.57 доларів США - прострочені відсотки за користування кредитом; 633.64 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5851.51 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафи в розмірі 31.29 доларі США (фіксована частина) та 823.12 доларів США ( процентна складова).

Позивач просив суд у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки у порядку вимог ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» з укладанням ПАТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, організаціях, підприємствах, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених дій для продажу предмету іпотеки з початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності, але не нижче ринкової.

Також просив виселити ОСОБА_5 та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у квартирі предмету іпотеки - з квартири АДРЕСА_2. Також просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, посилаючись на те, що не згодна з визначеною банком сумою заборгованості за кредитом, та наявність заборони на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, розгляд справи просила здійснити за її відсутністю.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з предмету іпотеки залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, а також просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення представника апелянта, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додержано вимоги ст.. 19 Закону України «Про іпотеку», оскільки не було нотаріально посвідчено зміни у договорі іпотеки щодо збільшення відсоткової ставки за основним зобовязанням, а у самому іпотечному договорі не передбачені умови збільшення відсоткової ставки, і ОСОБА_5 не було попереджено про зміну умов кредитного договору. Крім того вважає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час розгляду справи в суді є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на законі та матеріалах справи.

Як свідчать останні 02 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № LGC0GA02790060 на умовах його строковості, платності та повернення, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 6000 доларів США на придбання житла, а ОСОБА_6 було прийнято на себе зобов'язання повернути вказані кошти зі сплатою 11,04% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 02 серпня 2017 року було укладено договір іпотеки № LGC0GA02790060, згідно якого ОСОБА_5 надано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно умов вищевказаного кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомвсяця в перiод сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати.

Однак боржник ОСОБА_7 належним чином не виконав умови договору, у зв'язку з чим станом на 04 грудня 2013 року виникла заборгованість у сумі 17316,84 доларів США, яка складається з наступного: 5598.71 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 4378.57 доларів США - прострочені відсотки за користування кредитом; 633.64 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 5851.51 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та штрафи в розмірі 31.29 доларі США (фіксована частина) та 823.12 доларів США ( процентна складова).

Матеріали справи не містять доказів того, що зазначена заборгованість за кредитним договором була оспорена ОСОБА_6 або ОСОБА_5 в установленому законом порядку до суду і рішенням якого її розмір визнаний неправильним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володіннi і користуванні іпотекодавця, згідно з яким iпотекодержатель має право в paзi невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Цією ж нормою права визначено, що майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Як вбачається з пункту 2.3.1 кредитного договору №№ LGC0GA02790060 банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку з зазначенням порядку здійснення таких дій повідомленням боржника.

Вказаний порядок повідомлення боржника позивачем виконаний, що підтверджується наданою копією листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.10.2008 р. за № 20.1.3.2/6-22855/6240 на імя ОСОБА_6 про збільшення відсоткової ставки з 06.11.2008р.

Відповідно до пунктів 6 та 7 договору іпотеки № LGC0GA02790060 poзмip основного зобов'язання боржника ОСОБА_6, яке забезпечується іпотекою, визначений саме умовами кредитного договору. При цьому ОСОБА_5 як майновий поручитель надає згоду, що належним їй нерухомим майном забезпечується зобов'язання саме в обсязі, встановленому кредитним договором, з умовами якого, як зазначила відповідач ОСОБА_5, вона була ознайомлена.

При цьому договір іпотеки не містить умови, відповідно до якої зміна відсоткової

ставки повинна узгоджуватися з майновим поручителем.

Тобто, судом першої інстанції не враховані роз'яснення, що викладені у п. 23

Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають iз кредитних правовідносин» про те, що відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, шо регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У звязку з зазначеним висновки суду першої інстанції про те, що не

направлення іпотекодавцю повідомлення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», не ґрунтуються на законі.

Колегія суддів також не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що й іншою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» є те, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Положення вказаного Закону не скасовують та не змінюють положення ст.ст. 16, 546, 572, 575, 589 ЦК України та ст.ст. 1, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку».

Нормами Закону встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя; 2) майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у них не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 3) загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Колегія суддів вважає, що відповідачем ОСОБА_5 були порушені

права позивача, тому позов ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на іпотечне майно підлягає задоволенню шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», з застосуванням відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесених останнім судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в загальному розмірі 1383 гривні 62 копійки, оскільки ці витрати підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2014 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGC0GA02790060 від 02.08.2007 року в розмірі 17316.84 доларів США звернути стягнення на квартиру загальною площею 57 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» з укладанням ПАТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, організаціях, підприємствах, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених дій для продажу предмету іпотеки з початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності, але не нижче ринкової.

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2.

Рішення апеляційного суду не підлягає виконанню у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1383 ( одна тисяча триста вісімдесят три) гривні 62 копійки судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: