АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/2940/2012 Номер провадження 22-ц/786/1903/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко С. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
27 липня 2015 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді: Пікуля В.П.,
суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,
при секретарі: Зеленській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та виправлення описки в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління ДАІ України в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та вилучення автомобіля і передачу його на збереження,-
В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, УДАІ України в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та вилучення автомобіля і передачу його на збереження, посилаючись на те, що з 1984 року по 19 серпня 2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який помер 17.11.2011 року. Під час шлюбу ними було придбане майно, яке після шлюбу не було розділено. Після смерті ОСОБА_4 вона дізналася, що за декілька днів до смерті, а саме 8 листопада 2011 року, останній продав автомобіль марки «DAF», який вони придбали під час шлюбу за спільні кошти в 2006 році. При зверненні до товариства, яке посвідчувало договір купівлі-продажу автомобіля, вона виявила, що підпис від імені ОСОБА_4 належить не йому, а іншій особі. Вважала, що продаж автомобіля було вчинено під впливом обману, особою, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки в останній рік перед смертю стан ОСОБА_4 значно погіршився, він почав вести себе неадекватно та помер від інтоксикації, викликаної раком біфуркації трахеї. Не виключала, що продаж автомобіля вчинено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тобто ОСОБА_4 міг надати доручення фізичній особі на продаж автомобіля, а цей представник продав автомобіль по заниженій вартості. Просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, зобов'язати УДАІ України в Полтавській області скасувати реєстрацію автомобіля на ім'я ОСОБА_3, витребувати автомобіль та передати його їй на зберігання.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління ДАІ України в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та вилучення автомобіля і передачу його на збереження відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 недосплачений судовий збір у розмірі 230, 36 грн.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним правочин здійснений по купівлі-продажу автомобіля марки «DAF», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (новий державний номерний знак НОМЕР_2) між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на підставі довідки-рахунку ДПІ від 8 листопада 2011 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Ареал», недійсною з моменту вчинення правочину.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Апеляційного суду Полтавської області з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_2 вказувала, що під час розгляду даної справи нею були понесені наступні судові витрати: 107,30 грн. сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру; 214,60 грн. - судовий збір за позовну вимогу майнового характеру; 107,30 грн - за заяву про забезпечення позову; 107,30 грн. - сплачено судовий збір за заяву про витребування доказів: 4489,60 грн. оплата судової почеркознавчої експертизи; 1 505,80 грн. оплата судової психіатричної експертизи, на загальну суму 6 531,90 грн., розподіл яких судом не вирішено. Зазначала, що оригінали квитанцій будуть надані в суді.

Також ОСОБА_2 подала заяву про виправлення описки в ухвалі апеляційного суду.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Управління ДАІ України в Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та вилучення автомобіля і передачу його на збереження додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові виграти в сумі 1 883,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 374,48 грн.

В задоволенні решти клопотання відмовлено.

Заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року задоволено.

Виправлено описку, допущену в описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року додаткове рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки додаткове рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2015 року скасовано тільки в частині розподілу судових витрат, колегією суддів під час нового розгляду справи вирішується питання щодо ухвалення додаткового рішення про судові витрати.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді даної цивільної справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_2 були понесені судові витрати, а саме: за подання позову сплачено 107,30 грн. (вимога немайнового характеру), 214, 60 грн. (вимога майнового характеру); за заяву про забезпечення позову сплачено 107 грн. 30 коп., за заяву про витребування доказів сплачено 107 грн. 30 коп.

Також, колегією суддів встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачка повинна була сплатити судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру (про визнання недійсним угоди) 107 грн. 30 коп. та 444,82 грн. - за позовні вимоги майнового характеру (про витребування майна і передачу його їй на збереження).

ОСОБА_2 сплатила 107 грн. 30 коп. за позовні вимоги немайнового характеру та 214 грн. 60 коп. за позовні вимоги майнового характеру, не доплативши 230 грн. 22 коп., які необхідно стягнути з неї, оскільки в задоволенні в цій частині позову їй було відмовлено.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_5 було не доплачено судовий збір в сумі 222 грн. 41 коп. (за вимоги майнового характеру), рішенням апеляційної інстанції апеляційна скарга задоволена частково, тому колегія суддів з власної ініціативи вважає за необхідне стягнути недоплачений судовий збір з позивачки, так як їй відмовлено в позові про витребування майна, а сплачений судовий збір за позов немайнового характеру в сумі 121 грн. 80 коп. підлягає стягненню зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5

Судова почеркознавча експертиза підтвердила, що підпис на угоді, яку ОСОБА_2 оскаржувала, виконаний померлим ОСОБА_4, позовні вимоги щодо підписання угоди іншою особою, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, в задоволенні позову з цих підстав відмовлено, тому колегія суддів вважає, що ці витрати не підлягають поверненню.

Згідно з п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів сплати ОСОБА_5 за проведення судової психіатричної експертизи в сумі 1505 грн. 80 коп. під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій надано не було. Квитанція про сплату витрат, понесених за проведення судової психіатричної експертизи приєднана позивачкою до матеріалів справи уже після ухвалення судового рішення апеляційної інстанції. За таких обставин, колегія суддів вважає, що ці витрати не підлягають відшкодуванню позивачці.

Судові витрати, понесені позивачкою при подачі клопотань про забезпечення доказів і витребування доказів підлягають частковому поверненню, оскільки позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Так, слід стягнути з відповідача на користь позивачки 53, 65 грн. за подачу клопотання про забезпечення доказів та 53, 65 грн. сплачених за заяву про витребування доказів.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, при ухваленні судового рішення 24 листопада 2014 року не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розподілу судових витрат наступним чином: шляхом стягнення на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_3 понесених нею судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог в сумі в сумі 336 грн. 40 коп. (107,30 грн. (позовна вимога немайнового характеру) + 53, 65 грн. (заява про забезпечення позову) + 53, 65 грн. (заява про витребування доказів) + 121, 80 (апеляційна скарга за вимогу немайнового характеру).

Крім того, колегія суддів за власною ініціативою вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 452 грн. 63 коп. недоплаченого судового збору (230, 22 грн. недоплаченого збору при поданні позову за вимогу майнового характеру + 222, 41 грн. несплачений судовий збір при поданні апеляційної скарги за вимоги майнового характерну).

Керуючись ст.ст. 88, 220 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 336 грн. 40 коп. сплаченого позивачкою судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 452, 63 грн. недоплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_6

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль