Провадження №2/761/5398/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Мальцева Д.О.,

при секретарі Кривошия О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Родовід банк» про визнання недійсним підпункту 1.5.1. пункту 1.5, підпункту 1.6.1 пункту 1.6 розділу 1 та підпункту 3.1.4. пункту 3.11 розділу 3 кредитного договору № 77.1/АК-01262.08.2 від 10 липня 2008 року (далі по тексту - кредитний договір), укладеного між сторонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2008 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № 77.1/АК-01262.08.2, відповідно до умов якого Позивач отримав кредит у розмірі 24275, 78 доларів США, строком до 101 липня 2013 року, процентна ставка 7, 7 % річних на купівлю автомобіля. Проте Позивач вважає, що підпункт 1.5.1 пункту 1.5, підпункт 1.6.1 пункту 1.6. та підпункт 3.1.4. пункту 3.1. кредитного договору, якими встановлений розмір плати за обслуговування кредиту, порядок та обов'язок його сплати, не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», містять несправедливі та дискримінаційні положення, що надають значну перевагу Відповідачу та обмежують права Позивача. У зв'язку з вище викладеним, Позивач просить визнати вказані умови кредитного договору недійсними.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України, визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2008 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір № 77.1/АК-01262.08.2, відповідно до умов якого Позивач отримав кредит у розмірі 24275, 78 доларів США, терміном до 10 липня 2013 року включно. Кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів (п.п. 1.1.-1.2. кредитного договору).

Процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 7.70 % річних (п. 1.5. кредитного договору).

Підпунктом 1.5.1. кредитного договору визначено, що щомісячна плата за обслуговування кредиту (в подальшому «плата за обслуговування кредиту») встановлюється в розмірі 0.3000 % від суми виданого кредиту.

Відповідно до пп. 1.6.1 кредитного договору, плата за обслуговування кредиту вноситься на рахунок НОМЕР_2.

Згідно з положеннями пп. 3.1.4. кредитного договору, Позичальник (Позивач) зобов'язується щомісяця, до 10-го числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно п. 1.5.1. цього Договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку НОМЕР_2. Датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в п. 1.6.1. цього Договору.

Відповідно до п. 7.9. кредитного договору, Позичальник, підписуючи цей Договір, підтверджує, що він отримав в письмовій формі та ознайомився з інформацією, наданою Банком про умови кредитування, вартість супутніх послуг, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Крім того, 10 липня 2008 року між сторонами додатково було укладено Договір застави транспортного засобу № 77.1/АК-01262.08.2-3. Відповідно до умов якого Позивач, для забезпечення виконання зобов'язань перед Заставодержателем за кредитним договором № 77.1/АК-01262.08.2 від 10 липня 2008р., передав Відповідачу в заставу належне йому на праві власності майно: автомобіль марки Skoda, модель Octavia Tour 1.9, рік випуску 2008, колір синій, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, тип ТЗ легковий хетчбек, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, вказує, що всупереч ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Відповідачем до вказаного кредитного договору були включені несправедливі умови, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Зокрема, Позивач вважає, що умова договору про обов'язок сплати споживачем банку плату за обслуговування кредиту є несправедливою, а отже недійсною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника ОСОБА_1.

Вказана обставина свідчить про те,що позивач, на момент підписання кредитного договору, Позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, його воля була спрямована на укладення вказаного договору.

Частиною другою статті 1056 ЦК України визначено, що Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач не звертався до Відповідача із відмовою від одержання кредиту. Жодних зауважень щодо умов кредитного договору не надав.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки обставини стосовно того, що на момент укладення договору його умови не відповідали вимогам чинного законодавства, а його вимоги щодо визнання недійсним договору в цілому не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності, визначених ЦК України, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 215, 203, 229, 626, 629, 638 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним умов кредитного договору № 77.1/АК-01262.08.2 від 10.07.2008р. - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: