Справа № 234/971/15-ц
Провадження № 2/234/1285/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

при секретарі: Науменко А.Е.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовує тим, що з 05.08.2006 року по 04.11.2014 року він перебував з відповідачкою в юридичному шлюбі. За період спільного життя з відповідачкою ними була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1. За спільною згодою право власності на квартиру було оформлено на відповідачку. Відповідачка не бажає добровільно розділити нажите нами майно. Просить суд винести рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, визнати право власності по ? частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та припинити право спільної сумісної власності на квартиру. Судові витрати стягнути на користь позивача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що за період шлюбу позивачем та відповідачкою була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 по договору купівлі - продажу, згідно якого відповідачка придбала спірну квартиру. Позивач працював за кордоном та отримував кошти. Шлюб між сторонами розірваний. Квартира придбана у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач та її представник не довели у судовому засіданні, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідачки. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що трикімнатна квартира була придбана за її кошти. В 2007 році вона приватизувала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 яка належала її батькам. Згодом в грудні 2010 року вона продала вказану квартиру за 80 тисяч гривень та в цьому ж місяці придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 32 тисячі гривень. Спірна квартира була у поганому стані, проживати в ній було неможливо. Позивач в цей час працював в Америці, зароблені кошти він їй не давав. Він допомагав їй лише робити ремонт у квартирі, допомагав придбати вікна та двері. Просила у позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та суду пояснив, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя, так як квартира була придбана за особисті кошти відповідачки. До шлюбу їй належала двокімнатна квартира АДРЕСА_2, яку вона в 2010 році продала та придбала за ці кошти трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Все що заробляв позивач, він витрачав на свої потреби. Привозив кошти, але не значні. Тому вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає в будинку, де проживали батьки відповідачки. Коли її батьки померли, ОСОБА_2 деякий час проживала у квартирі батьків, зробила в ній ремонт. А в 2010 році продала квартиру АДРЕСА_2 та придбала у сусідньому під'їзді трикімнатну квартиру. Зі слів відповідачки ОСОБА_2 їй відомо, що ОСОБА_2 придбала трикімнатну квартиру за кошти, які отримала від продажу двокімнатною квартири. Позивача вона бачила, але не була з ним знайома.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою відповідачки ОСОБА_2 Їй відомо, що в 2010 році ОСОБА_2 продала двокімнатну квартиру, яка належала її батькам за 75- 80 тисяч гривень, та придбала трикімнатну квартиру у сусідньому під'їзді за 30 тисяч гривень. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що її чоловік знаходився на заробітках в Америці. Ремонт у квартирі вона робила разом з чоловіком.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона знайома з відповідачкою з дитинства. Вони довгий час не спілкувались, так як відповідачка проживала в м. Києві. Їй відомо, що в 2010 році, коли відповідачка повернулась з Києва, вона продала двокімнатну квартиру, яка належала її батькам, та придбала трикімнатну квартиру у сусідньому під'їзді. Зі слів відповідачки їй відомо, що двокімнатну квартиру вона продала за 80 тисяч гривень, а трикімнатну придбала за 31 тисячу гривень. Також їй відомо, що відповідачка сама робила ремонт в квартирі, позивача вона не бачила, але зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що він знаходився на заробітках в Америці. При продажу квартири вона не була присутньою, передачі грошових коштів не бачила, все це їй відомо зі слів відповідачки ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він допомагав робити ремонт відповідачці ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що квартира належить на праві власності їй. На момент придбання квартир АДРЕСА_1 позивача він не знав, а познайомився з ним лише тоді, коли позивач повернувся з заробітків.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_2. Квартира АДРЕСА_2 залишилась її сестрі від батьків. ОСОБА_2 вирішила її продати та придбати більшу квартиру. В грудні 2010 року ОСОБА_2 продала двокімнатну квартиру та в цьому же місяці купила трикімнатну квартиру. При оформленні у нотаріуса договору купівлі - продажу квартири вона не була присутня. Чоловіка відповідачки на цей час не було в Україні, він був на заробітках в Америці. Відповідачка та позивач одружилися в 2006 році. Їй невідомо давав позивач гроші відповідачці чи ні.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04.11.2014 року, яке набрало законної сили 17.11.2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9).

23 грудня 2014 року між відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 31734 грн. (а.с. 5).

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 04.12.2010 року ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 27)

Згідно довідки БТІ м. Краматорська право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано в КП БТІ 24.03.2008 за ОСОБА_2, в подальшому у відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченому 04.12.2010 року (реєстр. № 2-10627) нотаріусом Першої Краматорської ДНК, квартира ОСОБА_2 була відчужена ОСОБА_11. (а.с. 26).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Судом встановлено, що під час шлюбу сторін, ОСОБА_2 23.12.2014 року було укладено договір купівлі - продажу квартири, що посвідчений в нотаріальному порядку, згідно якого вона придбала квартиру АДРЕСА_1.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України,ч. 3 ст. 368 ЦК України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

За змістом ч. 1 п. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України,які зобов'язують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення проти позову переконливими, належними та припустимими доказами, таких доказів не надано до суду.

Суд не приймає посилання представника відповідачки та відповідачки на те, що спірна квартира була придбана відповідачкою за її особисті кошти, оскільки у судовому засіданні не доведено це належними та допустимими доказами.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача та її представника на те, що відповідачка продала належну їй квартиру та отримані гроші від продажу квартири відповідачка витратила на придбання спірної квартири, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що саме ті грошові кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 вона витратила на придбання спірної квартиру, а представник позивача цей факт заперечує. Даний факт не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами у судовому засіданні та спростовується матеріалами справи.

Суд не бере до уваги і свідчення, допитаних у судовому засіданні, свідків в тій частині, що спірна квартира була придбана відповідачкою за її особисті кошти, оскільки такі свідчення є суб'єктивною думкою свідків. Крім того, свідки у судовому засіданні підтвердили, що їм відомо про те, що спірна квартира була придбана за кошти, отриманні відповідачкою від продажу іншої квартири, зі слів самої відповідачки.

Сторони у судовому засіданні не заперечували, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторонами по справі.

Будь - яких інших доказів стосовно придбання нерухомого майна за особисті кошти відповідачкою суду не надано.

Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружи та чоловіка є рівними.

Також, відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищів чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї; або за умови, що розмір аліментів, які одержують (син, дочка), недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 60 СК України суд вважає квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, оскільки останнє набуто за час шлюбу сторін.

З огляду на вказане, виходячи з рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя згідно ст. 70 СК України, за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід визнати право власності за кожним на 1/2 частку вищенаведеної квартири.

Як вказано у ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо припинення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10,60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення Краматорського міського суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до відповідного Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя:

Рішення ухвалене та надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: