Справа № 461/7156/14 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/976/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника відповідача СК «АХА Страхування» - Цьвок Б.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної дирекції ПрАТ «СК «АХА Страхування», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків завданих внаслідок ДТП. Просив стягнути з Львівської обласної дирекції ПрАТ «СК «АХА Страхування» 108 604, 51 грн. майнової шкоди, з ОСОБА_4 5 000 грн. моральної шкоди. та з обох відповідачів сплачений судовий збір. Заявою про зменшення позовних вимог просив виключити позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_4 суму 5 000 грн. за заподіяну моральну шкоду.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_3 108 604, 51 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування та 1086,06 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» - Яцишин І.В. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справ, визнані доведеними невстановлені обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Свої вимоги мотивує тим, що позивач, як потерпіла особа повідомив страховику неправдиві відомості про факт та обставини настання заявленого випадку. Страховиком з метою перевірки достовірності повідомленої інформації та встановлення можливості виникнення заявлених пошкоджень за обставин, вказаних у повідомленні про подію, було замовлено експертне дослідження обставин та механізму ДТП в ЕК «УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА», висновком №051-14Т від 05.05.2014 року, якого встановлено, що з технічної точки зору, технічні пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» р.н. НОМЕР_1 не могли бути спричинені внаслідок заявленого ДТП, а тому потерпілою стороною фактично надана неправдива інформація щодо обставин події, а тому відсутні правові підстави для кваліфікації заявленої події, як страховий випадок та керуючись п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування», ст. 37.1.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.п.18.1.3., 18.1.8. Договору, п.п.10.2, 14.1.3., 14.1.8 Правил, АТ «СК «Аха Страхування» листом від 05.06.201 року за вих.. №4787/26цв констатувало відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування по заявленому позивачем випадку. Однак з незрозумілих причин, судом першої інстанції даний висновок до уваги не прийнятий при тому, що на його спростування не надано будь-якого іншого документа позивачем .

Судом неправомірно враховано як документ, що безумовно підтверджує настання у відповідача обов»язку по виплаті страхового відшкодування позивачу внаслідок ДТП позивачем у сумі визначеній судом - постанову Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2014 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, довідку ДАІ та інші адміністративні матеріали, які не можуть бути належними доказами по справі, як докази спричинення заявлених збитків саме внаслідок заявленої ДТП.

При розгляді справи апеляційній станції апелянт доводи такої підтримав.

Будучи присутнім в судовому засіданні 02.03.2015 року представник позивача ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечив. Мотивує тим, що факт настання страхового випадку підтверджено достатніми доказами у справі. Відмова відповідача від сплати коштів за умовами договору добровільного страхування цивільної відповідальності, укладеного між відповідачем та винуватцем ДТП ОСОБА_4 є безпідставною. Факт добровільної сплати останнім суми моральної шкоди до вирішення справи по суті додатково свідчить про наявність обов»язку страховика відшкодувати майнову шкоду позивачу, як потерпілій внаслідок страхового випадку особі. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В останнє судове засідання не з»явився після оголошеної перерви, належно повідомлений про розгляд справи за апеляціною скаргою. Про причини неявки не повідомив. Тому колегія суддів вважає, що справу можна розглянути у відсутності осіб, що не з"явились, що відповідає вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено, що 10.03.2014 року на перехресті вул. П.Буйка - вул.Луганська у м.Львові, з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем марки "Mazda 6" д.н.з. НОМЕР_2 скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої позивачу ОСОБА_3 пошкоджено транспортний засіб марки "Mitsubishi Lancer" д.н.з. НОМЕР_1 та завдано матеріальну шкоду.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2014 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 грн. /а.с.15-16/.

Матеріалами справи встановлено, що за даними Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6204892, транспортний засіб марки "Mazda 6" д.н.з.НОМЕР_2 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» /а.с.30/. За даними цього договору ліміт відповідальності визначено за шкоду заподіяну життю і здоров»ю - 100 000 на одного потерпілого, 50 000 гривен за шкоду заподіяну майну /а.с. 30/.

11.12.2013 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» укладено також Договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № 325718Гдго/13лвАС. Суд помилково зазначив у рішенні, що за даним договором страхову суму (ліміт відповідальності) збільшено зі 100 000,00 грн. до 200 000,00 грн. /а.с.31/.

За змістом Полісу обов»язкового страхування цивільно-правововї відповідальності, про що вказано вище, ліміт відповідальності у сумі 100 000 гривен на одного потерпілого визначено за відшкодування шкоди заподіяну життю і здоров»ю, про що не заявлено позов позивачем.

Вирішуючи спір, суд вважав встановленими обставини, за яких настає обов»язок страховика виплатити страхове відшкодування позивачу, як потерпілій стороні внаслідок настання страхового випадку саме за умовами договору Добровільного страхування цивільно-правової відповідальності від 11 грудня 2013 року № 325718 Г дго/ 13 лв АС, оскільки визначений саме цим договором ліміт відповідальності покриває суму шкоди яку просить стягнути позивач за пошкоджений його ТЗ.

Суд правильно врахував, що Страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. В день вчинення ДТП про це було повідомлено страховика ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

Відповідно до ч.1 ст. 979 ЦК, а також ч. 1 ст 16 ЗУ «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.2, 3 ч.1. ст..988 ЦК страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Ст.990 ЦК регламентовано, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Із врахуванням вказаних вище норм матеріального права, суд першої інстанції взяв до уваги дані звіту про оцінку автомобіля марки "Mitsubishi Lancer" д.н.з. НОМЕР_1 № 491/14 від 10.04.2014 року, яку виконано на підставі договору та заяви 14.03.2014 року від «АХА «Страхування», вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ вказаного автомобіля, що складає 108604,51 грн. та прийшов до висновку про задоволення позову.

Судом проаналізовано мотиви відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування на його звернення, що у листі, в якому «Страхова компанія «АХА Страхування» № 4787/26цв від 05.06.2014 року відмовила у виплаті страхового відшкодування, покликаючись на надання страховику неправдивих відомостей про факт та обставини настання заявленого випадку. Мотиви цієї відмови ґрунтувались на висновку ДП «Центр Експертних Досліджень» №051-14 від 05.05.2014 року, наданий відповідачем, як доказ надання страховику потерпілою стороною неправдивих відомостей про факт та обставини настання заявленого випадку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно п. 14.1.3 Правил.

Суд першої інстанції у спростовання цього висновку навів мотиви, які полягали у тому, що висновок спростовано об'єктивними доказами справи: постановою Залізничного районного суду м.Львова від 26.03.2014р., яка набрала законної сили, якою встановлено обставини ДТП, яке мало місце 10.03.2014р., а також вину ОСОБА_4 цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «СК «АХА Страхування».

Однак з обґрунтованістю такої позиції суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитись, виходячи з таких мотивів.

Суд не звернув увагу на те, що за умовами Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ від 11.12.2103 року / а.с. 31 /, зокрема за змістом п. 10.2 цього договору розгляд питання про виплату страхового відшкодування за цим Договором здійснюється виключно після виплати страхового відшкодування за полісом ОСЦВП, укладення якого є обов»яковим згідно чинного законодавства. Страхові відшкодування здійснюються в частині, що перевищує ліміт відповідальності за таким полісом, без застосування франшизи за цим договором.

Договір ОСЦВП між ОСОБА_4 та страховиком укладено 11 грудня 2013 року і наявний у матеріалах справи, за яким, як вказано вище визначено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майна на одну особу в розмірі 50 000 гри вен / а.с. 30/.

Крім того, вважаючи спростованими результати висновку ДП «Центр Експертних Досліджень» №051-14 від 05.05.2014 року, суд першої інстанції не врахував, що постановою про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, лише встановлено факт його вини у ДТП та факт спричинення технічних пошкоджень в тому числі і транспортному засобу позивача, а відтак можливість визнання його потерпілим внаслідок страхового випадку, що мав місце 10.03.2014 року.

Сума спричиненої майнової шкоди позивачу внаслідок протиправних дій страхувальника ОСОБА_4 за умовами вказаних вище Полісів - зазначеною постановою не встановлена.

Розмір спричиненої шкоди внаслідок настання страхового випадку повинен довести позивач.

В підтвердження суми позову позивач ОСОБА_3 посилається на звіт № 491/14 про оцінку автомобіля. За змістом вказаного висновку, на вирішення поставлено питання -визначення вартості відновлювального ремонту, в тому числі з врахуванням коефіцієнту зносу ТЗ позивача та визначення його ринкової вартості. / а.с. 18./

Суд першої інстанції не надав належної оцінки даним заключення № 051-14 від 05.05.2014 року, належно завірена копія якого була надана суду, про що був обізнаний позивач у справі, з врахуванням його участі у судовому засіданні 27.10.2014 року.

Крім того, про існування цього висновку позивач знав до звернення до суду з вимогами, що визнано його представником при розгляді справи в суді апеляційної інстанції 02.03.2014 року. Саме з посиланням на дані цього висновку відповідач відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, скерувавши лист від 05.06.2014 року, котрий долучено позивачем до позовної заяви. / а.с. 39/.

За змістом даного заключення, в тому числі з врахуванням детально описової частини такого, спеціаліст дійшов висновку про те, що з технічної точки зору, пояснення заявників про механізм утворення всього комплексу описаних пошкоджень автомобіля позивача при заявлених обставинах ДТП, в об»ємі наданої інформації не підтверджується відповідністю усіх пошкоджень, а також механізмами їх утворення, що свідчить про технічну невідповідність заявленої версії в цілому / а.с. 93-104/.

Представник позивача при розгляді справи в суді апеляційної інстанції до оголошення перерви в такому пояснив, що не вважали за потрібне спростовувати вказаний висновок спеціаліста з врахуванням наявності у справі інших доказів, зокрема зазначеного вище висновку про вартість ремонтних робіт та постанову про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності, а також з врахуванням добровільного відшкодування останнім суми моральної шкоди, заявленої позивачем у справі.

Звертаючись до СК про виплату страхового відшкодування за умовами Договору /Договорів страхування, укладеними між відповідачами у справі/, таким чином обравши для себе спосіб вирішення питання про відшкодування шкоди, ОСОБА_3 повинен був враховувати вимоги Закону № 1961-ІУ від 01.07.2004 року та Закону № 85/96-ВР від 07.03.1996 року у відповідних редакціях та підзаконних актів, якими врегульовано питання відшкодування шкоди відповідачем, а також вимоги Правил, якими керується страховик.

Згідно з п. 14, п. 14.1.3 Правил № 016 Добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту /далі Правила/, діючими на час настання спірних правовідносин, - причинами відмови у виплаті страхового відшкодування є обставини, коли страхувальник, потерпіла особа чи їх уповноважені особи повідомили страховику неправдиву інформацію про предмет договору страхування або надали страховику неповну інформацію про предмет Договору страхування або надали Страховику неповну інформацію, яка суттєво впливає на оцінку ризику, розмір страхового платежу та визнання / не визнання/ події страховим випадком, втому числі, якщо згідно з висновком /звітом авто технічного, трасологічного дослідження тощо/ компетентного спеціаліста буде встановлено, що заявлені Потерпілою особою чи уповноваженою ним особою пошкодження ТЗ та /або їх частина/ з технічної точки зору не могли виникнути за заявлених обставин /наприклад, неможливість пошкоджень виникнення при зіткненні з об»єктом тощо/ - п. 14.1.8 Правил.

Про існування зазначеного вище заключення спеціаліста, з врахуванням якого позивачу відмовлено у виплаті майнової шкоди позивач був обізнаний, оскільки це стало підставою для відхилення його звернення. На вказане заключення, котре надано суду, посилався відповідач у запереченнях на позов. Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами таке заключення. Клопотань до суду з проханням сприяти у витребуванні доказів у спростування заключення позивач не заявляв, в тому числі не ставив питання про призначення експертизи. В суді апеляційної інстанції його представник ці обставини не заперечив, пояснивши, що вважали достатніми надані суду докази в підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що не доведено обставин, які суд вважав встановленими. Позивачем не надано достатніх доказів спричинення на зазначену у позові суму шкоди внаслідок страхового випадку 10.03.2014 року, а тому у суду не було достатніх підстав приймати рішення про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів апеляційної скарги відповідача.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.303, 304, п. 2 ч.1ст. 307, ч.2 ст. 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 543 гр. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженимю в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді