АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7132/15 Справа № 174/1139/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є матір'ю малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 З батьком її малолітньої доньки, ОСОБА_3, вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. З лютого 2014 року вони з відповідачем живуть окремо. Вона звернулася до нього з проханням матеріально підтримувати доньку, сплачуючи аліменти, так як вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, а донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_3 дав усну обіцянку, що він зобов'язується сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_4 Відповідач на даний час працює в ВГМК на посаді водія, має стабільний дохід. Однак, відповідач матеріальної допомоги не надає.

На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та кошти на її утримання, в зв'язку з перебуванням на її утриманні дитини у віці до трьох років, в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду, тобто, з 25 листопада 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти - на утримання самої ОСОБА_2 - у розмірі 1/12 частини щомісячного доходу відповідача, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду, тобто, з 25 листопада 2014 року, і до досягнення дитиною: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, власних доходів не має.

Доходи позивачки складаються з щомісячної державної допомоги по догляду за дитиною у віці до 3 років в сумі - 849.00 грн.

Позивачка, відповідач та їх спільна дитина мають задовільний стан здоров'я.

Доходи позивачки складаються з державної допомоги в сумі 849 грн. та допомоги її матері-пенсіонерки, при цьому розмір цієї допомоги стороною не визначений.

Відповідач працевлаштований та має середньомісячний дохід в виді заробітної плати за період з вересня 2014 р. по березень 2015 р., близько - 7276.90 грн. (33463.19 +11595.13+5880.02:7); на утриманні має ще одну малолітню дитину від іншого шлюбу, доньку Софію, на утримання якої сплачує аліменти за рішенням суду у розмірі 1/4 частини свого доходу; також відповідач, згідно закону, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу своєму батькові, з яким мешкає в одному житлі, та який страждає рядом захворювань і періодично проходить стаціонарне лікування.

Суд дійшов висновку, що будь-які причини, що унеможливлюють або звільняють відповідача від обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини та дружини, на цей час відсутні. Разом з тим, суд приймав до уваги: стан здоров'я сторін та їх спільної дитини - доньки ОСОБА_4; розмір доходів сторін; наявність на утриманні у відповідача ще одної малолітньої дитину від іншого шлюбу, доньки Софії, на утримання якої він сплачує аліменти за рішенням суду у розмірі 1/4 частини свого доходу; обов'язок відповідача, згідно закону, надавати матеріальну допомогу своєму батькові, з яким мешкає в одному житлі, та який страждає рядом захворювань і періодично проходить стаціонарне лікування.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 180, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України, а також посилався на те, що відповідач, будучи батьком дітей, зобов'язаний матеріально утримувати дитину.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 2 ст. 84 СК України та враховував матеріальний стан сторін, а також те, що позивачка не працює, доглядає за дитиною і потребує допомоги з боку відповідача, а він таку допомогу може надавати.

Крім того, визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути на користь та утримання самої позивачки, суд прийшов до висновку про те, що цей розмір слід визначити у розмірі 1/12 частини доходу відповідача, враховуючи, що в цьому випадку розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання обох дітей та позивачки, в загальній сумі не буде перевищувати 50 відсотків доходу відповідача в виді його заробітної плати.

Зясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її користь на утримання доньки та на її утримання саме в тому розмірі, про який вона просила у позові.

Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Висновок суду узгоджується з п.17 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 СК України, в повному обсязі врахував обставини, які вирішуються при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом враховано те, що відповідач працює та може сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 Також, судом враховано стан здоров'я сторін та їх спільної дитини - доньки ОСОБА_4, розмір доходів сторін, наявність на утриманні у відповідача ще одної малолітньої дитини від іншого шлюбу, а також наявність на утриманні у нього батька, з яким мешкає в одному житлі, та якому відповідач надає матеріальну допомогу, оскільки його батько страждає рядом захворювань і періодично проходить стаціонарне лікування.

Безпідставними є доводи апелянта на те, що відповідач навмисно створив умови для того, щоб не сплачувати аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_4, яка на цей час залишилась в нерівному становищі з дитиною відповідача від попереднього шлюбу, на утримання якої відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини свого доходу. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти на дитину від попереднього шлюбу були стягнуті значно раніше, 06.04.2010 р., та за інших обставин, які по даній справі не були предметом розгляду. А тому такі доводи апелянта не є підставою для скасування законного рішення.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5