У х в а л а

іменем україни

7 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Центральне конструкторське бюро «Маяк», третя особа - прокуратура Святошинського району м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк», третя особа - прокуратура Святошинського району м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Центральне конструкторське бюро «Маяк» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13 920 грн. 52 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2015 року доповнено абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції словами: «без виключення сум відрахування на податки та інших обов'язкових платежів».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення ним норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач допустив затримку у проведенні розрахунку при звільненні за період з 4 лютого 2014 року по 8 грудня 2014 року, а тому з останнього на користь ОСОБА_4 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 13 920 грн. 52 коп., який був заявлений позивачем у суді першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції з посиланням на п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» правильно доповнив абзац другий рішення суду першої інстанції словами: «без виключення сум відрахування на податки та інших обов'язкових платежів», що відповідає нормам чинного законодавства.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2015 року слід відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко