ЄУН № 337/1940/15-ц
Провадження 2/337/975/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі - Стафорової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування житловим приміщення, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, та за обєднаним позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги: Міське комунальне підприємство «Основаніє», про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що її батькові ОСОБА_2 на підставі договору найму житлового приміщення від 18.12.2000р. на праві безстрокового користування належало житло однокімнатна квартира №12 в будинку №10 на бул.Будівельників в м.Запоріжжя, загальною площею 40,04 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. З 2007 року вона проживала разом із батьком в даній квартирі як член сімї наймача, постійно проживає там і на даний час. Мали з батьком спільний бюджет, взаємно піклувалися один про одного, робили ремонт в квартирі, сплачували комунальні послуги. Батько, як наймач, не оспорював її право на користування квартирою, нарівні з ним вона несла усі обовязки та мала усі права, які випливають з договору найму житлового приміщення. В квартирі більше ніхто не проживав і не був зареєстрований. Між нею та наймачем іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням не було. Батько постійно проживав та був зареєстрований в спірній квартирі з 05.02.1991р. по 14.02.2013р. Вона проживала в квартирі без реєстрації. 14.02.2013р. батько помер. В звязку зі смертю батька вважає, що має право, як член сімї померлого наймача, бути замість батька наймачем за раніше укладеним договором найма. Однак відповідачі відмовили їй в цьому пославшись на те, що спірна квартира надавалась батькові як службове жиле приміщення, а отже він не мав права на приватизацію цієї квартири. Вважає таку позицію неправомірною, оскільки з батьком було укладено не договір найму службового жилого приміщення, а договір найму жилого приміщення, який, зокрема, передбачав право на приватизацію житла. Ордер, який був підставою для вселення, втратив свою чинність через 30 днів після його видачі. Окрім наявності у неї прав члена сімї наймача на користування зазначеним житлом, вона також має право на користування квартирою як єдина спадкоємиця першої черги споріднення. Після смерті батька право безстрокового користування житлом не припинилось та входить до складу спадщини. Вона, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, так як з 01.01.2007р. постійно проживала із спадкодавцем у спірній квартирі. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді однокімнатної квартири №12 в буд. №10 по бул.Будівельників в м.Запоріжжя через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру.

На підставі викладеного просить визнати за нею право безстрокового користування житлом однокімнатною квартирою №12 в буд. №10 по вул.Будівельників в м.Запоріжжя та визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення у зазначеній квартирі замість попереднього наймача ОСОБА_2

16.04.2015р. Запорізька міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа: Міське комунальне підприємство «Основаніє», про виселення, який обґрунтовує тим, що житловий будинок №10 по бул.Будівельників в м.Запоріжжя є власністю територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та знаходиться у господарському віданні МКП «Основаніє». Квартира №12 в буд. №10 по бул.Будівельників в м.Запоріжжя комунальна однокімнатна, включена до числа службового житла МКП «Основаніє», як правонаступника КП «ВРЕЖО №6» відповідно до рішення Запорізької міської ради від 25.07.2012р. №6 «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу МКП «Основаніє». Факт включення спірної квартири до числа службових підтверджено також постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014р. Службовий ордер №455 від 29.12.1990р. був виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського виконавчого комітету №325/2 від 13.12.1984р., одному. Останній був один зареєстрований в квартирі з 05.02.1991р., постійно там мешкав один та був знятий з реєстраційного обліку з квартири в звязку із смертю 11.07.2013р. ОСОБА_1 ніколи не була зареєстрована в квартирі, не мешкала в ній, ордер на неї, як на члена сімї, не видавався. Крім того, вона не була працівником та ні є працівником МКП «Основаніє», тому займає квартиру неправомірно. Через такі дії ОСОБА_1 Запорізька міська рада та МКП «Основаніє» не мають можливості користуватися, розпоряджатися спірною житловою площею, відповідач вселилася в спірну квартиру без жодних законних підстав. На попередження про звільнення зайнятого службового житлового приміщення не реагує. Просять виселити ОСОБА_1 з службового житлового приміщення, а саме з квартири №12 в буд.№10 по бул.Будівельників в м.Запоріжжя без надання іншого житлового приміщення та стягнуті понесені судові витрати у вигляді судового збору.

Ухвалою суду від 29.04.2015р. позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, МКП «Основаніє», третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування житловим приміщення, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, та позов Запорізької міської ради до ОСОБА_1, третя особа: МКП «Основаніє», про виселення, обєднані в одне провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Просять його задовольнити. Позовні вимоги Запорізької міської ради про виселення не визнають, просять в їх задоволенні відмовити.

Крім того позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в спірній квартирі з 2007 року без реєстрації зі згоди наймача - батька. До 12.03.2013р. була зареєстрована за іншою адресою: м.Запоріжжя, пр.Ювілейний/АДРЕСА_1. На даний час реєстрації немає. Квартира за адресою: м.Запоріжжя, пр.Ювілейний/АДРЕСА_1, була надана в користування її вітчиму, вона була включена до ордеру як член сімї наймача, який був виданий вітчиму на вказане житлове приміщення, згодом приймала участь у приватизації вказаної квартири та на даний час є її співвласником.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні також пояснив, що позов Запорізької міської ради є безпідставним та необґрунтованим, оскільки єдиною підставою для користування житловим приміщенням є договір найму з обсягом повноважень найманця, в тому числі на приватизацію житла. Такий договір найму житлового приміщення квартири №12 в буд.№10 по бул.Будівельників в м.Запоріжжя, був укладений з ОСОБА_5 Недійсним такий договір не визнавався. Вимог про виселення ОСОБА_5 з квартири, після того, як останній припинив службові відносини, не заявлялось. ОСОБА_1, як член сімї наймача та єдина спадкоємиця за законом, після смерті наймача набула право користування спірним помешкання, тому її позов є обґрунтованим та просить його задовольнити.

Щодо позову Запорізької міської ради про виселення представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні крім іншого вказав на пропущення Запорізькою міською радою строку позовної давності, оскільки ОСОБА_5, як наймач спірної квартири, за власним бажанням припинив свої трудові відносини з позивачем з 12.07.2010р., з цього дня у Запорізької міської ради виникло право предявлення позову про виселення з житла, яке позивач вважає службовим приміщенням.

Представник Запорізької міської ради, МКП «Основаніє» - ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві Запорізької міської ради та просить їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечила та просить в їх задоволенні відмовити. Також пояснила, що ОСОБА_1 до березня 2013 року була зареєстрована за іншою адресою, скористувалась правом на приватизацію помешкання, де була зареєстрована, що свідчить про те, що вона фактично не користувалась спірним помешканням, вселилась в нього в 2013 році, після смерті батька. Про те, що спірне житлове приміщення є службовим свідчить відповідне рішення Запорізької міської ради, яке є пріоритетним щодо договору найму житлового приміщення. Таким чином ОСОБА_1 безпідставно займає службове житлове приміщення, на вимоги про виселення не реагує, тому просить позов про виселення задовольнити.

Також пояснила, що ОСОБА_5 відпрацював у комунальному підприємстві, яке надало йому службове житлове приміщення, понад 10 років. Дана обставина надала йому право користуватись спірним службовим житловим приміщенням після закінчення трудових правовідносин. Своїм правом на звернення до власника житлового приміщення про виключення спірного помешкання з числа службових, за життя останній не скористався. Питання про його виселення після припинення трудових відносин не підіймалось. Вимога про виселення заявлена до ОСОБА_1, оскільки остання займає спірне службове приміщення незаконно. Таким чином доводи про пропуск позовної давності щодо вимог про виселення ОСОБА_1 безпідставні.

Представник третьої особи: Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлені, надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 58 ч. 1 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

На підставі ст. 121-123 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

За правилом статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

При цьому в житловому законодавстві закріплені гарантії для певних категорій осіб від виселення із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Так, відповідно до ст. 125 ЖК України, не можуть були виселені без надання іншого жилого приміщення, зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років (при цьому Постанова Пленуму Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України (п. 20) від 12 квітня 1985 р. за № 2 зазначає, що, особи, які не менш як 10 років пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався)

Оскільки громадяни, які мешкають у службових жилих приміщеннях, після відпрацювання протягом 10 років на посаді, яка дає право на одержання службового житла, не можуть бути виселені з нього, вони мають право вимагати надання їм (замість службового) житла з державного чи громадського житлового фонду, або зняття з даного житла статусу службового. І лише після вирішення цього питання житло, де вони мешкають, може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом України Про приватизацію державного житлового фонду.

Окрім норм глави 3 ЖК України, порядок надання службових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та користування ними врегульований Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 (далі - Положення).

Згідно з п. 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно п. 33 Положення, до користування службовими жилими приміщеннями не застосовуються правила: про бронювання жилого приміщення (статті 73-76 ЖК; про обмін жилого приміщення (статті 79-83, 85 ЖК), в тому числі з наймачем іншого службового жилого приміщення; про зміну договору найму жилого приміщення (статті 103-106 ЖК).

Так, частинами 1, 2 ст. 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 25.11.1983р. по 01.10.1987р. працював в Житлово-експлуатаційному обєднанні Ленінського району м.Запоріжжя, яке було ліквідовано; з 01.10.1987р. по 15.09.1994р. - в Хортицькому житлово-експлуатаційному обєднанні Ленінського району м.Запоріжжя, яке 14.12.1988р. перейменоване в Хортицьке виробниче обєднання ЖКГ Ленінського району м.Запоріжжя; з 05.05.2010р. по 12.07.2010р. на комунальному підприємстві «ВРЕЖО №6», що підтверджується даними його трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 67-72).

Виконком Ленінської районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя, на підставі подання адміністрації підприємств по службовій житловій площі, прийняв рішення №292/2 від 13.12.1990р. про заселення службового житлового помешкання Хортицького ВО ЖКГ , а саме квартири №12 в буд.№10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя ( а.с. 181).

Відповідно до ордеру на службове житлове приміщення №455 серії «С» від 29.12.1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м.Запоріжжя №292/2 від 13.12.1990р., ОСОБА_5 надано право на заняття службового житлового приміщення житловою площею 18,9 кв.м. в однокімнатній ізольованій квартирі №12 в буд.№10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя (а.с. 43).

На підставі вказаного службового ордеру наймачу ОСОБА_3 в квартирі №12 в буд.№10 по був.Будівельників м.Запоріжжя, було відкрито особовий рахунок №63500432 на одну особу (а.с.42).

За твердженнями представника Запорізької міської ради, правонаступником ЖЕО Ленінського району м.Запоріжжя є КП «ВРЕЖО №8», однак підтверджуючих доказів суду не надано.

При цьому, з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №425 від 30.09.2011р. «Про передачу основних засобів і матеріальних ресурсів в господарське відання комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №6», та з додатку акту прийому-передачі службових житлових приміщень від 01.10.2011р. вбачається, що під час приєднання КП «ВРЕЖО №8» до КП «ВРЕЖО №6», останньому, зокрема, було передано житловий будинок №10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя (а.с.154-180).

Згідно рішення двадцять першої сесії шостого скликання Запорізької міської ради №5 від 27.04.2012р. діяльність комунальних підприємств, зокрема, КП «ВРЕЖО №6» припинено шляхом приєднання до МКП «Основаніє» і встановлено, що МКП «Основаніє» є повним правонаступником вказаного комунального підприємства (а.с. 130).

Рішенням позачергової сесії шостого скликання Запорізької міської ради №6 від 25.07.2012р. затверджено передавальний акт майна, майнових, немайнових прав та обовязків від 25.07.2012р. комунальних підприємства, зокрема, «ВРЕЖО №6» до МКП «Основаніє» () (а.с.129).

На підставі вищевказаних рішень, МКП «Основаніє» стало повним правонаступником комунальних підприємств, в тому числі «ВРЕЖО №6», та як правонаступник є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій.

Відповідно до довідки №7385/03 від 09.06.2015р., житловий будинок за адресою: м.Запоріжжя, бул.Будівельників, 10, перебуває на балансі МКП «Основаніє» (а.с.128).

Такі ж обставини встановлені і постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року під час апеляційного перегляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Хортицького районного відділу в м.Запоріжжі Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії (а.с. 44-48).

Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, судом встановлено, що жиле приміщення, а саме ізольована квартира №12 в буд.№10 по бул.Будівельників в м.Запоріжжя була надана співробітнику комунального підприємства ОСОБА_3 як службове.

ОСОБА_5 проживав в спірному помешканні, був один в ньому зареєстрований з 05.02.1991р., знятий з реєстрації 11.07.2013р. в звязку зі смертю (а.с.42).

З матеріалів справи також вбачається, що між КП «ВРЕЖО №8» та ОСОБА_5 08.12.2000 року було укладено Типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого ОСОБА_5, як наймач однокімнатної квартири №12 в буд.№10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя, має право, зокрема, вселяти відповідно до законодавства в займане ним житло інших осіб, приватизувати займане житло відповідно до законодавства (а.с.8-9).

Листом заступника голови районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради ОСОБА_7 №К-0048 від 27.02.2013р. «Про оформлення документів» адресованого на імя ОСОБА_5, повідомлено, що квартира за адресою: м.Запоріжжя, бул.БудівельниківАДРЕСА_2 належить до державного житлового фонду та розяснено, що таке житло надається громадянам у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яким передбачено певний пакет документів (а.с. 73).

При цьому суд враховує, що доказів про виключення спірної квартири з числа службових житлових приміщень суду не надано, представник МКП «Основаніє» наполягає на тому, що ОСОБА_5 з заявою про виключення спірного помешкання з числа службових до комунального підприємства за життя не звертався, МКП «Основаніє» також з відповідним клопотанням до виконавчого комітету Запорізької міської ради не зверталось. Наявність Типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 08.12.2000р. та лист заступника голови районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради ОСОБА_7 №К-0048 «Про оформлення документів», не спростовують тієї обставини, що спірна квартира є службовою.

Згідно заяви ОСОБА_5 від 12.02.2013р., копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.20), останній звернувся до Хортицького РВ в м.Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з проханням зареєструвати його доньку ОСОБА_1 за постійним місцем його з нею проживання, а саме в квартирі №12 в буд. №10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя. З аналогічною заявою 12.02.2013р. звернулась і ОСОБА_1 (а.с.21).

Зазначені заяви отримані поштою Хортицьким РВ в м.Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області 22.02.2013р. (а.с.20, зворотна сторона).

14 лютого 2013 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.18).

Згідно свідоцтва про народження (а.с.16) та свідоцтва про шлюб (а.с.17), копії яких містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 (до укладання шлюбу ОСОБА_5) О.В. є донькою ОСОБА_5

Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, згідно постанови від 28.10.2014р. по адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Хортицького районного відділу в м.Запоріжжі Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, було встановлено, що листом від 14.03.2013р. №2315-Щ-8 Хортицьким РВ в м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації в спірній квартирі за відсутністю підстав для реєстрації її за вказаною адресою, у звязку зі смертю ОСОБА_5, якому зазначена квартира надавалась як службова з огляду на наявність трудових відносин з підприємством. В позові ОСОБА_1 до Хортицького районного відділу в м.Запоріжжі Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання неправомірними дій про відмову у реєстрації в спірній квартирі було відмовлено (а.с. 44-48).

Доводи позивача ОСОБА_1 та її представника про те, що вона як член сімї наймача, яка за його згодою постійно проживала з ним, має право вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача безпідставні оскільки, як встановлено судом, спірне жиле приміщення є службовим і вказані спірні правовідносини урегульовані положеннями, зокрема ст. 123 ЖК України, яка не передбачає застосування правил ст. 106 ЖК України та виключає зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім'ї.

За викладених обставин не можуть братись до уваги і пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були допитані в судовому засіданні та, кожний окремо, суду пояснив, що є сусідом ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: м.Запоріжжя, бул.Будівельників 10, кв.12 з 2007 року. Остання посилилась у вказане житлове приміщення як донька ОСОБА_5 та мешкає в ньому на даний час, користується помешканням, здійснює догляд за квартирою. За життя ОСОБА_5 його донька ОСОБА_1 опікувалась ним, вони мали спільний бюджет, піклувались один одним, батько висловлював бажання, щоб донька була зареєстрована в помешканні.

Крім того судом встановлено та це не спростовується сторонами, що ОСОБА_1 з 22 травня 2001 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/Жукова, буд.43/5, кв.68. Знята з реєстрації за вказаною адресою 12.03.2013р. Дані обставини підтверджуються даними паспорта ОСОБА_1 (а.с.15) та довідкою сектора адресно-довідкової роботи управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (а.с.19).

ОСОБА_1, будучі зареєстрованою за вищевказаною адресою в 2008 році приймала участь у приватизації вказаного житлового помешкання, в наслідок чого є співвласником квартири за адресою: м.Запоріжжя, пр.Ювілейний/Жукова, буд.43/5, кв.68, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №21875 від 14.10.2008р. (а.с.182-183).

Відтак, встановлено, що ОСОБА_1 зберігає за собою право користування житлом за іншою адресою, є власником частини житла за іншою адресою, а тому суд вважає, що вона не набула право користування спірною житловою площею. Відповідно підстави для визнання за ними права користування спірною житловою площею відсутні.

За змістом ст. 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

За викладених обставин не можуть братися до уваги доводи позивача ОСОБА_1, її представника та свідчення свідків про те, що остання постійно проживала однією сім'єю зі своїм батьком ОСОБА_5, що вона з наймачем підтримували один одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, що вони піклувалися один одним, тощо.

Доводи ОСОБА_1 та її представника, що право безстрокового користування спірною квартирою ОСОБА_1 набула як єдина спадкоємиця першої черги споріднення за законом після смерті її батька ОСОБА_5 та що право безстрокового користування житлом входить до складу спадщини є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Матеріалами справи підтверджується, що батько позивача ОСОБА_1 за життя не порушував питання про виключення спірного жилого приміщення з числа службових, спірна квартира ним не приватизована у встановленому законом порядку, а він лише мав намір на таку приватизацію, що підтверджується його зверненнями до районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради, але органом приватизації рішення про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_5 не приймалось і не могло бути прийнято без виключення її в числа службових, відповідно, спірна квартира не може бути об'єктом спадкування.

Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1, в звязку з чим в задоволенні її позову слід відмовити в повному обсязі.

При вирішенні позовних вимог Запорізької міської ради про виселення ОСОБА_1 з квартири №12 в будинку №10 по бул. Будівельників м.Запоріжжя, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. ст. 9 ч. 3 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених Законом.

За ст.109 ч. 1 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є обєктами права власності територіальної громади м.Запоріжжя, складеного 16.02.2015р. комісією ЦОА №7 МКП «Основаніє» за участю сусідів, в квартирі №12 буд.№10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя, без реєстрації та правовстановлюючих документів мешкає ОСОБА_1 ( а.с. 50).

Відповідно попередження від 16.02.2015р. (а.с.52) та акту від 16.02.2015р., складеного комісією ЦОА №7 МКП «Основаніє» (а.с. 49), ОСОБА_1 запропоновано добровільно до 26.02.2015р. звільнити житлове приміщення, а саме квартиру №12 в буд.№10 по бул.Будівельників м.Запоріжжя. Остання з попередженням ознайомлена, але від підпису відмовилась. Зазначене попередження надіслано також цінним листом 17.02.2015р. (а.с.53). Дана обставина ОСОБА_1 в судовому засіданні не спростовується.

Згідно акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є обєктами права власності територіальної громади м.Запоріжжя, складеного 03.03.2015р. комісією ЦОА №7 МКП «Основаніє» за участю сусідів, ОСОБА_1 після ознайомлення із попередженням від 16.02.2015р. про необхідність виселення зі спірної квартири, на час складання акту продовжує мешкати в спірному житловому приміщенні та в добровільному порядку не виселилась (а.с. 51).

Суд вважає, що вимоги Запорізької міської ради про виселення ОСОБА_1 зі спірної кімнати, як особи, яка самоправно зайняла жиле приміщення та користується ним без належних на те правових підстав, підлягають задоволенню, оскільки вони знайшли свого підтвердження і підтверджуються матеріалами справи.

Так, судом встановлено, що за адресою м.Запоріжжя, бул.БудівельниківАДРЕСА_3 мешкав та був зареєстрований ОСОБА_5, який помер 14.02.2013р. Останній вселився у вказану квартиру на підставі ордеру на службове жиле приміщення, на даний час спірна квартира має статус службової. В зазначеній квартирі ніхто не зареєстрований, відповідального квартиронаймача немає. Квартира є власністю Запорізької міської ради і перебуває на балансі МКП «Основаніє». В квартирі мешкає ОСОБА_1, що нею не спростовується. При цьому остання не перебуває та не перебувала у трудових відносинах з МКП «Основаніє», приймала участь у приватизації та є співвласником іншого житла, зберігає право користування іншим приватизованим жилим приміщенням, де і була раніше зареєстрована.

Таким чином судом встановлено, що після смерті наймача спірної службової квартири, житлове приміщення самоправно, без будь яких правових підстав зайнято ОСОБА_1

Не заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_1 за вказаними позовними вимогами та її представника щодо застосування позовної давності при зверненні до суду із вимогою про виселення, заявленої у поданій суду заяві у порядку ст.267 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі без жодних правових підстав, а сам факт проживання протягом тривалого часу не створює будь-яких правових наслідків, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли дізналася про порушене право, а відтак клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності є безпідставним.

Таким чином в задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, МКП «Основаніє» про визнання права користування житловим приміщення, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача суд вважає необхідним відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про виселення задовольнити.

Повний текст рішення виготовлено 23.07.2015р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,58,65,106,109,116,118,122-125 ЖК України, ст.ст. 1216,1218 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа: Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права користування житловим приміщення, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача відмовити в повному обсязі.

Позов Запорізької міської ради до ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги: Міське комунальне підприємство «Основаніє», про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

23.07.2015