АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1333/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 43 ( 4 ) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Михайлів Л.В.,

суддів Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі Петренко К.І.,

за участю: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3 їх представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права користування житловим приміщенням квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлово експлуатаційна організація 35», управління благоустрою та житлової політики Виконкому Криворізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням квартирою, в обґрунтування позову зазначили, що вони з 01.01.1998 року почали проживати однією сімєю з рідним братом позивача ОСОБА_3- ОСОБА_6, у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації, у звязку з чим набули право користування цією квартирою. На теперішній час ОСОБА_6 помер, а позивачі залишилися проживати за вищевказаною адресою, тому після уточнення позовних вимог, у лютому 2015 року в яких позивачі зазначили відповідачем у справі Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу (далі - Виконком), просили суд, визнавши за ними право на користування приміщенням - квартири АДРЕСА_1, та зобовязати Виконком укласти з ними договір найму вищезазначеної квартири.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року, позов задоволено частково

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Виконком ставить питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3, оскільки позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вони вселилися у спірну квартиру за взаємною згодою наймодавця і проживають в ній на законних підставах. Не підтвердженим залишилось і посилання позивачів про утримання ними спірної квартири, зокрема сплати ними комунальних послуг. Крім того, позивачами також не надано доказів про відсутність у них іншого житла, в тому числі на праві власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. В частині відмови в задоволенні позову рішення суду апелянтом не оскаржується. В звязку з цим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, предметом апеляційного розгляду є рішення суду в наступній частині : визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_6 був наймачем та проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 був братом позивача у справі ОСОБА_3, який в свою чергу є батьком - ОСОБА_2, ОСОБА_5, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними доказами /а.с.7-12/

ОСОБА_7 із свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 помер 20.11.2014 року. На день смерті ОСОБА_6 в вищевказаній квартирі ніхто не зареєстрований (а.с. 13).

ОСОБА_7 від 27 листопада 2014 року, складеного мешканцями будинку по вул. Тинка, 22 та завіреного представниками КП ЖЕО № 35 та відповідно до тексту заяви без дати, складеної мешканцями вищевказаного будинку, вбачається, що позивачі проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2, разом зі ОСОБА_6, померлим 19.11.2014 року, з 01.01.1998 року по теперішній час 27.11.2014 рік, без реєстрації. (а.с. 14-15).

Задовольняючи позовні вимоги, в частині визнання за позивачами права на користування спірною квартирою, суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності, зазначивши, що обставини на які посилаються позивачі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

ОСОБА_7 із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Правовідносини по користуванню жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду врегульовані главою 2 розділу III Житлового Кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12.04.85, із змінами, судовому розгляду відповідно до ст.24 ЦПК України, підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, про визнання і втрату права на жиле приміщення.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Як убачається із матеріалів справи (копія паспорта а.с. 4 зворот), позивач ОСОБА_3, у період з 16 травня 1996 року по 08 листопада 2005 року, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач ОСОБА_5, згідно копії паспорту зареєстрований з 03.03.2008 року, за адресою м. Кривий ріг, вул. Ханойська, 72. За тією ж адресою зареєстрована і ОСОБА_2 з 16.05.2008 року.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.07.2010 року, описку у якому виправлено ухвалою від 05 серпня 2010 року, було задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном домоволодінням №72 по вул. Ханойська, в м. Кривому Розі шляхом зобовязання Криворізького міського управління УМВС України м. Кривого Рогу зняти ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою та встановлено факт, що з часу реєстрації в вищевказаному домоволодінні позивачі по справі з моменту реєстрації ніколи не мешкали.

Рішення суду вступило в законну силу, сторонами не оскаржено. /а.с.47-48/

ОСОБА_7 ч.2ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З пояснень позивачів вбачається, що в спірну квартиру вони вселилися з січня1998 року, що не підтверджено доказами та спростовується вищевикладеним.

Так, стаття 10 ЦПК України передбачає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Всупереч приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вони вселилися у спірну квартиру із згодою наймодавця і проживали в ній на законних підставах.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, щодо визнання права користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2, послався на акт від 27.11.2014 року та заяву без дати складену мешканцями будинку 22 по вул.. Тинка в м. Кривому Розі, та передчасно прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

При цьому не врахувавши вищевказані розяснення наведені у Постанові Пленум Верховного Суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985р., у звязку із чим доводи апеляційної скарги Виконкому є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Позивачами не надано жодного доказу, що їх вселення в квартиру АДРЕСА_3, мало місце в установленому законом порядку, того,що зазначена квартира була постійним місцем їх проживання, факту проживання з наймачем ОСОБА_6 однією сімєю, ведення з ним спільного господарства, що в свою чергу унеможливлює визнання за ними права користування спірним житловим приміщенням.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, пояснив, що відсутність реєстрації позивачів, в спірній квартирі, повязана із їх поганими стосунками з ОСОБА_6 та його небажанням, за своє життя, зареєструвати ОСОБА_3 разом з його дітьми у спірній квартирі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу, підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, в частині задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням квартирою скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у його задоволені.

ОСОБА_7 ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь Виконкому підлягає стягненню судовий збір у сумі 121,80 грн. Враховуючи те, що солідарне стягнення суми витрат законом не передбачено, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь Виконкому судовий збір у рівних частинах по 40,60 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року, в частині задоволення позову, скасувати та ухвалити, в цій частині нове рішення, у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права користування житловим приміщенням квартирою відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу судовий збір у розмірі 121,80 грн., у рівних частинах з кожного тобто по 40,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: