УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, пені та моральної шкоди за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Корона» про відшкодування збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2014 року, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 131505 грн. Обґрунтовував свої вимоги тим, що 2 серпня 2008 року відповідно до розписки відповідач отримав у нього грошові кошти в розмірі 16500 доларів США у формі часткової попередньої оплати за лазню згідно укладеної угоди. З урахуванням уточнень позовних вимог позивач на підставі ст.ст. 1213, 1212 ЦК України, просив стягнути з відповідача 16500 доларів США, згідно курсу Національного банку України на час винесення рішення у справі.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 січня 2013 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 131505 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано з направленням справи на новий розгляд до місцевого суду.

В ході нового розгляду справи, у березні 2014 року позивач збільшив позовні вимоги та змінив підстави позову. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу еквівалентну 16500 доларів США, пеню - 1555200 доларів США, згідно курсу Національного банку України на час ухвалення рішення у справі та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Змінені позовні вимоги мотивував тим, що відповідач на підставі письмової розписки від 2 липня 2008 року отримав кошти, як часткову передоплату за лазню, будівництво якої не здійснив. Оскільки будівництво лазні мало бути закінчено до 30 листопада 2008 року, то станом на 4 березня 2014 року, відповідачем допущено прострочення у 1920 днів, а з 1 січня 2014 року по 4 березня 2014 року пройшло 69 днів. Отже із загальної вартості будівництва лазні - 27 000 доларів США, відповідач має сплатити пеню у розмірі 1555200 доларів США. Відшкодування моральної шкоди позивач визначив в сумі 50 000 грн.

У червні 2014 року ОСОБА_5 подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 3210 доларів США, що станом на 1 лютого 2009 року становило 25 679,79 грн, а станом на 8 травня 2014 року - 37 216,20 грн.

Зустрічний позов мотивовано тим, що у червні 2008 року між сторонами був укладений договір підряду, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язувався виготовити у своєму столярному цеху в с. Жупани Сколівського району Львівської області з власного дерева усі необхідні елементи дерев'яної конструкції будівлі бані (лазні), яку потім змонтувати за адресою: АДРЕСА_1, на території ТОВ «Корона», яке, як запевнив ОСОБА_4 належить йому. 2 липня 2008 року, узгодивши усі істотні умови договору підряду, сторони дійшли до згоди, що вартість цієї роботи разом з матеріалом буде становити суму, еквівалентну 31500 доларів США, з яких 16500 доларів США ОСОБА_4 зобов'язаний оплатити одразу ж, а решту - 15000 доларів США до 1 вересня 2008 року по факту виконання робіт. ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_5 16500 доларів США у якості попередньої оплати. Також в цей же день 2 липня 2008 року ОСОБА_5 було підписано заздалегідь підготовлений ОСОБА_4 договір підряду з ТОВ «Корона», яким було деталізовано досягнуті домовленості між сторонами щодо виготовлення та монтажу дерев'яної конструкції бані. В подальшому, оскільки ОСОБА_5 не мав можливості закупити необхідну для виконання замовлення сировину та вчасно, тобто до 1 вересня 2008 року, виконати замовлення, зважаючи на форс мажорні обставини, ОСОБА_4 примусив ОСОБА_5 підписати з ТОВ «Корона» додаткову угоду від 3 жовтня 2008 року до договору підряду та написати ще одну розписку від 6 жовтня 2008 року ОСОБА_4, згідно з якими термін виконання робіт було продовжено, а загальна вартість виконаних робіт зменшена до 27000 грн по договору підряду та 27000 доларів США відповідно до розписки. З метою виконання досягнутих домовленостей, на отримані від ОСОБА_4 кошти, ОСОБА_5 закупив лісоматеріали і організував роботу по виготовленню замовлення. Всього ОСОБА_5 за замовленням ОСОБА_4 на території ТОВ «Корона» було змонтовано 8 з 11 поясних рядів, що становить 73 % від обумовленого обсягу замовлення, враховуючи, що погоджена вартість замовлення за розпискою від 6 жовтня 2008 року становить 27000 доларів США. вартість 73 % замовлення складає 19710 доларів США. ОСОБА_4 в якості попередньої оплати було сплачено 16500 доларів США 02.07.2008 р. Станом на 1 лютого 2009 року ОСОБА_4 повинен був доплатити ОСОБА_5 залишок вартості роботи у розмірі еквівалентому 3210 доларам США, однак до цього часу це не зробив.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 260535 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн, що в загальній сумі становить 265 535 грн. У задоволенні іншої частини вимог первісного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Зустрічний позов залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення місцевого суду в частині стягнення 5000 грн моральної шкоди скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати з ухваленням нового рішення по суті спору.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_5 оскаржує судові рішення саме в частині задоволення вимог первісного позову. Рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у позові ОСОБА_4 про стягнення пені, а також рішення апеляційного суду в частині скасування рішення місцевого суду про стягнення з нього моральної шкоди та відмови у задоволенні цих вимог ОСОБА_5 не оскаржується, тому колегією суддів у цій частині в касаційному порядку не переглядається.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду у не скасованій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставин, 2 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір будівельного підряду, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобов'язання у строк до 1 вересня 2008 року виготовити лазню, в забезпечення чого позивач ОСОБА_4 передав йому 16500 доларів США у вигляді часткової попередньої оплати за будівництво цієї лазні. Залишок заборгованості, що становить 15000 доларів США мав бути оплачений за фактом виконання роботи до 1 вересня 2008 року. 06 жовтня 2008 року за взаємною згодою сторін загальна вартість будівництва лазні зменшена на 4500 доларів США і складає загальну вартість 27 000 доларів США, які мають бути доплачені після завершення будівництва, яке має бути здійснене до 30 листопада 2008 року.

Вказаний факт підтверджується відповідною розпискою, власноручно написаною відповідачем ОСОБА_5

Частково задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання перед ОСОБА_4 за договором будівельного підряду, укладеним 2 липня 2008 року, що є підставою для стягнення з нього суми заборгованості за даним договором у сумі, еквівалентній 16500 доларам США та, згідно офіційного курсу Національного банку України, станом на 25 листопада 2014 року становить 260535 грн.

Відповідач ОСОБА_5 не довів виконання взятих на себе зобов'язань перед ОСОБА_4 про будівництво лазні, у зв'язку із чим, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про стягнення збитків.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду, належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для скасування ухваленого ним рішення в частині задоволення первісного позову про стягнення заборгованості у розмірі 260 535 грн та відмову у задоволенні зустрічного позову.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції та місцевим судом у не скасованій частині правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2014 року у не скасованій апеляційним судом частині, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 2 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук