РІШЕННЯ

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3, Одеського міського управління юстиції в особі реєстраційної служби, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, за участю прокуратури Київського району м. Одеси про приведення об'єкта у первісний стан та визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою Одеського міського управління юстиції Одеської області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Одеського міського управління юстиції в особі реєстраційної служби (далі - Одеське МУЮ), обґрунтовуючи вимоги тим, що з листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 11 грудня 2012 року їй стало відомо про здійснення відповідачем самочинного будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_1 на першому поверсі житлового будинку розміром: довжина - 25 м, ширина - 3 м, висота - 3 м. Зокрема, за наслідками перевірки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Інспекція ДАБК) від 06 жовтня 2003 року було встановлено, що відповідачем без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації проводяться будівельні роботи з реконструкції приміщення, збільшення площі та збільшення висоти приміщення. Інспекцією ДАБК було видано припис від 06 жовтня 2003 року про припинення будівельних робіт та надання проектно-правової документації на будівництво прибудови. Вказаний припис відповідачем було проігноровано, у зв'язку з чим Інспекцією ДАБК складено протокол про правопорушення у сфері містобудування від 28 жовтня 2003 року та прийнято постанову від 28 жовтня 2003 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування. Також позивач зазначав, що відповідачем було здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності, тобто є власністю Одеської міської ради, тому істотним чином порушує її права. Крім того, позивачу стало відомо, що відповідач зареєструвала в Інспекції ДАБК в Одеській області декларацію про готовність до експлуатації реконструйованої квартири, на підставі якої реєстраційна служба Одеського МУЮ зареєструвала право власності на вищевказану квартиру загальною площею 87,4 кв. м, про що видала свідоцтво на право власності. Постановою Одеського окружного адміністративного суду Інспекцію ДАБК в Одеській області зобов'язано скасувати реєстрацію цієї декларації, яка відповідачем виконана. Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати відповідача власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан відповідно до технічної документації комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво від 15 червня 2013 року, видане реєстраційною службою Одеського МУЮ на право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру загальною площею 87,4 кв. м; визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування реєстраційною службою Одеського МУЮ реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво серії НОМЕР_1 (індексний номер: 4913211) від 15 червня 2013 року, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 на право власності на квартиру № 2, розташовану по АДРЕСА_1, загальною площею 87,4 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок привести у попередній стан квартиру АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно побудованих приміщень № № 6, 7, 8 та 9, які позначені в технічних паспортах, виготовлених комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» станом на 06 листопада 2003 року та 12 квітня 2013 року. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Встановлено порядок виконання цього рішення суду, відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 87,4 кв. м.

У касаційній скарзі Одеське МУЮ Одеської області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині встановлення порядку виконання, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в цій позовній вимозі.

Судові рішення в частині задоволення вимог про визнання недійсним свідоцтва на право власності та зобов'язання привести квартиру у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованих приміщень не оскаржуються, тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України в цій частині не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 2000 року та на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2004 року належала квартира № 2, розташована по АДРЕСА_1, загальною площею 45 кв. м, яка розташована на першому поверсі вказаного будинку.

ОСОБА_3 було здійснено реконструкцію квартири та самочинно добудовано до неї приміщення № № 6, 7, 8 та 9, які позначені в технічних паспортах, виготовлених комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» станом на 06 листопада 2003 року та 12 квітня 2013 року, внаслідок чого загальна площа квартири збільшилася з 45 кв. м до 87,4 кв. м.

Перевіркою Інспекції ДАБК від 06 жовтня 2003 року встановлено, що будівельні роботи з реконструкції приміщення, збільшення площі та збільшення висоти приміщення проводяться відповідачем без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, у зв'язку з чим їй надано припис від 06 жовтня 2003 року № 57 про припинення будівельних робіт та надання проектно-правової документації на будівництво прибудови, який відповідачем не виконано.

28 жовтня 2003 року Інспекцією ДАБК було складено протокол про правопорушення у сфері містобудування та винесено постанову № 459 про накладення на ОСОБА_3 штрафу за правопорушення у сфері містобудування.

16 квітня 2013 року Інспекцією ДАБК зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та на підставі цієї декларації реєстраційною службою Одеського МУЮ ОСОБА_3 видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (індексний номер: 4913211) від 15 червня 2013 року на право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 87,4 кв. м та зареєстрували право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Також встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, яка набрала законної сили та виконана Інспекцією ДАБК в Одеській області 14 квітня 2014 року, задоволено позов заступника прокурора Київського району м. Одеси та зобов'язано Інспекцію ДАБК в Одеській області скасувати реєстрацію вищезазначеної декларації.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що реєстрацію декларації про готовність до експлуатації реконструйованої квартири скасовано, тому спірна квартира має статус самочинно реконструйованого майна, відповідно, свідоцтво на право власності на неї повинне бути визнане недійсним. Також, оскільки відповідач здійснила самочинну реконструкцію квартири, вона зобов'язана за власний рахунок привести нерухоме майно у первісний стан.

Крім того, суди дійшли висновку про задоволення позову в частині вимог про встановлення порядку виконання судового рішення, вказавши, що у зв'язку із визнанням недійсним свідоцтва на право власності ОСОБА_3 відпаде підстава виникнення права власності відповідача на нерухоме майно, яке не може залишатися зареєстрованим незалежно від чинності рішення державного реєстратора про таку реєстрацію.

Проте погодитися з такими висновками судів в частині встановлення порядку виконання судового рішення не можна з огляду на наступне.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_05_13/pravo1/T041952.html?pravo=1> (далі - Закон).

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону загальними засадами реєстрації прав на нерухоме майно є публічність, вона проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 9 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_403/ed_2014_05_13/pravo1/T041952.html?pravo=1> встановлено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає державний реєстратор.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_554/ed_2014_05_13/pravo1/T041952.html?pravo=1> записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав (ч. 2 ст. 26 Закону).

За положеннями ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст. 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Встановлення порядку виконання судового рішення шляхом зазначення, що у разі набрання ним законної сили воно є підставою для скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з урахуванням наявності встановленої процедури такого скасування, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

За таких обставин висновок судів попередніх інстанцій про встановлення порядку виконання ухвалених у справі судових рішень є помилковим.

Згідно зі статтею 341 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st341> суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на положення ст. 341 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2133/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> оскаржувані судові рішення в частині встановлення порядку виконання рішення суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 341, 343, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу Одеського міського управління юстиції Одеської області задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 березня 2015 року в частині позовних вимог Одеської міської ради про встановлення порядку виконання рішення суду першої інстанції скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

В.А. Нагорняк

І.К. Парінова

О.В. Ступак