АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1804/14-ц 22-ц/774/753/К/15
Справа №212/1804/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження №22ц/774/753/К/15 Тимошенко Т.І.
Категорія - 55 (ІV) Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" - Павлової Натальї Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі - ПАТ "Євраз Суха Балка") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції у грудні 2014 року, представник позивача просив суд стягнути з ПАТ "Євраз Суха Балка" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 205036,08 грн. та моральну шкоду у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що він працював на ПАТ "Євраз Суха Балка" підземним електромонтажником, звільнений із підприємства по ст. 38 КЗпП України в зв'язку із виходом на пенсію за віком.

У 2012році позивач дізнався, що відповідач порушував законодавство України в частині виплати заробітної плати за час щорічних відпусток.

За рішенням Жовтневого районного суду від 15 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2013 року, стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 5520,20 грн.

Позивач вважає, що при звільненні із підприємства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 205036,08 грн., виходячи з розрахунку розміру середнього заробітку 208,37 грн. на 984 робочих днів. Винними діями відповідача у зв'язку із порушенням законодавства про оплату праці - несвоєчасною невиплатою заробітної плати за минулі роки, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення вимог матеріального та процесуального законодавства, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Вважає, що суд не врахував, що при звільнені позивач не отримав належні йому суми, термін затримки складає 984 дні, тому обов'язок відповідача сплатити середній заробіток за увесь час затримки, виходячи з розрахунку середнього заробітку в сумі 208,37 грн.

Крім того, несвоєчасністю виплати належних сум позивачу ПАТ "Євраз Суха Балка" спричинило йому моральну шкоду.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Євраз Суха Балка" просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 в період з 17 січня 1994 року по 09 березня 2010 року працював на ПАТ "Євраз Суха Балка" підземним електромонтажником, звільнений із підприємства по ст. 38 КЗпП України в зв'язку із виходом на пенсію за віком ( а.с.5,6).

Згідно рішення Жовтневого районного суду від 15 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2013 року, на користь ОСОБА_4 стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 5520,02 грн. ( а.с.12-14).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на ст.ст.116,117 КЗпП, що підприємством відповідача йому своєчасно не виплачена заробітна плата, час затримки до дня фактичного розрахунку складає 984 робочі дня, виходячи з розміру середнього заробітку 208,37 грн. Просив суд стягнути середній заробіток. Також позивач зазначив, що зазначеними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явленим звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як убачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади - 09 березня 2010 року відповідач ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплачена заробітна плата за період відпусток з січня 1995 року по березень 2010 року включно в сумі 5520 грн., що встановлено судовим рішенням, тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Як убачається з платіжних доручень №№ 6535, 6553 від 13 лютого 2014 року відповідач ПАТ "ЄВРАЗ Суха балка" провів нарахування та виплатив ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату за період відпусток у розмірі 4692,02 грн. та 828,00 грн. (а.с.37,38).

Дані обставини виплати відповідачем недоплаченої заробітної плати свідчить, що між сторонами виник спір щодо розміру сум належних до виплати.

Судом встановлено, що при звільненні позивачу не була виплачена в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, яка становила 5520 грн. та була виплачена позивачеві ОСОБА_4. лише 13 лютого 2014 року.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

У пункті 8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Відповідно до довідки про середньоденний заробіток ОСОБА_4, виданої ПАТ "Єврез Суха Балка" його середньоденна заробітна плата за період січень-лютий 2010 року складає - 208,37 грн. ( а.с.39).

Виходячи з вищезазначених вимог законодавства, з урахуванням періоду затримки розрахунку з дати звільнення 09 березня 2010 року по день фактичної виплати 13 лютого 2014 року кількість робочих днів затримки складає 987 днів, добуток на середній розмір заробітної плати складає 205661,19 грн. виходячи з розрахунку ( 987дн. х 208,37 грн. .

Однак, згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Як встановлено судом та сторонами не оспорюється, відповідач ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" не провів виплату ОСОБА_4 усіх належних при звільненні виплат у відповідності до вимог чинного законодавства.

З урахуванням наявності між сторонами спору щодо сум, належних до виплати, стягнення проводилось в судовому порядку, з урахуванням добровільної виплати ПАТ "Євраз Суха Балка" та усунення порушень вимог трудового законодавства, конкретних обставин справи, загальних засад цивільного судочинства щодо справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі. Тому, з урахуванням конкретних обставин справи, вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_4 на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню 5000,00 грн.(без урахування обов'язкових платежів та зборів).

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_4. про відшкодування моральної шкоди колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення, з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В обґрунтування позовних вимог, в частині стягнення моральної шкоди позивач ОСОБА_4, посилався на моральні страждання та порушення звичайного ритму життя для його захисту, що призводило до моральних переживань та порушення спокою.

Колегія суддів, з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням характеру і тривалість страждань, в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, вважає необхідним та достатнім стягнути на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 доведені та підлягають частковому задоволенню, у зв'язку із чим, рішення суду першої інстанції на підставі п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ "Євраз Суха Балка" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди.

Частиною 5 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягнується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного з відповідача ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в сумі 730,80 грн. по 243,60 грн. за кожну вимогу матеріального та морального характеру, що становить 487,20 грн., та 50% за апеляційне провадження 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 5000 грн. ( без урахування видатків та обов'язкових платежів ) та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В задовленні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь держави судовий збір в сумі 730,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді