Єдиний унікальний номер 242/1399/15-ц Номер провадження 22-ц/775/399/2015
Головуючий 1 інстанції Моцний О.С. єдиний унікальний номер 242/1399/15-ц
Доповідач Папоян В.В. номер провадження 22-ц/775/399/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Папоян В.В.,

суддів Біляєвої О.М., Осипчук О.В.,

при секретарі Бондарчуку І.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м.Донецьку, третя особа Реєстраційна служба Ворошиловського районного управління юстиції у м.Донецьку про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом на обґрунтування якого зазначав, що він є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 в м. Донецьку. 2/3 частини вказаного житла йому належить на підставі договору дарування від 27.07.2012 року та 1/3 частина квартири була придбана ним на прилюдних торгах, що підтверджується свідоцтвом від 04.09.2013 року виданим приватним нотаріусом Ченцовою Н.А. на підставі Акту про проведені прилюдні торги з продажу арештованого державним виконавцем майна. Але його права власника порушуються арештом накладеним на вказану квартиру, у тому числі ухвалою Ворошиловського районного судому м.Донецька від 19.10.2010 року та постановою державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ від 26.11.2011 року. Просив відновити його порушене право та скасувати арешти накладені на належне йому майно.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач надав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зняття арешту накладеному постановою державного виконавця відділу ДВС Селидівського МУЮ від 26.11.2011 року скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник прокуратури Ворошиловського району м.Донецька проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зняття арешту накладеного державним виконавцем відділу ДВС. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується

Судова колегія, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду підлягає залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи встановлено, що позивач є власником двокімнатної квартири №44 в будинку №103 по вул. 50-річчя СРСР в м. Донецьку. 2/3 частини вказаного майна належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.07.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького нотаріального округу Ченцовою Н.А., зареєстрованого за № 5340. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого комунальним підприємством БТІ м.Донецька право власності на 2/3 частини квартири зареєстровано 02.08.2012. Згідно свідоцтва від 04.09.2013 року виданим приватним нотаріусом Ченцовою Н.А. на підставі Акту про проведені прилюдні торги з продажу арештованого державним виконавцем майна 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в м. Донецьку, що належала ОСОБА_3 придбана ОСОБА_1 Зареєстровано в реєстре за №2824. Право власності останнього зареєстровано 04.09.2013 року за № 2366061, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2015 року на 1/3 частку квартири за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 накладений арешт постановою про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 26.01.2011 року відділом ДВС Ворошиловського районного управління юстиції.

Таким чином, з матеріалів справи убачається, що арешт державним виконавцем накладався на нерухоме майно, що належало боржнику ОСОБА_3 та відбулася його реалізація шляхом продажу з прилюдних торгів. Право власності позивача на 1/3 частину квартири виникло в вересні 2013 року та зареєстровано в установленому порядку. За таких обставин суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов правильного висновку що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо порушення відповідачами його права власності.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що безпідставним накладенням арешту на 1/3 частину належної квартири порушуються його права власника та, як на підставу своїх вимог, посилався на ст.ст.317, 319 ЦК України.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розумніють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 цього Кодексу. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог, та позивачем не доведено, що з боку відповідачів мають місце дії якими порушуються його права.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам Закону.

Виходячи з наведеного, та враховуючи доводи апеляційної скарги, рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: