_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8991/13-ц
Провадження № 2/520/2417/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просила зобовязати відповідачку не чинити перешкоди у здійсненні права спільної часткової власності на житлової будинок з надвірними спорудами по вул. Олександра Невського, 28-а у м.Одесі шляхом припинення дії, які порушують право ОСОБА_1 на введення в експлуатацію надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. А1 до житлового будинку, що відображений в технічному паспорті літ. А, та господарської будівлі гаражу, що відображений в технічному паспорті під літ. К за адресою: вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі, а також визнати право ОСОБА_1 на звернення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області із заявою про прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна вищевказаних надбудови другого поверху до житлового будинку та господарської будівлі (гаражу) без підпису ОСОБА_2, стягнути судові витрати.

В обґрунтування свого позову посилалась на те, що вона є власником 73/100 житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі. Відповідачка є власником 27/100 вказаного житлового будинку.

ОСОБА_1 зазначає, що у 1997 році вона за згодою попереднього співвласника домоволодіння ОСОБА_3 здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме перебудову другого поверху будинку та побудову гаражу, що відображено в технічному паспорту від 23.08.2004 року та в технічних паспортах від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року, а також добудувала мансарду, що відображено в технічному паспорті від 22.11.2012 року. Також, за згодою попереднього співвласника ОСОБА_3 позивачкою було побудовано гараж літ. К, який відображений на технічних паспортах від 23.08.2004 року, від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року та від 22 11.2012 року.

За твердженням позивачки, ОСОБА_2 також здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме добудувала погріб, прибудувала перший поверх, добудувала другий поверх та мансарду, що відображено в технічному паспорті від 15.01.2008 року та в технічному паспорті від 22.11.2012 року.

Враховуючи, що у позивача та відповідача склалися погані стосунки, у листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою. ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами були задоволені частково, право спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі припинено, виділено в самостійні обєкти нерухомості частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнано за ними право власності на самостійні обєкти нерухомості, визначено порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області, який рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року скасував та 21 березня 2012 року ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні як первісних так і зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що будинок є самочинно реконструйованим, гараж літ. К є самочинно побудованим.

Враховуючи викладене в рішенні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з відповідною заявою, на підставі якої 06.09.2012 року було зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації № ОД 7. Згідно цієї декларації вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації надбудова другого поверху (літ. А1) до житлового будинку (літ. А), господарська будівля (гараж літ. К) за адресою: вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі.

ОСОБА_1 вказує, що відповідачка ОСОБА_2, дізнавшись про наявність вказаної Декларації, звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_1, про визнання дій Інспекції ДАБК протиправними та скасування реєстрації декларації. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області по реєстрації Декларації про готовність обєкта до експлуатації № ОД 7, реєстрацію вказаної Декларації скасовано.

Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012 мотивована тим, що Декларація була зареєстрована Інспекцією ДАБК без згоди та підпису співвласника домоволодіння ОСОБА_2

Позивачка наполягала на тому, що ОСОБА_2 безпідставно відмовляється надати їй згоду на введення в експлуатацію реконструйованого домоволодіння та своїми діями перешкоджає прийняттю в експлуатацію надбудови та гаражу.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у введенні в експлуатацію надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. «А1», до житлового будинку, що відображений у технічному паспорті під літ. «А», та господарської будівлі - гаража, що відображений у технічному паспорті під літ. «К», за адресою: вул. Олександра Невського, 28-а, м. Одеса.

Визнано за ОСОБА_1 право на звернення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна - надбудови другого поверху, яка відображена в технічному паспорті під літ. «А1», до житлового будинку, що відображений у технічному паспорті під літ. «А», та господарської будівлі - гаража, що відображений у технічному паспорті під літ. «К», за адресою: вул. Олександра Невського, 28-а, м. Одеса, без підпису співвласника домоволодіння ОСОБА_2 У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даними рішеннями судів, ОСОБА_2 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно автоматизованого розподілу справ справу було передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 20.02.2015 року прийняла справу до свого провадження та призначила судове засідання.

В ході судового засідання яке відбулось 05.05.2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги (т.2, а.с.75-77), в результаті чого просить суд ухвалити рішення яким:

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в здійсненні права спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі, шляхом припинення дії, які порушують право ОСОБА_1 на ввід в експлуатацію надбудови другого поверху (що відображений в технічному паспорті під літ. А 1) до житлового будинку (що відображений в технічному паспорті літ. А), та господарської будівлі (гараж що відображений в технічному паспорті під літ. К ) за адресою: вул. Олександра Невського 28-а у м. Одесі.

Визнати право ОСОБА_1 на звернення до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області з заявою про прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна надбудови другого поверху ( що відображений в технічному паспорті під літ. А1), до житлового будинку ( що відображений у технічному паспорті під літ. А), та господарської будівлі ( гаражу, що відображений у технічному паспорті під літ. К) за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, 28-а без підпису ОСОБА_2. Всі судові витрати покласти на відповідача.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та вказуючи на те, що відповідач безпідставно не надає своєї згоди на введення в експлуатацію гаражу позивача.

Представники відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що порядок користування землею між сторонами не визначений та документально не посвідчений, а також тим, що гараж позивача під літ. «К» перешкоджає їм у користуванні власним гаражем. Крім того, пояснили суду, що в частині позовних вимог щодо введення в експлуатацію надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. «А1», вони не заперечують, а спірним є лише гараж під літ. «К».

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що його слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 73/100 житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі.

Право власності на 27/100 часток домоволодіння ОСОБА_1 набула на підставі договору дарування будинку від 11 жовтня 1996 року, укладеного між нею та ОСОБА_8. Право власності на 46/100 домоволодіння ОСОБА_1 набула на підставі договору дарування будинку від 11 жовтня 1996 року, укладеного між нею та ОСОБА_9 (а.с. 9, 10).

Зі змісту п. 1 вказаних договорів вбачається, що домоволодіння в цілому складалося з однієї камяної житлової будівлі, загальною жилою площею 66,9 кв.м., надвірних споруд: Б - літньої кухні, Д - гаражу, И, Е - вбиралень, З - сараю, № 1-4 - огорожі, І,II - мостіння, розташованих на земельної ділянці площею 600 кв.м.

Відповідачка ОСОБА_2 є власником 27/100 житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі. Право власності на 27/100 домоволодіння відповідачка набула на підставі договору дарування від 03 лютого 2006 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Вказані частки були виділені згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів у м. Одесі від 14.06.1995 року № 455, а саме:

ОСОБА_9 виділено 46/100 житлового будинку: в літ. А житлова 2-1, кухня 2-2, туалет 2-3, коридор 2-4, погріб, коридор 2-7, житлова 2-5, житлова 2-6, балкон, та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку взамін рішення Київського районного суду від 29.05.1992 року;

ОСОБА_3 виділено 27/100 житлового будинку: в літ. А житлова 1-4, коридор 1-5, гараж Д, вбиральня И, та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку взамін рішення Київського районного суду від 29.05.1992 року;

ОСОБА_10 (попереднику ОСОБА_8І.) виділено 27/100 житлового будинку: в літ. А - житлова 1-2, кухня 1-1, погріб І-1, погріб І-2, літня кухня Б, сарай З, вбиральня Е, та видано свідоцтво про право власності на вказану частину будинку взамін договору купівлі-продажу від 27.09.1963 року (а.с. 38).

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 пояснили суду, що ще у 1997 році позивачка за згодою попереднього співвласника ОСОБА_3 здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме перебудову другого поверху будинку та побудову гаражу, що відображено в технічному паспорту від 23.08.2004 року та в технічних паспортах від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року, та пізніше добудувала мансарду, що відображено в технічному паспорті від 22.11.2012 року. Також, за згодою попереднього співвласника ОСОБА_3 позивачкою було побудовано гараж літ. К, який відображений на технічних паспортах від 23.08.2004 року, від 22.11.2007 року, від 15.01.2008 року та від 22 11.2012 року.

Відповідачка ОСОБА_2 також здійснила реконструкцію своєї частки домоволодіння, а саме добудувала погріб, прибудувала перший поверх, добудувала другий поверх та мансарду, що відображено в технічному паспорті від 15.01.2008 року та в технічному паспорті від 22.11.2012 року.

У фактичному володінні та користуванні позивачки ОСОБА_1 перебувають такі приміщення домоволодіння: погріб І, II, 2-1 коридор, 2-2 гардероб, 2-3 сходова клітина, 2-4 кухня, 2-5 житлова, 2-6 коридор, 2-7 санвузол, 2-8 сходова клітина, 2-9 житлова, 2-10 житлова, 1-11 житлова, 2-12 гардероб, 2-13 туалет, 2-14 мансарда, 2-15 кладова, літ. К гараж.

У фактичному володінні та користуванні відповідачки ОСОБА_2 перебувають такі приміщення домоволодіння: погріб III, IV, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, 1-6 коридор, 1-7 житлова, 1-8 житлова, 1-9 гардероб, літ. Д гараж, літ. И - вбиральня.

Вказане домоволодіння розташовано на земельної ділянці площею 847,18 кв.м., з яких 600 кв.м. були виділені 05.05.1950 року рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 536 ОСОБА_11І.(попередньому власнику) під індивідуальне будівництво, а надмірна ділянка площею 235 кв.м. була збережена в тимчасове користування за власниками домобудівлі за № 28-а по вул. Ол. Невського в м. Одесі за рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 125 від 25.02.1987 року (а.с. 30).

Судом також встановлено, що у листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою. ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Одеської міської ради про виділ частки із спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності та усунення перешкод в користуванні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами були задоволені частково, право спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі припинено, виділено в самостійні обєкти нерухомості частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнано за ними право власності на самостійні обєкти нерухомості, визначено порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою (а.с. 45-47).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою до апеляційного суду Одеської області, який рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року скасував та 21 березня 2012 року ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні усіх позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що будинок є самочинно реконструйованим, гараж літ. К є самочинно побудованим, а ст. 331 ЦК не передбачено виникнення права на новостворене майно за рішенням суду. При цьому колегія суду апеляційної інстанції зазначила, що відповідно до ст. 4 ЗУ Про архітектурну діяльність для створення обєкту архітектури виконується комплекс робіт, який включає прийняття спорудженого обєкту в експлуатацію. Порядок прийняття обєкту в експлуатацію полягає у здійсненні комплексу дій, необхідних для підтвердження державними приймальними комісіями готовності обєкту до експлуатації. Такі дії проведені не були, тому не було підстав для задоволення вимог про виділення з будинку часток та визнання права власності на самочинно збудоване та реконструйоване нерухоме майно.

Враховуючи викладене в рішенні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області з відповідною заявою, на підставі якої 06.09.2012 року було зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації № ОД 7 (а.с. 39-44).

Згідно цієї декларації закінчений будівництвом обєкт вважається прийнятим в експлуатацію, а саме: надбудова другого поверху (літ. А1) до житлового будинку (літ. А), господарська будівля (гараж літ. К) за адресою: вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі.

Однак, ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_1, про визнання дій протиправними та скасування реєстрації декларації.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю в Одеській області по реєстрації Декларації про готовність обєкта до експлуатації № ОД 7, реєстрацію вказаної Декларації скасовано.

Як вбачається зі змісту Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2013 року по справі № 1570/7613/2012 підставою для скасування реєстрації Декларації стало те, що заява про прийняття в експлуатацію обєкта не підписана ОСОБА_2, що є порушенням п. 3.2. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 N 91.

Даного висновку суд дійшов з таких підстав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками домоволодіння за адресою: вул. Олександра Невського, 28-а у м. Одесі та користувачами земельної ділянки площею 847,18 кв.м., на якій вказане домоволодіння розташоване, права спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами не припинено та не визначено порядок користування земельною ділянкою.

Виходячи з пояснень наданих представниками ОСОБА_2 у судовому засіданні та письмових заперечень на позовну заяву, судом встановлено, що відповідачка заперечує проти прийняття в експлуатацію гаражу під літ. К, що перебуває у користуванні ОСОБА_1, та знаходиться на земельній ділянці, яка, на думку ОСОБА_2, була відведена усім співвласникам будинку для загального користування.

Відповідно до ст. 21 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Положення частин 1-4 та 6 ст. 13 ЦК України встановлюють, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих ій договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою пятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У ч. 4 ст. 357 ЦК України зазначається, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 358 ЦКУ, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК).

Таким чином, чинним законодавством України передбачене право позивачки, як співвласника житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Олександра Невського, 28- а у м. Одесі, на добудову та прибудову без згоди інших співвласників.

ОСОБА_1 цим правом скористалася та зробила за власний рахунок надбудову другого поверху (літ. А 1) до житлового будинку (літ. А). Крім того, за цієї ж адресою позивачка, як співкористувач земельної ділянки, побудувала господарську будівлю (гараж літ. К).

При цьому суд звертає увагу на те, що усі будівельні роботи (надбудова другого поверху та побудова гаражу) були виконані ОСОБА_1 до набуття у власність ОСОБА_2 27/100 домоволодіння.

З боку співкористувача земельної ділянки ОСОБА_3 жодних претензій та вимог з цього приводу не заявлялося.

При цьому, на а.с. 91-92 наявна копія документу, зі змісту якого вбачається, що усі сусіди, в тому числі співвласник домоволодіння ОСОБА_3 (правонаступником якого є відповідачка ОСОБА_2К.), згодні та не заперечують проти меж земельної ділянки ОСОБА_1

Судом встановлено, що відповідачка набула права власності на свою частку домоволодіння лише у лютому 2006 року, коли господарська будівля (гараж літ. К) вже існувала багато років, та була відображена у технічній документації.

Крім того, суд бере до уваги, що з моменту набуття відповідачем у власність належної їй частини домоволодіння межі земельних ділянок, що перебувають в користуванні сторін та паркани між ними не змінювались, що було підтверджено сторонами у судовому засіданні, у звязку з чим твердження представників відповідача про те, що гараж позивача перешкоджає їм в користуванні власним гаражем не може бути взятий до уваги.

Також не можна вважати належною підставою для відмови у задоволенні позову твердження представників відповідача про те, що у справі відсутні письмові докази звернення до них позивача та їх відмови у наданні дозволу на введення в експлуатацію гаражу. При цьому суд враховує, що розгляд справи триває вже 2 роки, спір мирним шляхом не вирішено, і під час судового засіданні представникам відповідача ОСОБА_2 її чоловікові ОСОБА_7 та доньці ОСОБА_6 було запропоновано надати письмове погодження на введення в експлуатацію самочинних споруд позивача, однак, погодження отримано не було.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є доведені, обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а відтак є законні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно відмовляє позивачеві у наданні згоди шляхом підпису відповідної заяви до Інспекції та Департаменту ДАБК в Одеській області, чим порушує її право на введення в експлуатацію прибудов та отримання правовстановчих документів на них, намагаючись змінити таким чином порядок землекористування, що склався між попередніми співвласниками домоволодіння.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з чим з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 114, 70 гривень на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 21, 316, 321, 373 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права спільної часткової власності задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у введенні в експлуатацію надбудови другого поверху, що відображена в технічному паспорті під літ. «А1», до житлового будинку, що відображений у технічному паспорті під літ. «А», та господарської будівлі - гаражу, що відображений у технічному паспорті під літ. «К» за адресою: м.Одеса, вул.. Олександра Невського, 28-а.

Визнати право ОСОБА_1 на звернення до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області з заявою про прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна надбудови другого поверху, що відображений в технічному паспорті під літ. А1, до житлового будинку, що відображений у технічному паспорті під літ. А, та господарської будівлі гаражу, що відображений у технічному паспорті під літ. К за адресою: м.Одеса, вул. Олександра Невського, 28-а без підпису ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м.Одеси.

Суддя Куриленко О. М.