Номер провадження: 22-ц/785/2086/15
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж.В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д., Комаровської Н.В.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Роздільнянської міської ради Одеської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу Держземагентства у Роздільнянському районі Одеської області, третя особа - Реєстраційна служба по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про скасування рішення Роздільнянської міської ради Одеської області ,скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою територіальної громади , за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Роздільнянської міської ради Одеської області на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року, -

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування рішення Роздільнянської міської ради Одеської області ,скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою територіальної громади і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є суміжним землекористувачем з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивачу стало відомо ,що ОСОБА_3 за рахунок земель загального користування оформила у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку , площею 0,0482 га.

Позивач посилався на те, що відповідачем ОСОБА_3 здійснено капітальне будівництво з влаштуванням бетонного фундаменту та паркану на землях загального користування ,а саме дороги по вул. Південна 102 ,внаслідок чого ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку площею 0,02 га. за рахунок земель загального користування.

Позивач просив :

- скасувати рішення Роздільнянської міської ради "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Роздільнянської міської ради" від 24.12.2013 року № 1457-VI;

- скасувати свідоцтво на право власності на земельну ділянку від 26.01.2014 року № 16774722;

- зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою територіальної громади м.Роздільна площею 0,002 га за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу (знесення) самовільно встановленої бетонної огорожі вказаної земельної ділянки з боку АДРЕСА_2 та повернути територіальній громаді м.Роздільна самовільно заняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до присадибної ділянки ОСОБА_3

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3, представник Роздільнянської міської ради позов не визнали ,просили відмовити у задоволенні позову.

Рішення ухвалено у відсутність відповідачів ОСОБА_4 , відділу Держкомзему в Роздільнянському районі та третьої особи реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області .

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано, як неправомірне рішення Роздільнянської міської ради від 24.12.2013 року за №1457-VI про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0482 га по АДРЕСА_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5123910:02:021:0034 в натурі ОСОБА_3.

Скасовано свідоцтво про право власності, видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за №16774722 на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0482 га по АДРЕСА_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5123910:02:021:0034.

В решті позову відмовлено.

В позові до ОСОБА_4, Відділу Держземагенства у Роздільнянському районі Одеської області відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, Роздільнянська міська рада Одеської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3, Роздільнянської міської ради Одеської області підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов ОСОБА_2 виходив з того,що на момент приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 межі її земельної ділянки по АДРЕСА_1 як і її розмір , не були визначені та узгоджені із суміжним землекористувачем ОСОБА_2

Відмовляючи в решті позовних вимог , суд посилався на те, що матеріали справи не містять ,а позивачем не доведено те, що ОСОБА_3 самовільно захопила частину земельної ділянки ОСОБА_2 та зведений відповідачем ОСОБА_3 паркан встановлений з порушенням меж земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а будь-яких позовних вимог до відповідачів ОСОБА_4, відділу Держземагенства у Роздільнянському районі Одеської області взагалі позивачем не пред'явлені.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржено.

Колегія суддів перевіряє законність рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків .

З матеріалів справи вбачається , що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить будинок , розташований за адресою ,Одеська область, АДРЕСА_2 ,що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20.08.1996 р. (а.с.9).

Будинок позивача розташований на земельній ділянці ,розміром 880 кв.м., отриманої позивачем в користування під будівництво житлового будинку на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 24.11.1992 року (а.с.99).

На підставі рішення Роздільнянської міської ради від 2.12.1994 року, позивачу додатково за вказаною адресою надано в користування земельну ділянку площею 480 кв.м. під огородництво (а.с.100). Всього в користування передано земельну ділянку площею 1360 кв.м.

Будинок 1996 року забудови, згідно технічного паспорту на будинок фактично в користуванні на момент проведення інвентаризації будинку в 1996 році закріплена земельна ділянка площею 1143 кв.м. (а.с.107).

На час вирішення спору земельна ділянка позивачем ОСОБА_2 не приватизована та перебуває у користуванні.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.70) .

Будинок ОСОБА_3 розташований на земельній ділянці,яка межує з земельною ділянкою позивача ОСОБА_2 по АДРЕСА_2

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 19.05.1994 року було надано в користування земельну ділянку площею 810 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.10).

У подальшому за заявою відповідача ОСОБА_3, на підставі рішення Роздільнянської міської ради від 23.06.2010 року було припинено право користування ОСОБА_3 частиною земельної ділянки площею 0,05 га в АДРЕСА_1 та переведено дану земельну ділянку в землі запасу Роздільнянської міської ради і присвоєно цій земельній ділянці юридичну адресу АДРЕСА_1, а в подальшому дану земельну ділянку передано в користування донці ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (а.с.57) про ,що сторони не заперечують.

Таким чином в користуванні ОСОБА_3 залишилась земельна ділянка згідно вищевказаних рішень Роздільнянської міської ради в розмірі 310 кв.м.(810 кв.м. - 500 кв.м. )

З наявних в матеріалах справи скарг, заяв сторін та актів обстежень ,за заявами сторін земельних ділянок та пояснень сторін ,наданих ними в суді першої інстанції та колегії суддів вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує земельний спір стосовно меж земельної ділянки ОСОБА_3 та розміру її земельної ділянки .

У 2012 році відповідач ОСОБА_3 звела паркан вздовж скрізного проїзду Г-образної форми з вул. Південна до вул. Горького, який згідно пояснень позивача став перешкодою для проїзду транспорту ОСОБА_2 По даному питанню неодноразово проводились обстеження земельних ділянок та існуючого міжквартального проїзду вулиці Південна (а.с.62-69) Згідно актів комісійного обстеження від 02.08.2013 року ,10.12.2012 року проїзд відповідає вимогам ДБН стосовно ширини проїзду і складає 4,80 кв.м., крім того комісією не встановлено фактів самовільного зайняття громадянкою ОСОБА_3 міжквартального проїзду. Безпосередня межа між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не змінювалась і закріплена парканом 20-30 років тому.

Суд першої інстанції вірно посилався на те,що матеріали справи не містять докази , які б підтверджували законність користування ОСОБА_3 земельною ділянкою саме площею 0,0482 га. по АДРЕСА_1 а комісією при обстеженні земельних ділянок не встановлено за рахунок чого фактичний розмір земельної ділянки ОСОБА_3 збільшився, що не виключає і її збільшення за рахунок земель міжквартального проїзду, так і за рахунок землі ОСОБА_2, так як розмір фактичного землекористування позивача ОСОБА_2 менший від розміру земельної ділянки, яка за рішеннями Роздільнянської міської ради передавалась йому в користування в 1992 та 1994 роках.

Виходячи з матеріалів технічної інвентаризації по АДРЕСА_1 вбачається , що згідно технічної інвентаризації 1989 року (а.с.182) за вказаною адресою рахувалась земельна ділянка площею 810 кв.м., згідно технічної інвентаризації 2009 року розмір земельної ділянки збільшився до 977 кв.м. (а.с.153), при цьому змінилась конфігурація земельної ділянки і порядок проходження безпосередньої межі між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Проте не зважаючи на наявність земельного спору 11.07.2013 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки загальною площею 0,0482 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 для визначення кадастрового номеру земельної ділянки та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. (а.с.18) Розмір земельної ділянки визначений в більшому розмірі на підставі фактичного землекористування ОСОБА_3, що підтверджується актом від 12.08.2013 року . (а.с.62)

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з наявних в матеріалах справи геодезичної зйомки встановлено невідповідність її кадастровому плану земельної ділянки. Так від точки А до точки В межа проходить вздовж земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с.31, 96).

Згідно актів обстеження земельної ділянки та акту виносу меж в натурі господарські будівлі ОСОБА_3 знаходяться на межі вздовж старої металевої огорожі, тоді як по плану ці будівлі значно відступають від межових знаків, визначених у кадастровому плані (а.с.31, 182).

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція). Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Матеріали справи не містять докази належного сповіщення суміжного землекористувача ОСОБА_2 про проведення робіт для визначення меж земельних ділянок та внаслідок чого позивачем ОСОБА_2 не було підписано акт прийому-передачі межових знаків на зберігання .

Суд першої інстанції вірно посилався на те, що в порушення вимог ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка з суміжними землекористувачем ОСОБА_2 не погоджувалась , акт погодження на місцевості позивачем не підписувався, не узгоджувався та Роздільнянською міською радою не завірявся.

24.12.2013 року рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області №1457 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 із земель громадської та житлової забудови. (а.с.11)

На підставі вищевказаних рішень на ім'я ОСОБА_3 26.01.2014 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0482 га по АДРЕСА_1.(а.с.72) Дана земельна ділянка зареєстрована на ім'я ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності.(а.с.73)

Суд першої інстанції вірно встановив, що законних підстав для винесення рішення Роздільнянською міською радою 24.1.2013 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_3 і надання таким чином їй права на приватизацію земельної ділянки без згоди землекористувача сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 у ради не було, оскільки межі земельних ділянок позивача та відповідача належним чином не визначені , є розбіжності в площі земельної ділянки , яка приватизована відповідачем ОСОБА_3, Роздільнянською міською радою Одеської області законодавство щодо порядку вирішення даних питань не дотримано .

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги Роздільнянської міської ради Одеської області слід зазначити наступне.

Доводи апеляційної скарги Роздільнянської міської ради Одеської області щодо відсутності відображення судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду свідчення свідка ОСОБА_5 не заслуговують на увагу ,оскільки пояснення свідка не спростовують законність ухваленого судом першої інстанції рішення суду.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного встановлення и посилання судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення на наявність розбіжності загальної площі земельної ділянки ,яка була перебувала у користуванні ОСОБА_3, оскільки такий факт відповідачем ОСОБА_3 , Роздільнянською міською радою Одеської області не спростований та підтверджується матеріалами справи ,зокрема рішенням Роздільнянської міської ради від 19.05.1994 року,відповідно до якого було надано ОСОБА_3 в користування земельну ділянку площею 810 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.10), рішенням Роздільнянської міської ради від 23.06.2010 року ,відповідно до якого було припинено право користування ОСОБА_3 частиною земельної ділянки площею 0,05 га в АДРЕСА_1 та переведено дану земельну ділянку в землі запасу Роздільнянської міської ради і присвоєно цій земельній ділянці юридичну адресу АДРЕСА_1, а в подальшому дану земельну ділянку передано в користування донці ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (а.с.57) , ситуаційними схемами ,актом прийому- передачі межових знаків на зберігання,актами обстеження земельної ділянки ОСОБА_3.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного встановлення судом першої інстанції того,що при проведенні кадастрової зйомки з суміжними землекористувачами були порушені вимоги ч.2 ст.198 ЗК України ,оскільки матеріали справи не містять докази отримання ОСОБА_2 повідомлення про здійснення таких робіт ,а наявний в матеріалах справи акт від 11.09.2013 року (а.с.27) не спростовує наявне порушення вимог ч.2 ст. 198 ЗК України та п.2.8, 3.12, "Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. № 376.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо неврахування судом першої інстанції того, що ширина проїзду відповідає нормам ДБН 360-92 , оскільки при проведенні приватизації земельної ділянки були порушені права ОСОБА_2 як користувача суміжної земельної ділянки , які підлягають відновленню шляхом скасування неправомірно рішення Роздільнянської міської ради Одеської області та свідоцтва про право власності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що у ОСОБА_2 відсутні документи на право власності на земельну ділянку , оскільки відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків .

ОСОБА_2 є користувачем суміжної земельної ділянки та правомірно ,відповідно до ст.3, 11,15 ЦПК України ,ст.16 ЦК України та ст.152 ЗК України звернувся до суду з відповідним позовом щодо захисту своїх порушених прав.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційні скарги ОСОБА_3, Роздільнянської міської ради Одеської області підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Роздільнянської міської ради Одеської області відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

Н.В. Комаровська