Дата документу 23.03.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Зимогляд В.В.,

при секретарі - Галикіної Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість у розмірі 405 572,68 гривень за кредитним договором № 262/08/3 від 21.05.2011 року, та судові витрати 3 654,00 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, та що наполягає на позовних вимогах /а.с. 138/

Представник відповідачів - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення, відповідно до якого представник відповідача просить в задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 відмовити повністю; в частині вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства України.

Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.

Згідно з умовами кредитного договору № 262/08/3 від 13.06.2008 року /а.с. 34-40/ ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 31360,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % на рік з кінцевим терміном повернення 11.06.2038 року.

Крім того, 13.06.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 262/08/3/1П /а.с. 46-48/, згідно якого ОСОБА_2 поручився відповідати перед позивачем за виконання кредитного договору укладеного з відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_1 та позивачем укладено договір іпотеки № 262/08/3/1з від 13 червня 2008 року у відповідності до якого передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. /а.с. 49-54/

Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, /а.с. 7-11/ заборгованість станом на 01.12.2014 року становить - 26248,99 доларів США, а саме: заборгованість по кредиту строкова - 24652,53 доларів США, що еквівалентно 371178,67 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 343,85 доларів США, що еквівалентно 5177,15 грн.; заборгованість по процентах поточна - 314,47 доларів США, що еквівалентно 4734,79 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 938,14 доларів США, що еквівалентно 14125,02 грн.; пеня, за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 599,55 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 1307,50 грн.; штраф за невиконання не перестрахування - 8450,00 грн. Всього в гривневому еквіваленті заборгованість становить 405572,68 грн.

На підставі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки є зміна основного зобов'язання, що спричиняє збільшення відповідальності поручителя, без його згоди. Як випливає із ч. 1 ст. 559 ЦКУ поручитель не залишається зобов'язаним навіть на початкових умовах.

До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання можуть виникнути через різні обставини: збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до умов п. 1.1 договору поруки встановлено зобов'язання поручителя перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання умов кредитного договору від 13.06.2008 року, а саме: повернути кредит в сумі 31 360 доларів США до 11.06.2038 року, сплативши відсотки 13,8 річних, а по простроченій заборгованості сплатити відсотки у розмірі 14,8% річних.

Простроченою заборгованістю вважається сума коштів не сплачена позичальником за умовами кредитного договору своєчасно і в повному обсязі.

У той же час, згідно абз. 5 повідомлення №5/5013/11/580 від 29.09.2014 року /а.с. 22/, що була направлена на ім'я відповідачів, починаючи з 01.10.2014 року процентна ставка за кредитним договором встановлюється на рівні 14,8% річних згідно п. 3.1.11 кредитного договору у зв'язку із порушенням зобов'язань позичальником умов страхування предмету іпотеки.

Натомість, договором поруки згоди поручителя на підвищення процентів у разі не укладення договору страхування позичальником не передбачено.

Із розрахунку /а.с. 7-11/, доданого до позову, вбачається, що позивач неодноразово застосовує підвищенні проценти для нарахування суми боргу, при цьому раніше жодного разу не повідомляв про це ані позичальника, ані поручителя.

Відтак, банк, скориставшись своїм правом кредитора, підвищив відсоткову ставку за основним зобов'язанням, чим допустив настання обставин, передбачених вимогами ст.. 559 ч. 1 ЦК України - припинення поруки у зв'язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Порука припиняється лише тоді, коли поручитель не надав згоди на зміну основного зобов'язання. Відповідно, порука не припиняється, якщо на зміну умов основного зобов'язання поручитель надав свою згоду. Така згода не обов'язково повинна бути письмовою. Допустимою є також попередня згода поручителя на зміну умов основного договору, в тому числі виражена в договорі поруки.

Згідно діючого законодавства України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Так, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України, встановлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, а договір поруки № 262/08/3/1П від 13.08.2008 року таким, що припинив свою дію, у зв'язку настанням обставин, передбачених вимогами ст. 559 ЦК України.

Однак, суд вважає необхідним стягнути відповідача ОСОБА_1 заборгованість станом на 01.12.2014 року становить - 26248,99 доларів США, а саме: заборгованість по кредиту строкова - 24652,53 доларів США, що еквівалентно 371178,67 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 343,85 доларів США, що еквівалентно 5177,15 грн.; заборгованість по процентах поточна - 314,47 доларів США, що еквівалентно 4734,79 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 938,14 доларів США, що еквівалентно 14125,02 грн.; пеня, за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 599,55 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 1307,50 грн.; штраф за невиконання не перестрахування - 8450,00 грн. Всього в гривневому еквіваленті заборгованість, яка підлягає стягненню становить 405572,68 грн.

Також, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3654,00 гривень, що були сплачені позивачем при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 527, 530, 533, 554, 559 ЦК України, ст.ст. . 10, 11, 60, 197, 209, 212, 214-215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», юридична адреса: 03087 м. Київ, вул. Єреванська, 1, , МФО 320478, ІПН 58, свідоцтво платника податку № 100233248, заборгованість за кредитним договором № 137/04/6 від 24 травня 2007 року у розмірі 405572 /чотириста п'ять тисяч п'ятсот сімдесят дві/ гривні 68 копійок, та витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3654 /три тисячі шістсот п'ятдесят чотири/ гривні 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Зимогляд