У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Львівське комунальне підприємство (далі ЛКП) «Центральне», про зобовязання до вчинення дій (приведення приміщення до попереднього стану), -

встановила:

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 квітня 2014 року вищевказаний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, власника квартири № 17 на вул. Замартинівській, 26 у м. Львові, привести квартиру до попереднього стану, а саме - за власні кошти демонтувати самовільно влаштоване приміщення санвузла на площі кухні квартири № 17 на вул. Замартинівській, 26 у м. Львові.

Рішення суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_3, просить рішення скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи; що внаслідок влаштування санвузла на площі кухні у діях відповідача відсутнє втручання в несучі конструкції будинку, системи загального користування та зазначеними діями не порушенні права та інтереси інших осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши обставини та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Встановлено, що підтверджується матеріалами справи, відповідач є власником квартири № 17, що в будинку № 26 по вул. Замартинівська у м. Львові внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.25).

Квартира розташована на другому поверсі багатоквартирному житловому будинку, який належить Львівській міській раді, складається з однієї житлової кімнати, кухні, вбиральні загального користування, що розташована в приміщенні спільного користування на другому поверсі.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснила самовільне перепланування та переобладнання приміщення, а саме у вересні 2014 року облаштувала санвузол на площі кухні своєї квартири, за що 09 жовтня 2014 року була притягнута до адміністративної відповідальності (а.с.5-7).

Щодо приведення квартири у попередній стан не виконала, відтак Галицька районна адміністрація своїм розпорядженням від 06.11.2014 року № 437 затвердила висновок міжвідомчої комісії Галицького району щодо зобовязання відповідача за власні кошти демонтувати самовільно влаштоване приміщення санвузла на площі кухні та зобовязала власника квартири ОСОБА_2 до 25.11.2014 р. за власні кошти демонтувати самовільно влаштоване приміщення санвузла на площі кухні квартири (ас.8-10).

Актом ЛКП «Центральне» від 03.12.2014 р. підтверджено факт невиконання відповідачем вищевказаного розпорядження (а.с.11).

Стаття 100 ЖК Української РСР, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

У разі відмови наймодавця, наймача або членів його сім'ї у згоді на переобладнання чи перепланування жилого приміщення спір може бути вирішено в судовому порядку, якщо на переобладнання чи перепланування є дозвіл виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Відповідно до п. 2.28 чинних державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», не допускається розміщення вбиральні та ванної (або душової) над житловими кімнатами і кухнями, як і не допускається кріплення приладів і трубопроводів безпосередньо до міжквартирних стін і перегородок, які огороджують житлові кімнати.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечили сторони, спірний санвузол розміщений на площі кухні відповідача і під цією кухнею на першому поверсі розміщена теж кухня. Крім того, з технічного паспорта квартири відповідача слідує, що до перегородок, які огороджують кімнату та квартиру сусіда мається кріплення умивальника та душової (а.с.24).

Зазначене вище свідчить про порушення чинних державних будівельних норм і правил, що порушує права інших мешканців будинку.

Статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на час звернення до суду з позовом), яка визначає органи, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 цього Закону управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом, зокрема контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Таким чином Галицька районна адміністрація Львівської міської ради є виконавчим органом Львівської міської ради на території Галицького району м. Львова.

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час звернення до суду з позовом) передбачено повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку. Зокрема пунктами 3, 4, які передбачають: здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів.

Відповідно до Положення «Про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06.01.2012 року №4 завданням Галицької районної адміністрації є здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду; нагляд за станом благоустрою відомчого і приватного житлового фонду, житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників житла (п.п.4.2.2, 4.2.3).

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійснення своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобовязує.

Згідно з п.1.4.1 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1.4.4 вищевказаних Правил переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводить до порушення тривкості і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з п.1.4.6 цих Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Посилання апелянта на те, що суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не є підставою для скасування рішення суду та його відсутність не вплинула на законність та обґрунтованість рішення суду.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів ,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

ОСОБА_5