Справа № 739/550/15-ц
Провадження № 2/739/131/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позов до ОСОБА_3 та, збільшивши позовні вимоги, до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі СТзДВ «Гарантія») про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 39 568 грн. 50 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 жовтня 2014 року о 08 год. 50 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольцваген Мультіван, допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення автомобіля під керуванням ОСОБА_3 з автомобілем позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_3 встановлена постановою Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року. Згідно висновку спеціаліста розмір збитків, завданих пошкодження його транспортного засобу становить 37 060 грн. 42 коп., при цьому вартість робіт та запасних частин, використаних для ремонту автомобіля, становить 39 568 грн. 50 коп. Хоча цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 й була застрахована СТзДВ «Гарантія», звернення позивача до вказаної страхової компанії з приводу відшкодування матеріальної шкоди були повернуті, оскільки страхова компанія не значиться за адресою, вказаною у страховому полісі. На даний час завдана матеріальна шкода позивачу не відшкодована, у звязку з чим остання, на думку позивача, підлягає стягненню з ОСОБА_3 та СТзДВ «Гарантія».

Представником ОСОБА_3 подано заперечення проти позову, відповідно до яких позовні вимоги відповідачем не визнаються, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована у СТзДВ «Гарантія», після дорожньо-транспортної пригоди він надав позивачу всю необхідну інформацію про себе, страховика та надав необхідні відомості про страховий поліс, а також звязався з представником страховика і направив йому заяву про страховий випадок. СТзДВ «Гарантія» на даний час не перебуває в процесі провадження у справі про банкрутство, санації, в процесі припинення, відповідно може виконувати свої зобовязання за договорами обовязкового страхування. При цьому страховим полісом передбачено виплату в разі настання страхового випадку у розмірі 50 000 грн., що перевищує заявлений в позові розмір відшкодування, відповідно шкода, заподіяна ОСОБА_3 майну позивача, може бути в повному обсязі виплачена страховою компанією за рахунок страхового відшкодування.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти розгляду справи без участі представника СТзДВ «Гарантія» не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково в частині стягнення на користь позивача франшизи, визначеної страховим полісом у розмірі 1 000 грн., в решті позовних вимог висловився за стягнення зазначених коштів з СТзДВ «Гарантія», посилаючись на обставини, вказані у запереченнях проти позову. При цьому проти розгляду справи без участі представника СТзДВ «Гарантія» не заперечував.

Представник СТзДВ «Гарантія» до суду не зявився, хоча про час та місце судового розгляду зазначене страхове товариство повідомлялося належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик разом з ухвалою суду про залучення його в якості співвідповідача, копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів, за адресою місцезнаходження СТзДВ «Гарантія», зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. За таких обставин, враховуючи думку позивача та представника ОСОБА_3, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі представника СТзДВ «Гарантія».

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 22 жовтня 2014 року о 08 год. 50 хв. ОСОБА_3 в м. Новгороді-Сіверському на вул. Залінійній, керуючи автомобілем моделі Фольцваген Мультіван, державний номерний знак НОМЕР_1, виїжджаючи з прилеглої території Новгород-Сіверського сирзаводу, перед проїзною частиною не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю позивача моделі Опель Комбо, державний номерний знак СВ 01444 ВВ, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення із зазначеним автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам були спричинені механічні пошкодження.

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди на накладено стягнення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 21).

Відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою.

Отже встановлені постановою судді від 12 грудня 2014 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року (далі Закон України №1961-ІV) проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач звернувся 23 жовтня 2014 року до приватного експерта-товарознавця з приводу визначення вартості матеріального збитку, заподіяного йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 4).

Згідно висновку №311 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню величини втрати товарної вартості, завданої власнику КТЗ від 30 жовтня 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля моделі OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_2, на дату дослідження становитиме 37 060 грн. 42 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_2, на дату дослідження становитиме 24 152 грн. 78 коп. (а.с. 4-33).

З дослідженого у судовому засіданні полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0877867 від 01 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3, як власник транспортного засобу Volkswagen Multivan, державний номерний знак АХ 0595СН, застрахував свою цивільно-правову відповідальність, уклавши відповідний договір з СТзДВ «Гарантія», строк дії якого визначено з 23 липня 2014 року по 22 липня 2015 року (а.с.47). Вказаним договором визначено страхову суму, яка підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50 000 грн., а також франшизи у розмірі 1 000 грн.

Як вбачається із заперечень ОСОБА_3 останній, після дорожньо-транспортної пригоди, надав позивачу всю необхідну інформацію про себе, страховика та надав необхідні відомості про страховий поліс, а також звязався з представником страховика і направив йому заяву про страховий випадок.

10 лютого 2015 року позивач звернувся до СТзДВ «Гарантія» із заявою на виплату страхового відшкодування, зазначивши в ній реквізити для перерахунку коштів та додавши відповідні документи, що підтверджували право на отримання страхового відшкодування. Вказана заява була направлена позивачем на адресу страховика, вказану в страховому полісі (а.с.23). Такі ж заяви були направлені позивачем за адресою місцезнаходження страховика, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.53-55). Незважаючи на це заяви були повернуті позивачу із позначкою про відсутність СТзДВ «Гарантія» за цими адресами.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що позивачем були вчинені всі дії, направлені на надання СТзДВ «Гарантія» усіх необхідних документів для визнання події страховим випадком, визначення розміру страхового відшкодування, відповідно до статті 36 Закону України №1961-ІV та отримання вказаного відшкодування. Водночас СТзДВ «Гарантія», будучи повідомленою ОСОБА_3 про настання страхового випадку, змінила адресу свого місцезнаходження, про що не повідомила ні позивача, ні ОСОБА_3, за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців дане страхове товариство також відсутнє, що свідчить про ухилення зазначеного вказаного страхового товариства від виконання своїх обовязків з виплати страхових відшкодувань, зокрема й позивачу.

Відповідно до статті 6 Закону України №1961-ІV, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Статтею 9 Закону України №1961-ІV передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно пункту 22 частини першої статті 22 Закону України №1961-ІV при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 29 Закон України №1961-ІV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Враховуючи положення наведених вище правових приписів, суд приходить до висновку, що саме з СТзДВ «Гарантія» підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна позивачу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_3

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, які підлягає стягненню, суд враховує, що позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування фактично здійснених ним витрат у розмірі 39 568 грн. 50 коп., які складаються з вартості виконаних робіт та вартості придбаних запасних частин. Водночас з висновку експерта №311 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу на дату дослідження становить 24 152 грн. 78 коп., дані збитки розраховані з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, а тому саме в такому розмірі вони підлягають стягнення на користь позивача з СТзДВ «Гарантія», за виключенням розміру франшизи, визначеної страховим полісом у розмірі 1 000 грн. 00 коп.

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України №1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до пункту 36.6 статті 36 Закону України №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки страховим полісом №АІ/0877867 визначено франшизу у розмірі 1 000 грн. 00 коп., яка не підлягає стягненню з СТзДВ «Гарантія», при цьому позивач має право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у повному розмірі, зокрема й тієї частини шкоди, яка не відшкодовується страховиком, суд вважає за необхідне стягнути суму франшизи на користь позивача з ОСОБА_3

За таких обставин з СТзДВ «Гарантія» на користь позивача необхідно стягнути в якості відшкодування матеріальної шкоди 23 152 грн. 78 коп., а з ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути суму франшизи у розмірі 1 000 грн. 00 коп., отже позов відлягає задоволенню частково. При цьому у задоволенні позову в решті позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем у розмірі 39 568 грн. 50 коп., підлягають задоволенні частково, у розмірі 24 152 грн. 78 коп., при цьому позивачем здійснено судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 395 грн. 50 коп., суд приходить до висновку про необхідність стягнення даних судових витрати з СТзДВ «Гарантія» та ОСОБА_3 пропорційно розміру задоволених позовних вимог до кожного з відповідачів. Відповідно з СТзДВ «Гарантія» на користь позивач підлягають стягненню судові витрати у розмірі 233 грн. 51 коп., а з ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати у розмірі 10 грн. 09 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 22, 1187 Цивільного кодексу України, 6, 7, 9, 12, 22, 29, 36 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» статтями 2, 10, 11, 60, 61, 80, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути зі Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», ідентифікаційний код юридичної особи 21130899, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 23 152 (двадцять три тисячі сто пятдесят дві) гривні 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1 суму франшизи у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 233 (двісті тридцять три) гривні 51 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 10 (десять) гривень 09 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 22 червня 2015 року.