Справа № 462/8079/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року Залізничний районний м. Львова в складі:

головуючого-судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою, в якій просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що вони зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2, яку рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №126 від 2 лютого 1968 року ОСОБА_4, чоловікові та батькові позивачів, було закріплено для проживання на склад сім'ї 4 особи (ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_3). Після одруження відповідача у квартирі були зареєстровані його дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На час подання позову у спірній квартирі, крім позивачів, був зареєстрований, але не проживає протягом тривалого часу відповідач ОСОБА_3. У зв'язку із потребами в покращенні житлових умов на початку 1990-х років відповідачу адміністрацією БУ-850 на склад сім'ї 3 особи (він, дружина та донька) була надана квартира АДРЕСА_1. З часу переселення у квартиру АДРЕСА_1 відповідач не бере участь у сплаті комунальних послуг за квартиру, у якій позивачі проживають, нарахування яких здійснюється із врахуванням особи відповідача. Внаслідок ненадання відповідачем довідок про свої доходи позивачі не можуть оформити субсидію на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги

Відповідач подав до суду заяву, у якій він позов визнав та зазначив, що усі обставини, зазначені у позові, відповідають дійсності. До початку 1990-х років він проживав у 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_2, у якій, крім нього, проживало ще 5 осіб - батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_1, сестра ОСОБА_8, дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7. Оскільки, на початку 1990-х років звільнилась сусідня квартира АДРЕСА_1, адміністрацією та профспілковим комітетом БУ-850, якому належав будинок АДРЕСА_1, на склад сім'ї 3 особи (він, дружина та донька) була надана квартира АДРЕСА_1. Рішення адміністрації та профспілкового комітету БУ-850 та ордеру на вселення цю квартиру в нього не збереглися. Відновити ці документи він не може, так як в 1990 роках БУ-850 було ліквідоване. Без цих документів він не може прописатись у квартирі №2, у якій тривалий час проживає. З моменту поселення у квартиру №2 відповідач жив у ній разом з дружиною та дочкою та користувався відповідними комунальними послугами. Після розірвання шлюбу дружина, а потім і дочка перестали проживати у квартирі №2, переїхавши на постійне проживання у інші місця, а він залишився проживати у квартирі №2 один, хоча формально і далі є зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2. Після переселення з квартири АДРЕСА_2 у квартиру №2 у цьому ж будинку відповідач перестав надавати кошти позивачам для оплати за квартиру №2, так як постійно та тривалий час проживав у квартирі №2.

В судовому засіданні представник позивачів та відповідач надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про визнання позову. Відповідач додатково уточнив, що у квартирі АДРЕСА_1 він проживає з 1991 року.

Заслухавши пояснення сторін та свідків та вивчивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази наявні у справі в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №126 від 2.02.1968 року ОСОБА_4 було закріплено для проживання квартиру АДРЕСА_2 на склад сім'ї 4 особи (ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_3).

З довідки Залізничного районного відділу Головного управління Державної міграційної служби №4610/1413 від 12.06.2013 р. вбачається, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 20 травня 2014 року.

З паспорту ОСОБА_3 вбачається, що він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 з 13 листопада 1986 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він працював начальником будівельного управління №850, на балансі якого знаходився житловий будинок АДРЕСА_1. На початку 1990-х років у БУ №850 працювала дружина відповідача ОСОБА_6, і після звільнення квартири АДРЕСА_1 цю квартиру рішенням адміністрації та профкому БУ №850 у 1991 році було закріплено з метою покращення житлових умов сім'ї ОСОБА_6 (вона, її чоловік ОСОБА_3 та донька). З часу закріплення цієї квартири ОСОБА_3 постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1. Будівельне управління №850 було ліквідоване у 1998 році, та не залишилось жодних документів щодо БУ №850, крім нарахувань по заробітній платі працівників, які було передано в архів.

Свідок ОСОБА_10, яка проживає у сусідньому будинку АДРЕСА_3 пояснила, що знає сім'ю ОСОБА_3 з 1970-х років, і в 1991 році ОСОБА_3 БУ №850 була надана квартира АДРЕСА_1, в яку він переїхав жити з дружиною і донькою та тривалий час проживає до теперішнього часу.

З копій договорів на користування електроенергією і водопостачанням та квитанцій про оплату на оплату комунальних послуг, виписаних на ім'я відповідача ОСОБА_3 та ім'я його дружини ОСОБА_6, вбачається, що відповідач тривалий час користувався комунальними послугами у квартирі АДРЕСА_1.

З листа виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова №1/1179-1 від 01.10.1992 р. вбачається, що станом на день написання цього листа за адресою: АДРЕСА_2 проживав ОСОБА_11, а за адресою: АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_12

Зібраними у справі доказами судом встановлено, що з 1991 року ОСОБА_3 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок чого перестав проживати за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 71 Житлового кодексу України встановлено шестимісячний термін, протягом за наймачем або членом його сім'ї зберігається право на користування житловим приміщенням.

Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції) судам слід при вирішенні житлових спорів виходити з неприпустимості виселення в адміністративному порядку за санкцією прокурора осіб, які самоуправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що внаслідок постійного та тривалого проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1, він втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів 243,60 гривень судового збору, сплаченого позивачами.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 174, 212-215 ЦПК України, ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.71, 72, 107 Житлового кодексу України, ст.7, 9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_3 /паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 27 листопада 2000 року/ - 243 /двісті сорок три/ гривні 60 копійок витрат по сплаті позивачами судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.