АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2357/15
Категорія: договірні Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного університету внутрішніх справ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, про припинення правовідносин за договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30 серпня 2006 року його було зараховано до складу курсантів Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС), а 5 вересня 2007 року, на другому курсі навчання, між ним, ХНУВС і управлінням Міністерства внутрішніх справ (далі - УМВС) України в Полтавській області укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

18 червня 2011 року він отримав диплом спеціаліста з кваліфікацією - інспектор по роботі з персоналом, був відкомандирований для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області, а саме до Карлівського РВ УМВС , де він працював оперуповноваженим по боротьбі з незаконним обігом наркотиків до 14 грудня 2012 року - до моменту його звільнення.

В рапорті про звільнення від 17 вересня 2012 року він зазначив, що його не влаштовує графік роботи та розмір заробітної плати. В письмових запереченнях він зазначив детальніше причини звільнення, а саме про те, що він має матір - інваліда ІІ групи та малолітнього брата - інваліда І групи, які потребують його допомоги.

За наявності поважної причини - встановлення інвалідності ІІ групи матері він має право на розірвання угоди, укладеної з вищим навчальним закладом.

Відповідно до п.2.36 зазначеного вище договору у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного строку перебування на службі він зобов'язаний був відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі. Проте його звільнення було вимушеним.

Посилаючись на те, що розірвання договору відбулося з поважних причин і фактично припинилось, просив визнати зобов'язання, що виникли із договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 5 вересня 2007 року, таким, що припинило свою дію з 14 грудня 2012 року, з моменту його звільнення з Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області.

Справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. При цьому посилається на: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржили.

ХНУВС подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, вважав її безпідставною, а рішення суду - законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у позові з інших підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Підстав для припинення зобов'язання не має.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 5 вересня 2007 року ХНУВС (далі - виконавець), Головне управління МВС України в Полтавській області (далі - замовник) та громадянин України - рядовий міліції ОСОБА_3 (далі - особа), які іменуються сторонами, відповідно до вимог Законів України "Про вищу освіту", "Про міліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року №313 "Про затвердження Порядку відшкодування особам витрат, пов'язаних з утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ"; наказу МВС України від 14 травня 2007 року №150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України" уклали договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ (далі - договір від 5 вересня 2007 року).

Відповідно до п. 2.1.1 договору від 5 вересня 2007 року виконавець - ХНУВС зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних ринків.

Згідно п. 2.2.3 договору від 5 вересня 2007 року замовник - Головне управління МВС України в Полтавській області зобов'язався призначити випускника, який прибув за направленням, на посаду, визначену комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода випускника.

За приписами п.п. 2.3.5, 2.3.6 договору від 5 вересня 2007 року ОСОБА_3 зобов'язаний був після закінчення навчання прибути за місцем призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено замовником і відпрацювати не менше трьох років. У разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі п.3 цього договору (відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання) відшкодувати фактичні витрати, пов'язанні з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

ОСОБА_3 посилається на те, що після закінчення ХНУВС працював у Карлівському РВ УМВС Полтавської області, а 14 грудня 2012 року за поданим ним рапортом був звільнений з роботи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст.626 ЦК України, ст..30 ЦПК України, договору від 5 вересня 2007 року договір є тристороннім. Сторонами у договорі є ХНУВС - виконавець, Головне управління МВС України в Полтавській області - замовник і фізична особа на час укладення договору - ОСОБА_3

ОСОБА_3 заявив позов про визнання зобов'язання, яке виникло на підставі договору від 5 вересня 2007 року таким, що припинило свою дію. При цьому сторону у договорі - замовника - Головне управління МВС України в Полтавській області залучив у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст.626 ЦК України, ст.30 ЦПК України - замовник - Головне управління МВС України в Полтавській області, як сторона у договорі, повинен був залучений до участі у справі як відповідач, а не як третя особа.

За змістом ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Позивач ОСОБА_3, звертаючись з позовом, залучила до участі у справі Головне управління МВС України в Полтавській області не в якості відповідача, а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, що не можна визнати правильним.

Процесуальні права третьої особи значно вужчі, ніж процесуальні права відповідача.

Крім процесуальних прав та обов'язків осіб, які беруть участь у справі, передбачених ст.27 ЦПК України, відповідач має процесуальні права і обов'язки сторони, передбачені ст.31 ЦПК України.

За змістом ст.33 ЦПК України суб'єктний склад сторін визначає позивач.

Позивач ОСОБА_3 не залучив в якості відповідача Головне управління МВС України в Полтавській області і не заявив такого клопотання у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

На стадії перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості притягнути Головне управління МВС України в Полтавській області до участі у справі в якості відповідача.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати і ОСОБА_3 у позові відмовити з зазначених вище підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції про відмову ОСОБА_3 у позові не позбавляє його права звернутися до суду з таким же позовом, залучивши до участі у справі Головне управління МВС України у Полтавській області в якості відповідача.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ч.1 ст.311, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2014 року скасувати.

ОСОБА_3 у позові відмовити з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: