Справа № 569/6343/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Соломон О.М.

з участю позивача - відповідача - ОСОБА_1

представника позивача - відповідача - ОСОБА_2

відповідачів позивачів - ОСОБА_3,ОСОБА_4

представника відповідачів позивачів - Дем»яненко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в :

29 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної, завданої ушкодженням здоров»я з аподіяним у зв»язку із покусами належної відповідачу собаки породи «вівчарка», внаслідок вчиненого порушення правил утримання собак відповідачем, та судових витрат в справі.

Ухвалою суду від 12 червня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_4 (а.с. 51)

11 червня 20015 року ОСОБА_4 ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відкодування моральної шкоди.

Ухвалою Рівненського міського суду від 12.06.2015 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним.( а.с. 50).

Позивач та його представник в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги в суді. По суті позову пояснили, що 10 лютого 2015 року близько 19 години під час перебування ОСОБА_1 на подвір»ї будинку № 9 по вул. М.Заньковецької в м.Рівне, за місцем проживання відповідачів, його покусала собака породи вівчарка, яка їм належить. До вказаного подвір»я він прийшов з дозволу ОСОБА_5, яка теж проживає у вказаному будинку. ОСОБА_1 отримав рану лівого передпліччя та набряк тильної поверхні лівої кисті та передпліччя та він змушений був проходити курс лікування у відділенні гнійної хірургії Рівненської міської центральної лікарні з 13.02.2015 року по 27.02.2015 року. У цьому зв'язку йому була заподіяна майнова шкода на загальну суму 3818, 05 грн. Крім того, він пережив сильні душевні та фізичні страждання, стреси і переживання, внаслідок чого вимушений був лікуватись, наслідки яких він відчуває по даний час, а також через байдужість відповідачів та судову тяганину. Заподіяну моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює на суму 5000 грн., що вважає частковим відшкодуванням його моральних страждань. Вважають наявними неправомірні дії відповідачів, факт заподіяння йому моральної шкоди та причинний зв"язок між ними. Просять задоволити позовні вимоги за первісним позовом та стягнути 3818, 05 грн заподіяної матеріальної шкоди та 5000 грн- в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні зустрічного позову просять відмовити у зв»язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечили проти задоволення первісного позову, зазначили, що за інцидент, що трапився з ОСОБА_1 вони не притягувались ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності. Жодних дозволів на вхід до їх подвір»я вони не надавали. Свідків, які б могли підтвердити, що це саме вівчарка, яка їм належить покусала ОСОБА_1 не має. Крім того, стверджують, що передавали ОСОБА_1 1000 гривень в рахунок відшкодування шкоди. Зустрічний позов підтримали, зазначають, що незаконна поява ОСОБА_1 на території їх домоволодіння по вул. Заньковецької,9 в м. Рівне в темну пору доби і всі послідуючі, пов»язані з цим події, заподіяли їм значної моральної шкоди. Вони переживали за стан здоров»я ОСОБА_1, змушені були вживати карантинних заходів щодо собаки, вони змушені захищатись від необґрунтованих позовних вимог ОСОБА_1, який постійно їм погрожує тюрмою. Внаслідок таких дій ОСОБА_1 А,С. вони стали нервовими та дратівливими, у ОСОБА_6 виникло почуття провини перед батьками та тіткою за собаку, їм необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя, тому просять стягнути з ОСОБА_1 заподіяну їм моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, в тому числі показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5 встановлені обставини та наслідки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно висновку за розглядом ЄО № 3235 від 13.02.2015 року встановлено, що в ході перевірки повідомлення ОСОБА_1 було встановлено, що 10 лютого 2015 року близько 19 години під час перебування ОСОБА_1 на території приватної власності,останнього вкусила собака, яка перебувала на подвір»ї ( а.с. 2)

З пояснень позивача ОСОБА_1 слідує, що на територію подвір»я по вул. М.Заньковецької, 9 в м.Рівне він прийшов з дозволу співвласника будинку ОСОБА_5, яка є його хрещеницею. До ОСОБА_5 він прийшов, щоб остання зробила йому укол, оскільки він себе погано почував. Зробивши укол, він вийшов з будинку і його покусала собака породи « вівчарка», яка належить відповідачам.

Вказані пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з показаннями допитаної судом свідка ОСОБА_5, яка підтвердила той факт, що 10 лютого 2015 року до неї у вечірню пору доби, зокрема біля 19 години приходив ОСОБА_1, якому вона зробила укол і який, вийшовши з будинку почав кричати, коли вона вийшла, то побачила, що у останнього рана на лівому передпліччі. В подальшому вони надали ОСОБА_1 першу медичну допомогу та ОСОБА_3 забрав його з лікарні, куди його завезла швидка.

З пояснень ОСОБА_3, наданих ДІМ Рівненського МВ УМВС вбачається, що останній не знав про перебування на їх подвір»ї сусіда, тому і випустив собаку з вольєра. ( а.с.77)

За таких обставин, доводи відповідачів про те, що це можливо, не їх собака покусав ОСОБА_1 спростовані в ході судового розгляду. Крім того, факт заподіяння ОСОБА_1 шкоди внаслідок укусу собакою, яка належить ОСОБА_4, доводить і та обставина, що відповідач через ОСОБА_7 передала потерпілому 1000 грн, в рахунок її відшкодування.

З матеріалів справи слідує, що будинок № 9 по вул. М.Заньковецької в м.Рівне належить на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 31,32)

За таких підстав, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на території подвір»я будинку № 9 по вул.. М.Заньковецької в місті Рівне з дозволу одного із співвласників, а саме ОСОБА_5

Дослідженим в судовому засіданні міжнародним ветеринарним паспортом підтверджено, що власником собаки породи « вівчарка» є ОСОБА_4, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.35- 37)

Дослідженими судом доказами, в тому числі довідкою КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 557 від 21.05.2015 року , довідкою поліклініки №1 за № 195, медичною картою стаціонарного хворого на ім»я ОСОБА_1 та амбулаторною карткою хворого ОСОБА_1 встановлено, що 10 лютого 2015 року в результаті нападу собаки ОСОБА_4 позивач отримав тілесне ушкодження у вигляді укушеної гнійної рани лівого передпліччя, у зв»язку з чим, перебував на стаціонарному лікуванні з 13.02.2015 року по 27.02.2015 року та йому заподіяно фізичні страждання.( а.с.64-69, 81-93)

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.16.2. « Правил утримання тварин у місті Рівному», затверджених рішенням Рівненської міської ради № 513 від 28.04.2011 року шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що власником собаки є ОСОБА_4, то і обов»язок по відшкодуванню заподіяної шкоди покладається саме на відповідача ОСОБА_6

Як зазначено у п.7 вищезазначеної постанови Пленуму ВССУ при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Доказів того, що потерпілим була допущена груба необережність в судовому засіданні не здобуто, так само як і не встановлено непереборної сили чи умислу потерпілого, а відтак, у суду не має підстав для зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Оцінюючи надані позивачем досліджені товарні чеки, рецепти, касові чеки, листок призначень (а.с.5-7,91-92), суд вважає доведеним належними та допустимими доказами заподіяння неправомірними діями відповідача шкоди внаслідок ушкодження здоров"я на загальну суму 3818, 05 грн., при цьому суд враховує, що ОСОБА_4 добровільно відшкодувала ОСОБА_1 1000 гривень, що визнав в судовому засіданні позивач та підтвердив свідок ОСОБА_7, а відтак до стягнення з винної особи, власника собаки ОСОБА_4 за рішенням суду підлягає 2818, 05 грн - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає в фізичному болю та стражданнях, у зв"язку із ушкодженням здоров"я, у душевних стражданнях, завданих протиправною поведінкою, у приниженні честі і гідності фізичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в порядку ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд враховує, що вчинення відповідачем неправомірних дій стосовно позивача встановлене та вважає факт заподіяння моральної шкоди очевидним.

Судом встановлено, що позивач звертався за медичною допомогою з приводу нанесених тілесних ушкоджень, лікувався від тілесних ушкоджень, мав наявні сліди тілесних ушкоджень, перенесіс нервовий стрес, душевні страждання, змушений був докладати значних зусиль для відновлення свого попереднього стану здоров»я, що вплинуло на його душевний комфорт і спокій завдало йому моральні страждання.

Оцінюючи надані в цій частині докази, що стосуються характеру порушення, характеру, обсягу і глибини фізичних та душевних страждань, внаслідок неправомірних дій відповідача, їх наслідків та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану позивача, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд вважає доцільним частково задоволити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути на його користь з ОСОБА_4 грошове відшкодування в розмірі 1000 гривень.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають.

Суд враховує, що позивачі за зустрічним позовом належними та достатніми доказами не довели ні самого факту заподіяння їм моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначили позивачі і того, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволити частково

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2818, 05 ( дві тисячі вісімсот вісімнадцять грн. 05 коп ) грн.- матеріальної шкоди та 1000 ( одна тисяча грн ) моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина