Дата документу 28.07.2015
ЄУ № 420/894/15-ц
Провадження №2/420/819/15
27 липня 2015 року Новопсковський районний суд Луганської області
у складі головуючого судді Стеценко О.С.
при секретарі Рожковій Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про вилучення предмету застави та звернення стягнення на майно,
Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач) звернувся до ОСОБА_1 (далі відповідач) з позовом, в якому просить:
- звернути стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель LANOS, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі Y6DTF699P8W398852, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля в органах ДАЇ України.
Підставою свого позову позивач зазначив неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № DOMGAK10980021 від 30.04.2008.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.
Сторонами у справі укладено кредитний договір № DOMGAK10980021 від 30.04.2008, за умовами якого банк (позивач) зобовязується надати позичальникові (відповідачу) кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (п. 2.1 договору).
Відповідно до розділу 17 договору банк надає кредит на таких базових умовах 8910,70 доларів США, дата погашення 29.07.2015, процентна ставка 15%, період сплати з 5 по 9 число кожного місяця, щомісячний платіж 194,37 доларів США.
Згідно з п. 6.2.3 договору позичальник зобовязується погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 договору.
За умовами. 8.1 договору предметом застави за цим договором є автомобіль, власником якого є позичальник і детальний опис якого наведено у статті 17.9 договору.
Згідно п. 17.9 договору предметом застави є автомобіль DAEWOO, модель LANOS, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі Y6DTF699P8W398852, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Відповідно до п. 3.1.4 договору банк одержав усі необхідні згоди від інших співвласників предмету застави (за їх наявності) на передачу предмету застави у забезпечення за договором і такі згоди задовольняють банк.
Пунктом 12.1 договору визначено, що для цілей договору подією дефолту вважається будь-яка з наступних подій: затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту; несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту; інше істотне порушення позичальником умов договору.
Відповідно до п. 12.2.1 у разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.
Згідно з п. 13.1 договору після настання події дефолту та спливу строку, встановленого у статті 12.2.5 договору для добровільності погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог.
Пунктом 14.2 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.
За умовами п. 14.3 договору у випадку порушення позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п. 6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються.
Відповідно до п. 14.7 договору у випадку порушення строків виконання позичальником зобовязань щодо передачі предмета застави у володіння банку відповідно до ст. 12.2.2 договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2% від вартості предмета застави, яка зазначена в статті 17.10 договору.
Згідно п. 14.9 договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми зобовязання.
Пунктом 7.1 договору передбачено, що застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобовязань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у цьому договорі із змінами і доповненнями до нього, внесеними протягом строку його дії.
Умовами п. 10.1.12 договору передбачено, що на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством.
З розрахунку заборгованості, наведеному у позові, за договором № DOMGAK10980021 від 30.04.2008, укладеним між Приват Банком та клієнтом ОСОБА_1, вбачається, що станом на 19.01.2015 сума боргу відповідача перед позивачем за Договором склала 3761,99 доларів США, яка складається з: 3125,09 доларів США заборгованість за кредитом; 356,38 доларів США заборгованість з процентів за користування кредитом; 73,38 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 12,93 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Позивачем також нарахований штраф (фіксована частина) у розмірі 15,82 доларів США та штраф (процентна складова) у сумі 178,39 доларів США.
Позивачем було направлено відповідачу повідомлення № 30.1.0.0/2-471 від 16.12.2014, в якому позивач просив відповідача погасити заборгованість за кредитним договором та повідомив про можливість звернути стягнення на заставлене майно.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно зі ст.546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно положень ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.
Згідно ст.4 вказаного Закону предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст. 20 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом, або договором застави (ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу»).
Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені Заставодавця.
В порядку ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі відповідно до ст.ст. 526, 530, 549, 610-612, 614, 1054 ЦК України, згідно яких відповідач, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу позивача (кредитодавця) зобовязаний повернути кредит, сплатити відсотки, комісію за користування кредитом та неустойку.
Суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання за кредитним договором, то позивачеві через його невиконання спричиняються матеріальні збитки, то підстав для відмови у зверненні стягнення на предмет застави у суду немає.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 223-233 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про вилучення предмету застави та звернення стягнення на майно задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ід.н. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, код ЄДРПОУ - 14360570, 594,39 грн. в рахунок понесених судових витрат.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.С. Стеценко