Справа № 369/3174/15ц Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/3002/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 23.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Поліщука М.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договорами позики та процентів за користування грошима, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договорами позики в розмірі 8768349,95 грн. та процентів за користування грошима в розмірі 13807903,43 грн.. У позовній заяві просив суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 а саме: приватний будинок, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Сонячна, 4 та земельну ділянку, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.П.П.Борщагівка, вул.Сонячна, 4; заборонити ОСОБА_3 здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить йому, обґрунтовуючи її тим, що відповідач може відчужити дане майно з метою ухилення від виконання рішення суду, що у свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року у задоволені заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_3 та заборонити йому здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить йому, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права. Вважає, що судом не взято до уваги той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань за договорами позики понад 10 років та не врахував надзвичайно великий розмір грошової суми, яку відповідач повинен сплатити на його користь.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову виходив з того, що заявник не надав жодного доказу на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції не обґрунтовані та такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідіно до п.9 Постанови пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах ". Підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено справляння судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову. Оскільки статтею 134, частиною другою статті 151 ЦПК не передбачено наслідків неподання доказів сплати зазначеного збору в установленому порядку і розмірі, то застосовуються наслідки, передбачені статтями 119, 121 ЦПК, у випадку відсутності доказів сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, не звернув увагу на відсутність окремої письмової заяви про забезпечення позову, яка б відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України та квитанції про оплату судового збору.

Також суду першої інстанції необхідно звернути увагу на положення вимог ч.3 ст.151 ЦПК України та те, що позовні вимоги є майновими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції ухвалу про забезпечення позову від 25 березня 2015 року постановлено з порушенням норм процесуального права, ухвала відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 березня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий:

Судді: