Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/390/15 Головуючий у 1 інстанції: Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді: Стрелець Л.Г.
суддів: Каракуші К.В.
Гончар М.С.
при секретарі: Мосіній О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи: Бердянська районна державна адміністрація, Управління Держземагенства у Бердянському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати недійсним державний акт серії ЯК № 923598 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданий ОСОБА_1 ;

- повернути від ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 2,0000 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному користувачу військовій частині НОМЕР_1 ;

- скасувати запис від 05 серпня 2010 року за № 34 про державну реєстрацію державного акта серії ЯК № 923598 на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 , здійснений в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2014 року у задоволенні позову Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , треті особи Бердянська районна державна адміністрація, управління Держземагенства у Бердянському районі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію та повернення її законному користувачу відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач Міністерство оборони України у своїй апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони та особи, які беруть участь у справі, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, що у відповідності до приписів ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник апелянта надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та долучив копію постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2012 року про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ст. 367 ч. 1 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 140, 143 ЗК України, ст.ст. 10, 60-61, 212-215 ЦПК України та виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог прокурора, оскільки розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 386 від 30.06.2010 року про передачу у власність ОСОБА_1 , земельної ділянки є чинним, оскільки прокурору постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2014 року у позові відмовлено; отже на даний час державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі діючого розпорядження голови Бердянської РДА № 386 від 30.06.2010 року, є чинним, підстав для визнання його недійсним немає, а значить відсутні підстави для скасування його державної реєстрації і повернення земельної ділянки військовій частині.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Таким вимогам ухвалене судом першої інстанції у цій справі рішення не відповідає.

Встановлено, що на підставі рішення сесії Бердянської районної ради народних депутатів №7 від 28.12.2000 року земельна ділянка площею 2802,06 га передана в постійне користування Донецькій КЕЧ військової частини НОМЕР_2 Бердянського гарнізону для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону, державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЗП №001486 (а.с.3-5).

Наказом Головнокомандувача військ Протиповітряної оборони Збройних сил України №75 від 05.11.2003 року військову частину НОМЕР_2 ліквідовано, її правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 (а.с.17).

Згідно із актом прийому передачі від військової частини НОМЕР_2 на баланс військової частини НОМЕР_1 була передана вищезазначена земельна ділянка площею 2802,06 га.

Проте, розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 192 від 03.04.2009 року Про припинення права користування земельною ділянкою (а.с.6):

- припинено право постійного користування військової частини НОМЕР_2 Бердянського гарнізону Донецької КЕЧ земельною ділянкою площею 2802,06 га на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району, які надавались рішенням сесії Бердянської районної ради від 28 грудня 2000 року № 7 для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону;

- переведено до земель запасу Новопретрівської сільської ради Бердянського району земельну ділянку площею 2802,06 га до категорії земель сільськогосподарського призначення;

- зазначено, що вважати таким, що втратив чинність, державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 001486, реєстраційний №390 від 17.05.2001, виданий військовій частині НОМЕР_2 Бердянського гарнізону Донецької КЕЧ для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону.

Однак, рішенням господарського суду Запорізької області від 07 грудня 2010 року (а.с.7-11), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15 лютого 2011 року (а.с.12-16), позов заступника військового прокурора Запорізького гарнізону задоволено: визнано недійсним вищезазначене розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 192 від 03.04.2009 року Про припинення права користування земельною ділянкою.

Зазначеним рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили 15 лютого 2011 року, у справі за позовом заступника військового прокурора Запорізької області в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, тертя особа: військова частина НОМЕР_1 про визнання недійсним розпорядження голови бердянської райдержадміністрації № 192 від 03.04.2009 року з дати прийняття, яка розглядалась господарським судом з 2009 року, встановлено, що при винесенні розпорядження голови № 192 від 03.04.2009 року (про припинення права користування вищезазначеною земельною ділянкою Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_2 ) Бердянською районною державною адміністрацією Запорізької області не було дотримано встановленого ст. ст. 143-144 ЗК України порядку примусового припинення права користування земельною ділянкою, спірне розпорядження винесено не у судовому порядку, що є прямим порушенням приписів ст. 143 ЗК України, а тому визнано недійсним.

Обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, фактично під час розгляду господарським судом Запорізької області вищезазначеної справи головою Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області видано розпорядження від 30.06.2010 року №386 Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради, якою безоплатно з вищевказаних земель передано у власність, у тому числі відповідачу ОСОБА_1 , 2,0000 га (у списку громадян за № 95, а.с.19-21).

На виконання вказаного розпорядження відповідач ОСОБА_1 , отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 923598, про що вчинено запис від 05 серпня 2010 року за № 34 про державну реєстрацію державного акта в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.18).

Додатковим доказом в обґрунтування позову прокурора у цій справі, який може бути прийнятий колегією суддів апеляційного суду в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України, є постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2012 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 , який як в.о. голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області виніс вищезазначене незаконне розпорядження № 192 від 03.04.2009 року, та якого було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 367 ч. 1 КК України (службова недбалість) не з реабілітуючих підстав, а за клопотанням останнього у зв`язку із спливом строків давності притягнення до цієї відповідності.

Таким чином, встановлено, що при передачі у власність безоплатно ОСОБА_1 , 2,0000 га із вищевказаних земель (Запорізька область Бердянський район Новопетрівська сільська рада За межами населеного пункту ДП № 4 ОСГ № 23) за розпорядженням Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області від 30.06.2010 року № 386 було порушено інтереси держави в особі Міністерства оборони України та зокрема військової частини НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , у тому числі щодо права постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою площею 2802,06 га.

Право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст. 92 ч. 1 ЗК України).

Відповідно до ст. 20 ЗК України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються згідно із Законом України від 27.11.2003 року у редакції від 14.01.2009 року „Про використання земель оборони .

Статтею 1 Закону України „Про використання земель оборони та ст. 77 ЗК України встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Використання земель оборони в господарських цілях визначено ст. 4 Закону України „Про використання земель оборони .

Так, згідно із ст. 4 Закону України „Про використання земель оборони військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному КМУ, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовлювати сіно на землях, наданих їй у постійне користування.

Відповідно до Законів України „Про оборону України та „Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Встановлено, що вищезазначену земельну ділянку площею 2,0000 га із вказаних земель Міністерства оборони України (2802,06 га) було передано у власність відповідачу ОСОБА_1 без попереднього вилучення у встановленому для цього законом порядку та без згоди на це Міністерства оборони України, і зокрема військової частини НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , якій належить право постійного користування цією земельною ділянкою на підставі рішення сесії Бердянської районної ради народних депутатів № 7 від 28.12.2000 року, оформлене державним актом на право постійного користування землею ІІ-ЗП №001486 (а.с.3-5).

Зазначене право постійного користування Міністерства оборони України, і зокрема військової частини НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , вищезазначеною земельною ділянкою площею 2802,06 га на час ухвалення оскаржуємого у цій справі рішення судом першої інстанції було підтверджено рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили 15 лютого 2011 року (а.с. 7-16) та цей факт не підлягав доказуванню в силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Оскільки, положення п. 6 Розділу Х „Перехідні положення ЗК України від 25 жовтня 2001 року щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року № 449 „Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою , чинної на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти про право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

У зв`язку з цим право постійного користування земельною ділянкою земель оборони, набуте Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_2 , не втрачається і для її правонаступника в особі військової частини НОМЕР_1 і зберігається до його реалізації.

Однак, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги вищезазначені письмові докази (рішення сесії Бердянської районної ради народних депутатів №7 від 28.12.2000 року, державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЗП №001486, рішення господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року, яке набрало законної сили 15 лютого 2011 року) як належні допустимі докази у цій справі в обґрунтування позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 .

Хоча в силу ст. 212 ЦПК України суд має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд також має оцінювати належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд має відображати в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Сама по собі відмова постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року (а.с.58-61) прокурору у задоволенні його адміністративного позову про скасування розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 386 від 30 червня 2010 року щодо передачі, у тому числі ОСОБА_1 , у власність вищезазначеної земельної ділянки площею 2,0000 га із вказаних вище земель оборони (лише з тих підстав, що на час його винесення ще не існувало вищезазначених рішення господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 року та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2011 року, якими скасовано розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 192 від 03.04.2009 року щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою Міністерства оборони України та зокрема військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ) не спростовує при вищевикладених обставинах наявність у Міністерства оборони України та зокрема військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , права постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою площею 2802,06 га, державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЗП №001486, та не свідчить про отримання ОСОБА_1 права власності на вищезазначену земельну ділянку площею 2,0000 га із вказаних земель оборони у встановлений законом порядок та на законних підставах.

Частиною1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

В силу вимог ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому суд має сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ст. 10 ч. 4 ЦПК України).

Враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності і видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а повноважень розпоряджатися землями оборони Бердянська районна державна адміністрація Запорізької області шляхом безоплатного виділення їх у власність громадянам, у тому числі ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства при вищевикладених обставинах не мала, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що державним актом серії ЯК № 923598 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданим відповідачу ОСОБА_1 , зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 34, порушується право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою 2802,06 га Міністерства оборони України та зокрема військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , а тому останній підлягає визнанню недійсним у цій справі за рішенням суду, а зазначена земельна ділянка (площею 2,0000 га вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, „За межами населеного пункту , ДП.№ 4, ОСГ № 23) - поверненню за належністю Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, позовні вимоги прокурора у цій справі про скасування запису від 05 серпня 2010 року за № 34 про державну реєстрацію державного акта серії ЯК № 923598 на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , здійсненого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.
Оскільки, такі вимоги не належать до передбаченого законом способу захисту порушеного права та не узгоджуються із положеннями Закону України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 26 якого передбачена певна процедура скасування реєстрації права особи на земельну ділянку.

Так, згідно із ст. 26 вищезазначеного Закону України записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (витяг а.с.50) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Отже у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень вноситься запис про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку, а не реєстрації державного акту.
Прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 у цій справі позовні вимоги щодо скасування реєстрації саме права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 не заявлялись, державний реєстратор в якості відповідача у цій справі не залучався.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.
Разом з тим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч. 3 ЦПК України).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України.

Тому, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2014 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково; визнати державний акт серії ЯК № 923598 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданий ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34 недійсним; зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2,0000 га вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, „За межами населеного пункту , ДП.№ 4, ОСГ № 23, за належністю Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 ; в решті позовних вимог відмовити.

Крім того, у разі часткового задоволення позову прокурора у цій справі в силу вимог ст. ст. 88 ч. ч.1, 5 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України підлягають стягненню судові витрати, понесені апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.102), а також у дохід держави судовий збір 243,60 грн., від сплати якого був звільнений прокурор при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Визнати державний акт серії ЯК №923598 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданий ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №34 - недійсним.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 2,0000 га вартістю 24 231,28 грн., що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, „За межами населеного пункту , ДП.№ 4, ОСГ № 23, за належністю Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Міністерства оборони України судовий збір 121,80 грн. (сто двадцять вісім гривень вісімдесят копійок), сплачений при подачі апеляційної скарги у цій справі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у дохід держави судовий збір 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок), від сплати якого був звільнений прокурор при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: