Справа № 495/2414/14-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
27 січня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом ПАТ Акціонерний Банк «Південний» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
Представник позивача надала до суду письмову заяву відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, вимоги уточненого позову підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до наступного.
В забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору 12.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки (а.с.31-35), який посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. за реєстровим №5668, відповідно до якого відповідачкою (іпотекодавцем) в іпотеку банку було передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договором іпотеки забезпечені зобов'язання позичальника, які випливають з кредитного договору з урахуванням можливих змін та доповнень до нього.
Банк прийняті на себе зобов'язання за кредитним виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 обумовлену договором суму кредитних коштів.
Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Умовами укладеного між банком та відповідачкою кредитного договору визначено розмір, строки та порядок повернення позичальником банку отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.
Пунктом 3.3.3 кредитного договору встановлено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за ним, з попередженням позичальника за 30 календарних днів до дати повернення, а в разі невиконання вимоги банку, звернути стягнення на предмет іпотеки та/або звернутися до суду у випадку прострочення платежів у часткове повернення кредиту понад тридцяти календарних днів від встановленого терміну їх сплати, визначеного графіком платежів за кредитним договором.
Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строк вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Однак, зобов'язання не були виконані, та станом на 04.04.2014 року розмір непогашеної заборгованості складає 9256, 44 доларів США.
Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Розділ 4 Договору іпотеки передбачає право Акціонерного банку "Південний" звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. Тобто позивач має право за рахунок вартості предмета іпотеки задовольнити свої вимоги за Кредитним договором в повному обсязі.
Згідно п.3.3 договору іпотеки, іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати у відповідності до розділу V Закону України «Про іпотеку» спосіб стягнення: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі іпотеки.
Так, п.4.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».
У відповідності до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Пунктом 39 постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року також роз'яснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Таким чином, враховуючи, що умови укладеного між сторонами іпотечного договору містять відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки рахунок виконання іпотекодавцем зобов'язання за кредитним договором, то, відповідно, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись зазначеним способом на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.
Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Як вже зазначалося вище, заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 9256,44 доларів США, що на момент уточнення позовних вимог (14.04.2014 р.) по справі за офіційним курсом НБУ складає 103886,87 гривень, тобто ринкова вартість предмета іпотеки не перевищує розмір заборгованості за кредитом, з яких 7322,41 дол. США - заборгованість за кредитом, 162,32 дол. США заборгованість за процентами; 1771,71 дол. США - штрафні санкції.
У відповідності до положень ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Аналогічні положення закріплені також ч.3 ст.109 ЖК України.
У відповідності до п. 43 постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.
При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
На виконання вищевказаних вимог закону, АБ "Південний" відповідачам по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за допомогою кур'єрської служби доставки були надіслані вимоги про виселення вих. №0-86-5689 БТ від 20.02.2014 року, вих. №0-86-5691 БТ від 20.02.2014 року. (а.с. 24-26). Відповідачі по справі отримали вимоги про виселення, про що свідчить підпис одержувачів на накладній.
Отже банк виконав обов'язки, покладені на нього чинним законодавством, щодо повідомлення відповідачів про необхідність звільнення квартири в добровільному порядку. Однак, до теперішнього час відповідачі продовжують проживати у зазначеній квартирі.
Щодо посилань відповідачів на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII, як на підставу для відмови в задоволенні позову банку, то суд вважає їх неспроможними в якості доводів в обґрунтування заперечень проти позову з огляду на наступне.
Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
З аналізу положень зазначеного закону вбачається, що ним встановлюється заборона за певних умов на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки.
Як вже зазначалося вище, п.4.1 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».
У відповідності до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Отже, наявність в іпотечному договорі зазначеного застереження свідчить про те, що підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчив надання своєї згоди іпотекодержателю на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та вимог чинного законодавства України.
За своїм змістом зазначене в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя цілком відповідає вимогам ст.ст. 626-628 ЦК України, тобто становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, при цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Враховуючи обмеження повторного звернення до суду, встановлене ч.2 ст.122 ЦПК України, а також тимчасовість Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (п.3), суд приходить до висновку що зазначений закон не скасовує права кредитора на забезпечення виконання боргу за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна, а відтак не може слугувати підставою для відмови в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що ринкова вартість предмета іпотеки не перевищує загальну суму заборгованості за кредитом; позивачем виконано всі вимоги, передбачені чинним законодавством при зверненні стягнення на предмет іпотеки; заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною; вимоги позивача про погашення заборгованості, згодом - про виселення - залишені відповідачами без виконання, а також враховуючи безпідставність заперечень проти позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ Акціонерний Банк «Південний» про визнання права власності на предмет іпотеки та виселення.
У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., а саме по 121,80 грн.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 328, 625, 629, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст. 35, 37, 40 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV, ст. 109 ЖК України, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII, п.п. 39, 43 постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 213-215, 224 ЦПК України, суд, -
Уточнену позовну заяву Публічного Акціонерного Товариства Акціонерний Банк «Південний» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2; місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4; місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з вартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2; місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4; місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: