Єдиний унікальний номер 242/3891/14-ц Номер провадження 22-ц/775/114/2015
Головуючий у 1 інстанції Пирогова Л.В. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Канурної О.Д., Папоян В.В.,

при секретарі Парфенюку Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СЕРВІС» про стягнення заборгованості з орендної плати,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що суд не дав належної правової оцінки доказам щодо користування відповідачем спірним приміщенням після 01 серпня 2014 року, пропозиції останнього про зменшення орендної плати, перерахування у серпні орендної плати. Суд не врахував, що відповідачем до теперішнього часу не надано позивачу документів про настання форс-мажорних обставин, як передбачено умовами укладеного між сторонами договору. Вважає, що ОСОБА_3 немає повноважень на підписання будь-яких документів від імені товариства.

У судове засідання позивач або його представники не зявились; про час і місце розгляду справи повідомлена представник апелянта ОСОБА_2, що підтверджується телефонограмою № 296 від 24 липня 2015 року, зареєстрованої у журналі телефонограм апеляційного суду № 1. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_1 не повідомив суд шляхом подання письмової заяви, відтак вважається повідомленим, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ДТЕК СЕРВІС» Міняфаєва Є В. просила апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд керувався ч. 1 ст. 617, ч. 6 ст. 762 ЦК України й виходив з того, що відповідач з серпня 2014 року не виконував зобовязання щодо плати за оренду приміщення внаслідок непереборної сили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст. 617 ЦК України передбачено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Стаття 607 ЦК України наголошує, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісне підприємство», після перейменування ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», уклали нотаріально посвідчений договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 491,4 кв. м, на 1-му та 2-му поверхах в БС-№1, №2 житлового будинку літ. А-12, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вулиця Постишева, будинок № 83. Строк оренди закінчується 31 грудня 2014 року або у день припинення чи дострокового розірвання договору відповідно до п. 7.1 7.4 цього договору. Починаючи з січня 2014 року, за один повний календарний місяць орендна плата складає 94569 грн. 76 коп. без ПДВ (ас. 4-18).

Судом також установлено, що з серпня 2014 року ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» не справляло плату за користування майном.

За правилом частини першої ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Однак, як передбачено частиною 6 цієї статті, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відмовляючи у позові, суд обґрунтував висновки тим, що невиконання відповідачем зобовязань за договором оренди нежитлового приміщення у період з серпня 2014 року по листопад 2014 року повязано з настанням обставин непереборної сили та форс-мажорними обставинами, а саме з проведенням антитерористичної операції.

Ураховуючи, що проведення антитерористичної операції на території м. Донецька, де розташоване спірне майно, є обставиною, за яку орендатор не відповідає, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих сторонами, дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки наданим позивачем доказам (проекту договору про внесення змін № 2 до діючого договору; частковій орендній платі у серпні 2014 року; рахункам за комунальні послуги) колегія суддів визнає хибними, оскільки ці докази не підтверджують факт використання спірного приміщення у період з серпня по грудень 2014 року.

Не можна погодитись з доводами, що знаходження сервера у приміщенні підтверджує факт використання відповідачем цього приміщення, оскільки вони спростовуються наказом від 31 липня 2014 року № 297-ОД-К про зміну місцезнаходження робочого місця працівників, заявою про вчинення злочину, сертифікатами № 1256 та № 2043 (ас. 73, 91-92, 126-127, 128).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до вимог ст. 10 протягом дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форм-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Ненадання позивачеві вищевказаних сертифікатів та отримання їх після 01 серпня 2014 року не є підставою для задоволення позовних вимог й визнання їх неналежними доказами щодо настання форс-мажорних обставин.

Пунктом 10.5 договору, на який апелянт посилається у скарзі, передбачено право, а не обовязок, кожної із сторін на відмову від умов договору у разі настання форс-мажорних обставин. Таким чином, відсутність відмови відповідача не можна визнати доказом використання орендованого приміщення за призначенням.

Матеріалами справи також спростовуються доводи скарги про неповідомлення відповідачем про настання форс-мажорних обставин, зокрема листом від 01 серпня 2014 року (ас. 74), листом ОСОБА_1 про отримання цього повідомлення (ас. 184). Крім того, проведення антитерористичної операції на території м. Донецька та Донецької області з квітня 2014 року є загальновідомою обставиною, яка відповідно до вимог частини другої ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Лист від 01 серпня 2014 року підписаний ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, виданої 01.08.2014 року в.о.директора ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» ОСОБА_4, яка діяла відповідно до вимог п. 16.11.13 Статуту. Отже, доводи щодо підписання листа неповноважною особою є безпідставними.

За таких обставин апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи; спір вирішив на підставі наданих сторонами доказів у відповідності з нормами матеріального та процесуального закону.

Апеляційний суд на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді