Справа № 308/4770/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Камяницької сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Камяницької сільської ради про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом, за якою просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок 1968 року побудови площею 138,5 м2, з надвірними будівлями (сарай 1970 року побудови, площею 13,4 м2, сарай 1970 року побудови, 21,4 площею м2, вбиральня 1970 року побудови, 1,3 м2, літня кухня 1967 року побудови, площею 26,5 м2, сарай 1967 року побудови площею 20,5 м2, сарай 1967 року побудови, площею 1,5 м.2, погріб 1970 року побудови, площею 16,0 м2, огорожа, колодязь) що знаходяться по вул. Гагаріна, 42, в селі Камяниця, Ужгородського району Закарпатської області у порядку спадкуванням за заповітом за померлим батьком ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивачем зазначене, що після смерті батька ОСОБА_2 відкрилася спадщина на зазначений житловий будинок, який за заповітом був визначений йому, як спадкоємцю. Проте померлий за життя не встиг оформити правовстановлювальні документи на цей будинок, тому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач було відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не прибув, однак подав до суду клопотання за яким просить суд розглянути позовну заяву за відсутності представника, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Повноважний та компетентний представник відповідача Камяницької сільської ради в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, проте до суду надійшла заява від 14.05.2015 про розгляд справи без участі його представника, у якій також зазначено, що відповідач визнає позов в повному обсязі.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер 15 липня 1992 року (свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 15.07.1992 серії І-ФМ № 172732).

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок 1968 року побудови площею 138,5 м2, з надвірними будівлями (сарай 1970 року побудови, площею 13,4 м2, сарай 1970 року побудови, 21,4 площею м2, вбиральня 1970 року побудови, 1,3 м2, літня кухня 1967 року побудови, площею 26,5 м2, сарай 1967 року побудови площею 20,5 м2, сарай 1967 року побудови, площею 1,5 м.2, погріб 1970 року побудови, площею 16,0 м2, огорожа, колодязь) що знаходяться по вул. Гагаріна, 42, в селі Камяниця, Ужгородського району Закарпатської області, який побудував ОСОБА_2 у відповідності до рішення виконкому Ужгородської районної Ради депутатів трудящих від 11.08.1967 року № 222, який в свою чергу дозволив будівництво на земельній ділянці під забудову площею 0,25 га., яка була виділена з вільного присадибного фонду на підставі рішення Закарпатської обласної Ради депутатів трудящих, що підтверджується Свідоцтвом № 197 на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР.

Підтвердження цьому с записи погосподарських книг Камяницької сільської ради за 1980-1982 роки, та технічного паспорта на будинковолодіння, згідно яких ОСОБА_2 являвся забудовником житлового будинку в с. Камяниця, вул. Гагаріна, 42. Рік побудови житлового будинку - 1968 рік (довідка Кам'яницької с/р № 86702-10 від 03.06.2014 р., сарай «Б, В», вбиральня «Г», 1970 рік, побудови, літня кухня «Д», сарай «Ж,3» 1967 рік побудови, погріб «Є» 1970 рік побудови.

Довідкою Камяницької с/р № 540/02-10 від 08.05.2014 р. підтверджується, що згідно погосподарських книг с/р забудовником житлового будинку, розташованого за адресою: с. Камяниця, Ужгородського району, вул. Гагаріна, буд. 42 був ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рік побудови житлового будинку 1968 рік.

Відповідно до довідки від 20.06.2014 № 903/02-10 відповідача на чзс смерті ОСОБА_2 в зазначеному будинку проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6

Жінка померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не приймала спадщину, проте на випадок своєї смерті вона також залишила заповіт, який 10.03.1992 року було посвідчено заступником готови Невицької сільської ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області.

29 грудня 2000 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.01.2001 року, серії І-ФМ № 014372.

На випадок смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, згідно якого ОСОБА_1, є спадкоємцем всього майна, яке належало померлому. Заповіт було посвідчено заступником голови Невицької сільської ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області 10 березня 1992 року.

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2015 року у справі № 308/13644/14-ц було встановлено факт належності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, який являється батьком ОСОБА_1:

●Свідоцтва про народження (видане повторно) від 04.11.1953 року Серії ЯШ №046728, видане на імя ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7;

●Свідоцтва №197 на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, видане на імя ОСОБА_3;

●Заповіту від імені ОСОБА_2, посвідчений заступником голови Невицької сільської Ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області в якому записано: «Заповіт підписано гр. ОСОБА_2 у моїй присутності і власноручно. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено»;

●Довідки Камяницької с/р №903/02-10 від 20.06.2014 року, у якій записано: «на день смерті ОСОБА_2, який помер 15.07.1992 року...»;

●Свідоцтва про смерть (видане повторно) від 03.06.2014 року Серії І ФМ №172732 на імя ОСОБА_2.

Згідно п. 1.2 глави 2 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна.

Відповідно до п. 4.18 глави 10 Розділу 2 цього Порядку відсутність правовстановлюючих документів на спадкові будівлі позбавляє нотаріуса можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину.

За ухвалою від 16.06.2015 року судом було витребувано у Ужгородської районної державної нотаріальної контори копії документів спадкової справи відкритої щодо ОСОБА_2 (ОСОБА_9), який помер 15 липня 1992 року (свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 15.07.1992 серії І-ФМ № 172732).

На виконання зазначеної ухвали надійшов лист від 03.07.2015 № 528, з якого вбачається, що спадкова справа за ОСОБА_2 не заведена.

Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що до таких осіб могла б належати дружина померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак 29 грудня 2000 року вона померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.01.2001 року, серії І-ФМ № 014372. На випадок своєї смерті вона також залишила заповіт, який 10.03.1992 року було посвідчено заступником голови Невицької сільської ради народних депутатів Ужгородського району Закарпатської області, за яким все своє майно заповідала синові ОСОБА_1.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1266 ЦК України визначений порядок спадкування за правом представлення, а саме зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Міністерство юстиції України за листом від 21.02.2005 року за № 19-32/319 «Про порядок оформлення документів у разі смерті власника нерухомого майна» розяснило, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не бела проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Витрати із сплати судового збору покладаються на позивача, оскільки відповідачем не оспорювалися позовні вимоги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок 1968 року побудови площею 138,5 м2, з надвірними будівлями (сарай 1970 року побудови, площею 13,4 м2, сарай 1970 року побудови, 21,4 площею м2, вбиральня 1970 року побудови, 1,3 м2, літня кухня 1967 року побудови, площею 26,5 м2, сарай 1967 року побудови площею 20,5 м2, сарай 1967 року побудови, площею 1,5 м.2, погріб 1970 року побудови, площею 16,0 м2, огорожа, колодязь) що знаходяться по вул. Гагаріна, 42, в селі Камяниця, Ужгородського району Закарпатської області у порядку спадкуванням за заповітом за померлим батьком ОСОБА_2.

3.Витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_10