АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/64/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівОхріменко Н. І. , Фетісової Т. Л.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» та адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши адвоката ОСОБА_6, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечуючи на доводи апеляційної скарги банка, також представника ПАТ КБ «Приватбанк», який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечуючи проти скарги адвоката позивача, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позивач посилався на те, що 02 липня 2008 року нібито між ним та відповідачем ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір № KIXRRX06310089 на суму 4715грн. 74 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% у рік на залишок заборгованості за кредитом.

ОСОБА_7 зазначає, що він вказаний кредитний договір не підписував. Даним кредитом не користувався, ніяких грошей від відповідача не отримував.

В кінці червня 2008 року позивач втратив свій паспорт, і якась невідома особа від його імені підписала даний договір.

Позивачем до правоохоронних органів була подана відповідна заява про притягнення цієї особи за шахрайство. Дана заява внесена до єдиного реєстру досудового розслідування.

Про вказаний вище кредитний договір ОСОБА_7 взнав тільки тоді, коли по пошті отримав заочне рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 16 липня 2013 року. Даним рішенням суду позов ПАТ Комерційного банку «Приватбанк» був задоволений частково, - з нього на користь відповідача було стягнуто 6686 грн. 69 коп..

Відповідач на це рішення суду подав апеляційну скаргу, яка апеляційним судом Черкаської області від 06 вересня 2013 року була задоволена. З позивача на користь банку окрім розміру кредитного договору було також стягнуто і проценти за користування ним, а всього було стягнуто 32100,76 грн..

На підставі наведеного, п.3 ст.203, п.2 ст.215, ст.1051, ст. 1054 ЦК України, позивач з просив суд визнати кредитний договір №KIXRRX06310089 від 02 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ПАТ КБ«Приватбанк» недійсним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року в позовних вимогах ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що дане рішення є незаконним, не відповідає обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_7 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволити, визнати кредитний договір №KIXRRX06310089 від 02 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним та визнати недійсною сплату відсотків за користуванням даним кредитом.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах ОСОБА_7 в повному обсязі.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» - частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, суд виходив з того, що ОСОБА_7 не укладав кредитний договір №KIXRRX06310089 від 02 липня 2008 року, грошові кошти за цим договором не отримував, в зв'язку з чим не може йти мова про недійсність правочину, оскільки неукладений договір не може бути визнаний недійсним.

Проте, в даному випадку з таким висновком суду не можна погодитися.

Судом встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 02 липня 2008 року №KIXRRX06310089 в розмірі 6457 грн. 09 коп. та судовий збір в розмірі 229 грн. 60 коп. а всього 6686 грн. 69 коп.. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги банка в повному обсязі.

Переглядаючи вказану справу 06 вересня 2013 року апеляційний суд констатував, що матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 02 липня 2008 року укладений кредитний договір №KIXRRX06310089, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4715, 74 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12%у рік на суму залишку заборгованості за кредитом (ар. спр. 6-7).

Апеляційний суд вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (ар. даної спр. 9).

Далі апеляційний суд зазначив, що судом встановлено (мається на увазі судом першої інстанції по вказаній справі - за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості), що кредитні кошти відповідач по справі отримав, але умов договору по поверненню кредитних коштів не виконував, порушивши свої зобов'язання перед позивачем.

В цій же своїй ухвалі від 06 вересня 2013 року апеляційний суд стверджує: «Відповідно до Заяви позичальника, яка підписана ОСОБА_7, встановлено, що він ознайомився і згідний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам , які діяли на час видачі кредитних коштів, а сама заява та умови є одним цілим договором кредиту» (ар.спр.7).

Посилаючись на норми зобов'язального права, - ст.ст. 526; 530; ч.1 ст. 625, 1049 ЦК України, на пункти 5.1-5.5 Умов надання кредиту фізичним особам, апеляційний суд прийшов до висновку, що висновок суду про те, що обов'язок сплати пені та штрафів не передбачений заявою відповідача є не чинним, оскільки вищезазначеними Умовами визначено відповідальність позичальника за порушення зобов'язання у вигляді пені та штрафу.

В зв'язку з цим згадане вище заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2013 року даною ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 вересня 2013 року скасовано і позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені в повному обсязі . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором від 02 липня 2008 року №KIXRRX06310089 в розмірі 4715 грн. 14 коп. боргу за кредитом, 340,83 грн.. боргу по відсотках, 1400,52 грн. боргу по комісії, 23638,87 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1504,80 грн. штрафу (відсоткова складова), а всього 32100,76 грн. заборгованості за кредитною угодою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 321 грн. 00 коп. (ар. даної спр. 8-9).

Таким чином, з наведеної ухвали апеляційного суду Черкаської області від 06 вересня 2013 року вбачається, що апеляційним судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_7 02 липня 2008 року був укладений кредитний договір № КІХRRХ06310089, за умовами якого ОСОБА_7 отримав кредит у розмірі 4715,74 грн. під 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і що ОСОБА_7 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з наведеного, необґрунтованими слід визнати висновки суду про те, що ОСОБА_7 не укладав кредитний договір з банком від 02 липня 2008 року за №KIXRRX06310089 і що грошей за цим договором не отримував, дізнавшись про цей договір із судового рішення, яке було направлено на його адресу.

Позивач по даній справі ОСОБА_7 стверджував, що в кінці червня 2008 року втратив свій паспорт і якась невідома особа від його імені підписала договір кредиту з банком, в зв'язку з чим він подав до правоохоронних органів відповідну заяву про притягнення цієї особи за шахрайство. Дана заява внесена до єдиного реєстру досудового розслідування.

Однак, як підставно зауважив представник банку як апелянт, наведені обставини (втрата паспорту, ідентифікаційного коду, прав тощо) не підтверджують факт, що ОСОБА_7 не отримував кредит, втрата документів не є підтвердженням того, що позивач не отримував кредит та не повинен виконувати свої обов'язки перед банком.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

В матеріалах справи є висновок служби безпеки ПАТ КБ «Приватбанку» від 10.10.2013 року по факту відсутності кредитного договору №KIXRRX06310089 від 02 липня 2008 року на ім'я ОСОБА_7 та встановлення його місця знаходження з метою прикріплення сканкопії в ПК «ПИР» для проведення претензійно - позовної роботи по відношенню до даного клієнта.

З даного висновку вбачається, що кредитний договір №KIXRRX06310089 від 02 липня 2008 року (базовий №ХХ7И90) на ім'я ОСОБА_7, 1972 року народження (ИНН НОМЕР_1, паспорт НЕ 245521, виданий 12.12.2002 року Придніпровським РВГУМВД України у Дніпропетровській області), зареєстрованого в м. Києві, проспект Бажана, 28-А, кв. 84, у відповідності з яким банк надав позичальнику кредитні грошові кошти в сумі 4715,74 грн., був оформлений за програмою кредитування «Експрес - Розстрочка» клієнт - менеджером Київського ГРУ ОСОБА_8 (у банку з 26.03.2008 року по 30.03.2009 року) (ар. спр. 40-41).

Вбачається, що при виконанні кредитних зобов'язань ОСОБА_7 в порушення умов кредитного договору заборгованість не погашає, яка вийшла на прострочку, кредит являється проблемним. Відсутня кредитна справа, в програмному комплексі «ПІР» під референcом 872KILEZ09MV9 сканкопія кредитного договору KIXRRX06310089 від 02 липня 2008 року на ім'я ОСОБА_7 прикріплена. Оригінали документів кредитного договору в архіві відсутні, місцезнаходження невідоме.

Проте, й зазначений висновок не свідчить на користь доводів позивача, оскільки не заперечує факту укладання ним кредитного договору, отримання кредиту, який необхідно погашати.

Відповідно до ст. 527 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач не надав до суду жодного доказу, який би спростував укладення спірного кредитного договору, або підтвердив повне погашення ним заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору від 02.07.2008 року, як правочину, який не укладався, - підлягає до скасування як необґрунтоване матеріалами справи.

Водночас матеріалами справи не доведено, що укладений між сторонами кредитний договір від 02.07.2008 року є недійсним правочином.

Він відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст його не суперечить діючому законодавству, волевиявлення учасників правочину є вільним і відповідає їх внутрішній волі. Вчинений правочин у встановленій законом письмовій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оформлений сторонами з необхідним обсягом цивільної дієздатності.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Проте, встановлених законом підстав про визнання недійсним укладеного між сторонами спірного кредитного договору не встановлено, позивачем ОСОБА_7 не наведена, не вказано на джерела витребування таких даних.

За таких обставин слід ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про визнання кредитного договору недійсним необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317,218 ЦПК України, судова палата,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 жовтня 2014 року по даній справі скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :