УХВАЛА

15 червня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської Ради, третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про визнання частково незаконним додатку до рішення та недійсними державних актів на право користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії -

В С Т А Н О В И В:

11.06.2015 позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом.12.06.2015 відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями відбулося визначення судді з розгляду даного позову та 15.06.2015 матеріали справи отримані головуючим по справі. Дослідивши позовну заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а відтак її слід залишити без руху.

Так, позивача просить суд:

- визнати незаконними та скасувати пункт Додатку «Перелік земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність» до рішення Київської міської ради від 22.04.1999 року за №215/316 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків і господарських будівель» про передачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільну приватну власність земельної ділянки площею 0,0434 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (код земельної ділянки НОМЕР_1),

- визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0427 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 і зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 12.02.2001 року за №69-2-00548,

- визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0427 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2 і зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 12.02.2001 року за №69-2-00549,

- зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та здійснити у встановленому порядку державну реєстрацію спільного права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 434,0 кв.м, кадастровий номер НОМЕР_1, та земельної ділянки у спільно-сумісному користуванні співвласників домовладіння плошею 15 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачі зазначають, що вони разом із ОСОБА_4. є співвласниками домовладіння АДРЕСА_1. Рішенням суду ще в 1997 році було здійснено поділ зазначеної земельної ділянки між вищезазначеними особами та надано в користування позивачів земельну ділянку площею 434,0 кв.м, а ОСОБА_4 - 314,0 кв.м. При цьому, стверджують позивачі було чітко зазначено, що в спірне користування надається земельна ділянка, розташована між стінами будинку площею 15 кв.м.

Проте, незважаючи на це, стверджують позивачі, 22.04.1999 року відповідачем прийнято рішення, відповідно до якого вирішено передати у спільну приватну власність позивачів спірну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,0434 га, кадастровий номер НОМЕР_1. Разом з тим, в Додатку до цього рішення нічого не зазначено про земельну ділянку площею 15 кв.м, яка перебуває у спільному користуванні.

Натомість на підставі вищезазначеного рішення видано 2 державних акта на земельну ділянку по 0,0427 га кожному.

Оскільки останнє не відповідає розміру земельної ділянки, зазначеної в Додатку до вищезазначеного рішення, також протирічить вищезазначеному рішенню суду.

Порушення свого права позивачі вбачають в позбавленні їх відповідачем права сумісного користування земельною ділянкою площею 15 кв.м.

Вважають, що така помилка відповідача може бути виправлена в судовому порядку.

Так, позивачі зазначаючи в якості підстави позову неврахування відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення та подальшої видачі державного акту рішення суду 1997 року жодним чином не наводять обставин того, що це рішення було доведено до відома відповідача чи з інших об`єктивних обставин могло бути йому відомо.

Фактично позивачі наполягають на припиненні свого права власності на певну ділянку, внаслідок визнання в судовому порядку Державного акту на право приватної власності на землю недійсним, одночасно порушуючи питання про зобов`язання третьої особи по справі зареєструвати право власності на земельну ділянку іншої площі, що дасть підстави стверджувати про виникнення права власності.

При цьому, суд акцентує увагу позивачів на тому, що вимоги зобов`язального характеру не можуть бути пред`явлені до третьої особи, відтак позивача належить визначитися із кругом осіб, які можуть приймати участь у справі.

Більше того, реєстрація права власності на земельну ділянку дозволяє зробити висновок про те, що мова йде про вимоги матеріального характеру, які підлягають оплаті за визначеними ставками судового збору і одночасного зазначення ціни позову (п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України)

Відповідно до ч 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір. Підстави, за якими особи звільняються від сплати судового збору за подачу позову або заяви, зазначені у ч. 1 ст. 5 Закону.

Оскільки заявлено вимоги матеріального характеру, то необхідно сплатити судовий збір за ставками для вимог майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не більше 3654,00 грн.

При цьому, відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Вказані кошти повинні бути сплачені на наступні реквізити

- за сплату судового збору: УДКСУ у Солом'янському районі

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812

Банк отримувача ГУ ДКУ у м. Києві

Код банку отримувача (МФО) 82 00 19

Рахунок отримувача 312 122 067 000 10

Код класифікації доходів бюджету 220 300 01

Призначення платежу Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Солом'янський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа), (суду, де розглядається справа).

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами України законодавства про судові витрати у цивільних справах» подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Відтак з урахуванням декількох позовних вимог, заявлених позивачами, їм необхідно сплатити судовий збір за кожну вимогу.

Щодо матеріалів позову, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивачів на п.5.27 ч.5 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації Уніфікована в системі організаційно-розпорядчої документації, яким передбачено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (підпис), який скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи. Проте позивачем зазначені вимоги також не дотримані. Розцінюючи додатки до позовної заяви як частину матеріалів позову в розумінні цивільно-процесуального законодавства, суд констатує також порушення позивачем їх оформлення і складання.

Крім того, суд акцентує увагу позивачів на імперативних вимогах ст.15 ЦК України, згідно яким кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак позивачі всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладають обставини, на підставі яких можна прийти до висновку про те, яке саме право і чим саме порушено, оспорене або не визнане.

Зміст позовної заяви не містить обставин, які обґрунтовують порушення, невизнання або оспорювання будь-якого цивільного права позивача.

Також є невизначеним посилання позивачів на ймовірну прив`язку періоду «непропущення» строку звернення до суду із цим позовом не до часу, з якого їм стало відомо про ймовірно порушене, невизнане або оспорювань право, а до вступу в дію ЦК України.

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської Ради, третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, про визнання частково незаконним додатку до рішення та недійсними державних актів на право користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви в новій редакції. Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк