Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 428/1976/15-ц
Провадження № 22ц/782/184/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів Дронської І.О., Заіки В.В.

при секретарі Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Сєвєродонецького суду Луганської області. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 Младена Руслановича, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею. На даний час сину виповнилося вісімнадцять років. Влітку 2014 року їх син поступив на навчання на перший курс в Федеральний державний бюджетний навчальний заклад вищого професійного навчання «Тюменський державний нафтогазовий університет» у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Її доходів недостатньо для покриття всіх витрат, повязаних з навчанням , відповідач працює і в змозі надавати допомогу. Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати допомогу на утримання сина, який продовжує навчання. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина ОСОБА_2 Младена Руслановича, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини від його заробітної плати, у звязку з продовженням сином навчання, починаючи з дати подачі позовної заяви.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 квітня 2015 року заявлені вимоги позивачки задоволено у повному обсязі. Суд Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 Младена Руслановича, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06 березня 2015 року до досягнення двадцяти трьох років. Суд стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, дав пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування судового рішення не має.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

В статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі, суд виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що позивач є сином відповідача. Згідно копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 Младена Руслановича його місце реєстрації: м. Судак, квартал Енергетиків, 5/12. Згідно довідки ОСОБА_4 є студентом Федерального державного бюджетного освітнього закладу вищої професійної освіти «Тюменський державний нафтогазовий університет» інституту геології та нафтагазвидобутку, очної форми навчання. Період навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2019 року. ОСОБА_4 отримує стипендію, яка за період з вересня 2014 року по березень 2015 року склала 18 975 руб. Позивачка знаходиться на обліку у ДТСЗН м. Судака та отримує допомогу по догляду за дитиною. Відповідач працює у Сєвєродонецькому управлінні підземного зберігання газу, розмір заробітку відповідача за період з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року складає 42 925, 13 грн. грн. Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, має неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Задовольняючи заявлені вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість надавати допомогу сину, який продовжує навчання і присудження аліментів можливе в частці від заробітку згідно ст.183 Сімейного Кодексу України.

Обставини та висновки суду 1 інстанції стосовно того, що позивач потребує матеріальної допомоги на період навчання, а відповідач має можливість її надавати підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення. Втім, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд вважає, що встановивши дійсні обставини по справі, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки аліментів саме у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача і вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів, зменшивши розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини усіх видів його заробітку з наступних підстав:

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. А згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, так і стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом було встановлено, що позивач навчається на денній формі навчання, на бюджетній основі та отримує стипендію. Посилався, також на те, що й мати й батько мають рівні обов'язки щодо матеріального утримання дитини. Проте, не зважаючи на те, що суд першої інстанції посилався в рішенні на ці обставини, але належної правової оцінки він їм у сукупності з другими доказами по справі не дав і помилково визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що на утримання відповідача знаходиться неповнолітня дитина.

Проаналізувавши зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів підлягає зменшенню з 1/4 частини заробітку та іншого доходу до 1/8 частини його заробітку та іншого доходу, тому рішення суду необхідно змінити в цій частині.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що навчання ОСОБА_6 Младена Руслановича в навчальному закладі як громадянина ОСОБА_7 Федерації Республіки Крим є дії, які не відповідають чинному законодавству, виходячи з наступного. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» визначено, що основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Відповідно до ст.18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів того, що відносно ОСОБА_6 Младена Руслановича порушено процедуру втрати громадянства України. Відповідно до Закону України «Про громадянство» до набрання чинності рішенням про припинення громадянства України особа користується всіма правами і несе всі обов'язки громадянина України. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта ( а.с.4)

Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Із системного аналізу вказаних вище положень вбачається, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, і які у звязку з цим потребують матеріальної допомоги не залежить від наявності чи відсутності такої особи громадянства та місця проживання. Право на утримання не припиняється автоматично внаслідок таких обставин, як зміна місця проживання чи громадянства одного із учасників аліментних правовідносин.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 182, 191, 199 - 201 СК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 квітня 2015 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів з 1/4частини до 1/8 частини та виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: „Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_2 Младена Руслановича, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на період навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з 06 березня 2015 року."

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: