Справа № 640/2390/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Якуші Н.В.

при секретарі - Пічугіній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради , про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 із вимогою про визначення місця проживання їх спільної дитини.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.06.2004 року між ним та відповідачем по справі було розірвано шлюб, від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Зазначав, що після укладання шлюбу вони проживали у його власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, в цій же квартирі вони мешкали і після народження сина. Вказував, що після розірвання шлюбу між ним та відповідачем було досягнуто згоду, що поки дитина була маленькою, він мешкає разом із матір'ю, проте з 13.11.2009 року відповідач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і через деякий час син висловив бажання проживати з батьком, у зв'язку з чим вже понад три роки ОСОБА_3 проживає разом із ним.

Зазначав, що повністю займається вихованням, утриманням та доглядом за сином.

Оскільки останнім часом між ним та відповідачем по справі виникли непорозуміння щодо вирішення питання про визначення місця проживання спільної дитини, то просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, надала заяви, в якій визнала позовні вимоги позивача та просила суд розглядати справу за її відсутності.

Третя особа по справі - орган опіки та піклування Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за №539 від 10.06.2004 року (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на теперішній час мешкає разом із позивачем (а.с.5), що підтверджується актом про фактичне мешкання проживання, складеного начальником дільниці №34 КП «Жилкомсервіс» від 03.02.2015 року (а.с.8).

Відповідно до довідки №95 від 05.02.2015 року КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №7» судом вбачається, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться під наглядом у поліклініці з народження. При зверненні в поліклініку у 2013 році дитина супроводжувалась батьком - ОСОБА_1. При відвідувані на дому дільничним педіатром, догляд та контроль за станом здоров'я дитини здійснює також батько. При зверненні у 2014 році дитину також супроводжував батько. Звернень у 2015 році не було (а.с.7).

Як вбачається з характеристики ОСОБА_3, наданої директором та класним керівником Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів Харківської міської ради Харківської області, батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню, навчанню, всебічному розвитку сина, цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, бере активну участь у підготовці до класних та загальношкільних заходах. Мати, ОСОБА_2, впродовж навчання ОСОБА_3 жодного разу не відвідувала шкоду, не цікавилась навчанням сина, не відвідувала батьківські збори, класні та загальношкільні заходи. ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1, має окрему облаштовану кімнату для навчання та відпочинку (а.с.12).

Таким чином, судом встановлено, що спільна малолітня дитина позивача та відповідача проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на його повному утриманні та вихованні, ОСОБА_2 сумісно з сином не мешкає, участі у його вихованні не приймає.

Згідно зі ст. 141 ч. 1 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину.

У Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, зазначено, що "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження".

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Тому при вирішенні спору щодо місця проживання сина сторін, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, наявність у батька житла, достатнього заробітку, можливість розвитку додаткових здібностей.

Крім того, як вбачається з письмової заяви від відповідача по справі, сторони по справі прийшли до згоди, що з урахуванням інтересів дитини, з метою його повноцінного розвитку, навчання та виховання, доцільним буде залишити проживати ОСОБА_3 разом із батьком.

Тому, проаналізувавши всі докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки предметом позову є визначення місця мешкання їх спільної з позивачем дитини.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 218 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 141,150,151,157,160,161,180,182,183 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з його батьком - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, за адресою: АДРЕСА_1 та до набрання рішенням законної сили вважати місцем проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 його фактичне місце мешкання разом із батьком, а саме: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Н.В. Якуша