РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05.03.2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя Кабанячий Ю.В.

при секретарі Тоцькій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації Київської області про надання дозволу на короткостроковий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька, -

встановив:

24.12.2014 року позивачі звернулися з даним позовом, який в ході розгляду уточнили та просять суд надати дозвіл на виїзд за кордон до Об'єднаних Арабських Еміратів малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1 або баби дитини з 1 березня 2015 року по 30 травня 2015 року включно без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

В обґрунтування зазначили, що 28 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, від якого мають сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина сторін - ОСОБА_4 у сумі 800 грн. щомісячно. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дружини в розмірі 200 грн. щомісячно. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, з ОСОБА_3 стягнуто додаткові витрати на користь позивачки за навчання сина ОСОБА_4 в розмірі 595 грн. одноразово.

Відповідач після розірвання шлюбу, не виконує свій батьківський обов'язок покладений на нього законодавством, чим порушує права свого неповнолітнього сина, а саме право на утримання від батьків та участь батька у вихованні дитини.

Позивач ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_4 та своєю матір'ю - ОСОБА_2. та має можливість вивозити сина на відпочинок за кордон, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Для виїзду сина на відпочинок та для спілкування з родичами за кордон потрібна письмова нотаріально-посвідчена згода батька дитини. Однак отримати дану згоду для виїзду за кордон від батька дитини позивач не може, так як відповідач відмовляється його надати, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач неодноразово зверталася з даними позовами до суду, так як відповідач не надавав дозволу на виїзд дитини за кордон і її позовні вимоги були задоволені.

В судове засідання позивачі не з'явилися, проте від їх представника ОСОБА_7 надійшла письмова заява в якій вона просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивачів. На задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Не одноразово не з'являвся. Про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечував.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, проте подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує та просить слухати за відсутності її представника.

На підставі ст.197 ЦПК України в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що у подружжя ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2011 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано та змінено прізвище позивача з ОСОБА_1 на дошлюбне ОСОБА_1 (а.с.17) та на примусове виконання вказаних рішень були отримані виконавчі листи (а.с.24). Крім того відкриті виконавчі провадження (а.с.15,16).

Сторони не могли домовитися щодо утримання сина, тому рішеннями судів з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 (а.с.18) та додаткові витрати на навчання сина (а.с.19).

В матеріалах справи знаходяться рішення судів про задоволення вимог про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на дитину (а.с.22) та дозвіл на виїзд за кордон без дозволу батька (а.с.20-21,23). Таким чином з даних судових розглядів можна зробити висновок, що сторони домовитися не можуть щодо утримання дитини та виїзду його за кордон, що призводить до вирішення даних спорів лише в судовому порядку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Відповідно до ст.ст.3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відмова відповідача у наданні нотаріально посвідченого дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері порушує принцип ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною, з якої вбачається, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені ст.33 Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що закріплено в ст.7 СК України. Також за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до п.2 ст.4 вказаного Закону та п.4,ч.3 п.22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Отже, з урахуванням неможливості отримати дозвіл від відповідача на оформлення документів та виїзд дитини за кордон України, враховуючи законні права та інтереси дитини, необхідно надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України, малолітній дитині в супроводі матері без згоди та супроводу батька.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.10,11.60, 212-215, 218,224-225 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Васильківської районної державної адміністрації Київської області про надання дозволу на короткостроковий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити в повному обсязі.

Надати дозвіл на виїзд за кордон до Об'єднаних Арабських Еміратів малолітній дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1 або баби дитини ОСОБА_2 з 1 березня 2015 року по 30 травня 2015 року включно без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.

Суддя Ю.В. Кабанячий