Номер провадження: 22-ц/785/1300/15
Головуючий у першій інстанції Сивоконь Т. І.
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Виноградової Л.Є.

суддів Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович про визнання свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів недійсним та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що 16.04.2014 року позивач уклав договір дарування з ОСОБА_6 на будівлю під літерою "Ц", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Дана будівля складає 19/1000 частки комплексу сукняна фабрика. В цей же день, а cаме 16.04.2014 року позивач зареєстрував своє право власності у державному реєстрі речових прав.

В серпні 2014 року позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. 17.07.2014 року було видано свідоцтво про придбання з прилюдних торгів арештованого майна. В свідоцтві зазначено, що до переліку цього майна входить будівля під літерою "О" та будівля під літерою "Ц", які разом складають 39/1000 частки комплексу сукняна фабрика. Скільки часток складає кожна будівля в свідоцтві не вказано, хоча це окремо визначені будівлі, відповідно до технічних паспортів і вони мають окремо визначені частки. В цей же день, а саме 17.07.2014 року нотаріусом Монастирліу О.П., як державним реєстратором, було зареєстровано право власності на будівлі під літерою "О" та літерою "Ц" за ОСОБА_4, яка стала переможцем прилюдних торгів.

Позивач вважає, що діями нотаріуса були порушені його права як власника, так як його право власності на будівлю під літерою "Ц" було зареєстровано у Державному реєстрі прав ще 16.04.2014 року. Приватний нотаріус повинен був перевірити наявність цього запису під час пошуку у реєстрі, також він зареєстрував одним записом право власності на 2 окремі будівлі, хоча кожна з них має свою окрему частку.

Посилаючись на ці обставини, уточнивши розмір позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд визнати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Монастирліу О.П. 17.07.2014 року в частині посвідчення належності на праві власності ОСОБА_4 будівлі під літерою "Ц" недійсним.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідачів вказуючи, що 08.04.2014 року вона. на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави, придбала складське приміщення під літерою "Ц", яке входить до комплексу сукняна фабрика та службову будівлю (гаражі) під літерою "О", які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належали відповідачці ОСОБА_6 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.06.2006 року. Факт придбання позивачкою зазначених об'єктів нерухомості підтверджується актом державного виконавця та протоколом про проведення прилюдних торгів.

17.07.2014 року ОСОБА_4 було зареєстроване зазначене майно у приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П.

Позивачці нещодавно стало відомо, що відразу після проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме 16.04.2014 року, ОСОБА_6 подарувала зазначені об'єкти нерухомості ОСОБА_3, не будучи на час укладення договору дарування власником зазначеного майна, оскільки право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, що і відбулося на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави 08.04.2014 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6, подарувавши майно, яке їй більше не належало ОСОБА_3, грубо порушила її право як власника розпоряджатися та користуватися своїм майном, ОСОБА_4 просила суд визнати договір дарування від 16.04.2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсним та вилучити з диного державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_3 на складське приміщення під літерою "Ц", яке входить до комплексу сукняна фабрика та службову будівлю (гаражі) під літерою "О", які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено, позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково, визнано договір дарування від 16.04.2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, недійсним, вилучено з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно запис №5384711 про право власності ОСОБА_3 на складське приміщення під літ. "Ц", що складає 19/1000 комплексу сукняної фабрики за адресою: АДРЕСА_1., стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку з прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна від 08.04.2014 року придбала складське приміщення під літ. "Ц", яке входить до складу комплексу сукняна фабрика, ОСОБА_3 же це приміщення було подаровано 16.04.2014 року ОСОБА_6, право власності якої на час укладення договору дарування було припинено.

Цей висновок суду підтверджується матеріалами справи, договором дарування від 16.04.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с. 6), свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.07.2014 року, видане ОСОБА_4 нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області (а.с.9), випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2014 року, де власником 39/1000 часток вказана ОСОБА_4 (а.с.10),актом державного виконавця про проведення торгів від 09.04.2014 року (а.с. 44,т.1), протоколом № 1613423-6 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави, що належить ОСОБА_6 від 08.04.2014 року, де переможцем торгів визнана ОСОБА_4 (а.с.45,т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не правильно постановив ухвалу про об'єднання справ за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович про визнання свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів недійсним та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович про визнання договору дарування недійсним в одне провадження не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ст.126 ЦПК України надає таке право суду, тому що ці позови є взаємопов'язаними.

Твердження, що ОСОБА_4 не вправі була заявляти вимоги про визнання договору дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсним суперечать п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", тому що ОСОБА_4 є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Крім того, ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.04.2014 року задоволена заява ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову у вигляді арешту, накладеного ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.09.2006 року на бокси та прибудови, що знаходяться на території сукняної фабрики (а.с. 15,16,т.2).

З посиланням в апеляційній скарзі на те, що суд не вправі був вилучати з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно запис №5384711 про право власності ОСОБА_3 на складське приміщення під літ. "Ц", що складає 19/1000 комплексу сукняної фабрики за адресою: АДРЕСА_1 судова колегія погодитися не може, адже це частина позову ОСОБА_4 та підставою внесення до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно такого запису був договір дарування, який судом визнаний недійсним.

Судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, до того ж згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко