Справа № 761/7517/15-ц
Провадження № 2-з/761/197/2015
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2015 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною і відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною і відшкодування моральної шкоди.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом заборони уповноваженим органам вчиняти дії щодо реєстрації відчуження автомобіля марки HYUNDAI, модель SANTA FE, № кузова НОМЕР_1. Заява мотивована тим, що необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 без згоди позивача здійснила відчуження автомобіля, який належить на праві сумісної власності майна подружжя. Відповідач ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки, будучи донькою ОСОБА_2, достовірно знає про відсутність згоди іншого з подружжя на відчуження автомобіля. Відтак, автомобіль може бути витребуваний у ОСОБА_3 Оскільки співвласник майна з власної волі здійснив незаконне відчуження автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, то його повернення від добросовісного набувача за таких підстав стає неможливим.

Питання про забезпечення позову вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, упровадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним із видів забезпечення позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК України є, зокрема, заборона вчинення будь-яких дій.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В обґрунтування своїх вимог щодо власника автомобіля марки HYUNDAI, модель SANTA FE, № кузова НОМЕР_1 надано договір поставки товару від 10.07.2010 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд бере до уваги, що копії документів надані позивачем, відносяться до угод вчинених у 2010 р., а тому суд не може пересвідчитись щодо наявності у власності ОСОБА_2 цього майна на день розгляду заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: