Провадження №2/748/500/15
Єдиний унікальний № 748/1335/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді: Майбороди С.М.,

при секретарі: Головач О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, Управління Держземагентства у Чернігівському районі Чернігівської області про встановлення фактичних розмірів та меж земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити факт, що дійсний розмір площі земельної ділянки, розташованої на території Хмільницької сільської ради, що належить ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 009348, виданого 05 травня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 11473, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складає: рілля 1,7835 ( без врахування накладки на лісосмугу площею 1,1793); кормові угіддя (пасовище) складає 0,8233 га та мають фактичні межі, які вказані в кадастрових планах земельних ділянок відповідно до технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовленої Чернігівським міськрайонним виробничим відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру». Свої вимоги мотивувала тим, що є спадкоємицею майна після померлого 13 травня 2011 року батька ОСОБА_2, але оскільки земельна ділянка площею 2,80 га накладається на землі лісосмугу, то вона позбавлена можливості отримати витяг з Державного земельного кадастру та оформити спадщину після батька, а тому виникла необхідність у встановленні даного факту.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач Хмільницька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач Управління Держземагентства у Чернігівському районі Чернігівської області, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, не забезпечили явку свого представника в судове засідання.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом майна померлого 13 травня 2011 року ОСОБА_2 та звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наданими копією свідоцтва про народження, про одруження та наданою копією спадкової справи № 570/2011.

За життя, у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 009348, на підставі рішення виконкому Хмільницької сільської ради № 28 від 21 березня 2001 року ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 2,80 га, що розташована на території Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок площею 1,98 га та 0,82 га. ( а.с.16)

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки внаслідок прийняття спадщини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК).

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Статтею 256 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту дійсних розмірів площі та фактичних меж земельної ділянки позивач не довів необхідності захисту його порушеного права шляхом встановлення факту дійсності розмірів площі земельної ділянки 1,7835 га та 0,8233 га за наявності вже кадастрового плану з зазначеними розмірами земельних ділянок, а також, що встановлення даного факту буде породжувати для позивача настання певних юридичних наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач як спадкоємець власника земельної ділянки за невідповідності розмірів земельної ділянки, визначених в державному акті, виготовила документацію на меншу площу земельної ділянки розміром 1,7835 га та 0,8233 га.

Як до спадкоємиці за законом до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов»язки, що належали спадкодавцю ОСОБА_2 за життя, в тому числі право на переоформлення на своє ім»я земельної ділянки, яка належала за життя її батьку ОСОБА_2.

Суд вважає, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права та звернулась до суду за захистом своїх прав на спадкування земельної ділянки у спосіб, що не передбачений ст. 152 Земельного кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України. Даний висновок судом зроблено з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її межі та цільове призначення вносяться до державного земельного кадастру з відповідної документації із землеустрою.

За положеннями ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Разом з тим, у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів письмово безоплатно повідомляють власників (користувачів) земельних ділянок.

За таких підстав, законом визначено орган, що має відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки та внесення даних до реєстру, а відмова органу у здійсненні відповідних прав особою, що передбачені законом, є підставою для оскарження дій цього органу до суду.

Суд позбавлений можливості перебирати на себе функції відповідного органу та констатувати факт саме такої площі земельної ділянки.

У відповідності до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За таких підстав ОСОБА_1 має право на спадкування земельної ділянки, що належала ОСОБА_2 та у зв»язку з цим на звернення з відповідними заявами до уповноваженого органу у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та на отримання витягу з Державного земельного кадастру.

Враховуючи вищенаведене та розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов щодо встановлення факту, що дійсний розмір площі земельної ділянки, розташованої на території Хмільницької сільської ради, що належить ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН № 009348, виданого 05 травня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 11473, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складає: рілля 1,7835 ( без врахування накладки на лісосмугу площею 1,1793); кормові угіддя (пасовище) складає 0,8233 га та мають фактичні межі, які вказані в кадастрових планах земельних ділянок відповідно до технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовленої Чернігівським міськрайонним виробничим відділом Чернігівської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 81, 125, 126, 152 Земельного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, Управління Держземагентства у Чернігівському районі Чернігівської області про встановлення фактичних розмірів та меж земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.М.Майборода