Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Максимчук З.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., з участю позивача, представника позивача адвоката Власюка В.В. та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду від 15 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментах та неустойки,

В С Т А Н О В И Л А :

05 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася в Костопільський районний суд з позовом до ОСОБА_4, в якому вказувала, що рішенням Костопільського районного суду від 14 березня 2007 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 12.03.2007 року і до повноліття дитини.

Визначеного судом розміру аліментів не вистачає для повноцінного утримання дитини та її забезпечення.

Фактично усі витрати по утриманню дитини несе вона, а відповідач, окрім аліментів, іншої допомоги не надає.

Відповідач проживає у своєму будинку, має господарство, нікому іншому аліменти не сплачує, тому має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, який має становити 600 грн. щомісячно.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/364/2015 Головуючий у 1 інстанції : Грипіч Л.А.

Доповідач : Григоренко М.П.

Крім того, станом на 01.07.2014 року у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4394,40 грн., з яких 4094,40 грн. заборгованість, що виникла станом на 01.01.2011 року і до цього часу не сплачена.

Вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, розмір якої за період 01.01.2011 року по 01.10.2014 року становить 56292,50 грн.

Із цих підстав просила збільшити розмір аліментів та стягувати їх з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, також просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина в сумі 4394,40 грн. та 56292,50 грн. неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів та судові витрати по справі.

Рішенням Костопільського районного суду від 15 січня 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 4000 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, в сумі 4394,40 грн. та в стягненні суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 52292,50 грн. - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність в частині відмови в задоволенні позовних вимог, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що відповідач не надав суду жодних доказів про хворобу чи лікування за період з 2011 року по 2014 рік, що свідчить про відсутність поважних причин для несплати аліментів у цей період.

Вважає, що місцевий суд не взяв до уваги її доводи, надавши перевагу лише доводам та доказам відповідача.

Також зазначає, що суд, стягнувши неустойку в розмірі 4000 грн. не навів в оскаржуваному рішенні належного обґрунтування визначення неустойки саме в такому розмірі.

Крім того, судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат по справі.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованими, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 щодо збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що остання не надала будь-яких доказів, які б вказували на наявність для цього підстав.

Навпаки, обставини справи свідчать про те, що матеріальний стан відповідача погіршився, оскільки він одружився, має від другого шлюбу двох малолітніх дітей і на даний час постійно лікується через отриману травму ока.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості по аліментах, суд першої інстанції вказав, що чинним законодавством не передбачено повторне стягнення аліментів, які вже стягуються за іншим судовим рішенням в порядку виконавчого провадження.

Стягуючи на користь позивача неустойку у зв'язку із заборгованістю по аліментах в розмірі 4000 грн., попередньо зменшивши її розмір із 56292 грн. 50 коп., суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем розмір неустойки значно перевищує саму суму заборгованості по аліментах, а також врахував скрутний матеріальний стан відповідача та стан його здоров'я.

Проте, на розсуд колегії суддів, рішення Костопільського районного суду від 15 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки у зв'язку із простроченням строку сплати аліментів на утримання дитини підлягає скасуванню, у зв'язку із неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено мінімальний прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 грн., а з 1 грудня 2015 року - 1455 грн.

З огляду на те, що визначений рішенням Костопільського районного суду від 14 березня 2007 року розмір аліментів в 100 грн., на даний час вочевидь не забезпечує мінімальний прожитковий мінімум, який має отримувати дитина позивача та відповідача, а також враховуючи те, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини і майновий стан позивача на даний час погіршився внаслідок економічно-фінансової кризи в державі, тому, на переконання колегії суддів, розмір аліментів, який підлягає стягненню із ОСОБА_4 на утримання його дитини, має бути збільшено з 100 до 500 грн.

Посилання відповідача на його скрутний матеріальний стан, що не дає йому можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це суперечить матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_4 спроможний відшукувати значні грошові суми для оплати вартості свого власного лікування, а також для погашення заборгованості по сплаті аліментів, після того як позивач звернулась до нього із своїм позовом.

Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З наявного у справі розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця відділу ДВС Костопільського районного управління юстиції від 17 липня 2014 року (а.с. 9) вбачається, що у відповідача ОСОБА_4 була наявна заборгованість по сплаті аліментів на свого неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 12.03.2007 по 01.07.2014 року, в розмірі 4394 грн. 40 коп.

В той же час, розрахунок неустойки, який був наданий позивачем суду першої інстанції і той його прийняв до уваги при винесенні оскаржуваного рішення, був складений невірно, оскільки неустойку не було обраховано за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, з наступним підсумовуванням її загального розміру за всі місяці.

В ході апеляційного розгляду справи стороною позивача було надано інший розрахунок пені, який є правильним, так як був обрахований за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, з наступним підсумовуванням її загального розміру за всі місяці, загальний розмір якої за період з 12.03.2007 року по лютий 2015 року склав 97719 грн.

В ході апеляційного розгляду справи позивач заявила, що так як відповідач в лютому 2015 року погасив всю заборгованість по аліментах і нею було заявлено позов про стягнення неустойки на суму 56292 грн. 50 коп., тому вона наполягає на стягненні саме такої суми неустойки.

З огляду на те, що після звернення ОСОБА_3 із своїм позовом відповідач повністю погасив заборгованість по аліментах, враховуючи матеріальний стан останнього та стан його здоров'я, а також приймаючи до уваги те, що розмір неустойки значно перевищує розмір самої заборгованості по аліментах, що в певній мірі сталось через звернення позивача із своїм позовом через значний проміжок часу, а не відразу після того як нею було виявлено порушення свого права на своєчасне отримання аліментів, тому колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відповідно до ст. 196 СК України, до 30000 грн.

В решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментах, яка підлягає стягненню в порядку виконавчого провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 15 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки у зв'язку із простроченням строку сплати аліментів на утримання дитини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки у зв'язку із простроченням строку сплати аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця з 100 грн. до 500 грн., починаючи із 05 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку у зв'язку із простроченням строку сплати аліментів на утримання дитини, за період з 12 березня 2007 року по день ухвалення рішення у даній цивільній справі апеляційним судом, в розмірі 30000 грн.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 450 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних із сплатою судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.