Провадження № 22-ц/779/1416/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Турів О.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» та начальника ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_3 про скасування наказу №392 від 17.10.2013 року про стажування, скасування наказу №169/ОС від 15.04.2014 року про припинення трудового договору(контракту), визнання недійсним контракту з працівником №2 від 13.03.2013 року, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, визнання дій неправомірними та стягнення збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного територіального галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» та начальника ДТГО «Львівська залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_3 про скасування наказу №392 від 17.10.2013 року про стажування, скасування наказу №169/ОС від 15.04.2014 року про припинення трудового договору(контракту), визнання недійсним контракту з працівником №2 від 13.03.2013 року, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, визнання дій неправомірними та стягнення збитків.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на те, що судом не було враховано п.1.2. Положення про стажування спеціалістів на підприємствах в установах і організаціях залізничного транспорту про те, що до стажування допускаються особи, які зараховані в резерв кадрів або пропонуються керівництвом на вищу посаду. Однак, він не відноситься до жодної категорії, а отже підстав для направлення його на стажування не було.

Крім того, продовження стажування без видачі наказу було протиправним, оскільки кваліфікаційна комісія не уповноважена приймати такі рішення.

Не було враховано судом і того, що при проходженні іспиту у кваліфікаційній комісії йому були задані запитання з неправильним формулюванням, запитання, які не врегульовані Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом, а відповіді на окремі запитання комісія вважала неправильними, з чим він не погоджується.

Не враховано судом і того, що наказом про стажування йому були змінені умови праці, зокрема без його згоди була зменшена заробітна плата.

ОСОБА_2 також вказує на те, що контракт на період роботи з 24.03.2014 року до 19.04.2014 року він уклав під тиском зі сторони відповідачів, оскільки останні повідомили, що іспити він зможе здати лише за умови підписання контракту.

Апелянт вважає контракт недійсним, як такий, що містить нікчемні умови щодо тривалості робочого дня та тижня з неповним робочим часом, щодо доплати за розїзний характер роботи та роботу у нічний час і надурочні роботи під час літніх пасажирських перевезень та порушенні його права відносно продовження терміну дії договору.

Не враховано судом і того, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахування характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством.

За час проходження стажування він отримував меншу заробітну плату, що в подальшому вплинуло на розмір призначеної пенсії.

Крім того, у звязку з незаконним звільненням у квітні 2014 року він отримує пенсію в розмірі 1462,31 грн., замість 3266,77 грн., які він буде отримувати лише з вересня 2014 року.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представники ДТГО «Львівська залізниця» апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 27.08.2013 року ОСОБА_2 був поновлений на посаді касира 2 категорії у відокремленому підрозділі «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.08.2013 року (а.с.12-18).

У звязку з поновленням ОСОБА_2 на роботі та у звязку з введенням в дію за період його відсутності нових нормативних документів, зокрема Правил перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, та з метою забезпечення належного кваліфікованого рівня персоналу ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» 17.10.2013 року начальником відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_3 видано наказ №392 про стажування ОСОБА_2

Наказ було оформлено після поновлення на роботі та виходу ОСОБА_2 з відпустки та лікарняного, які в нього наступили безпосередньо після поновлення на роботі в серпні 2013 року.

Під час проходження стажування позивач перебував на лікарняному, а також за результатами стажування іспити одразу не зміг скласти, у зв'язку з чим стажування було продовжено та допущено його до повторного іспиту.

Відповідно до протоколу від 13.03.2014 року засідання кваліфікаційної комісії (після довготривалого перебування на позивача лікарняному) ОСОБА_2 іспити склав та був допущений до самостійної роботи, про що також свідчить його підпис на протоколі про ознайомлення зі здачею іспиту. (а.с.74).

Відповідно до п.1.1. Положення про стажування спеціалістів на підприємствах, в установах та організаціях залізничного транспорту основною метою стажування є підвищення кваліфікації спеціаліста, вивчення специфіки діяльності відповідного підрозділу залізничного транспорту для набуття практичного досвіду певної роботи, перевірка професійного рівня, ділових та особистих рис фахівця, зарахованого в резерв, який є претендентом на відповідну посаду.

Крім цього, встановлено, що жодних заперечень з приводу направлення на стажування від ОСОБА_2 до відповідачів не надходило, наказ ним не був оскаржений в порядку ст.233 КЗпП України в тримісячний строк, з наказом він був ознайомлений 22.10.2013 року, про що свідчить його підпис на наказі та відповідно того ж числа ОСОБА_2 приступив до стажування.

Також встановлено, що питання дотримання норм чинного законодавства при проходженні ОСОБА_2 стажування двічі було предметом перевірки територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області, за результатами якої порушень вимог трудового законодавства не встановлено.(а.с.81,82)

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що наказ про стажування позивача виданий з дотриманням чинного законодавства.

Судом правильно не взято до уваги доводи позивача про зменшення розміру оплати праці за час проходження стажування та зобов'язання стягнути середній заробіток за час затримки при повному розрахунку, оскільки оплата праці позивача проводилася відповідно до часу робочого дня при стажуванні, оклад при цьому йому не був зменшений, що підтверджено наданими відповідачем розрахунками (а.с.114-134).

Також встановлено, що 13.03.2014 року між ВП «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» та ОСОБА_2 був укладений контракт №2 на строк до 19.04.2014 року (а.с.21-26), оскільки у зв'язку із закінченням 24.03.2014 року строкового трудового договору з ОСОБА_2 останній подав до адміністрації заяву від 12.03.2014 року, в якій просив продовжити строк дії договору до 19.04.2014 року, так як 19.04.2014 йому виповнюється 60 років та він виходить на пенсію за віком (а.с.83,84).

Саме з врахуванням даного прохання відповідачами і було укладено контракт з працівником на той строк, який був вказаний у поданій ним заяві.

Таким чином, строковий трудовий договір було укладено з врахуванням погоджених сторонами умов, що не суперечить вимогам ст.21, 23 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №169/ос від 15.04.2014 року ОСОБА_2 був звільнений за ст. 38 КЗпП у звязку з виходом на пенсію.

Зазначений наказ було видано на підставі поданої позивачем 12.03.2014 року власноручно написаної заяви, в якій він вказав, що у зв'язку з досягненням віку 60 років, він просить звільнити його з роботи з 19.04.2014 року. З наказом позивач був ознайомлений про що свідчить його підпис. (а.с.85,86)

Про те, що з 19.04.2014 року позивач буде звільнятися з роботи, він зазначав ще в заяві 12.03.2014 року при укладанні контракту на строк до 19.04.2014 року.

Встановлено, що під час звільнення проведено всі належні позивачу виплати, видана трудова книжка, що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи (а.с.87).

Крім того, позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 7 середньомісячних заробітних плат (30369,05 грн.), що передбачено умовами колективного договору при звільненні у звязку з виходом на пенсію.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивача було звільнено з роботи з дотриманням норм чинного трудового законодавства, а тому його вимоги є безпідставними.

Судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлено порушень норм трудового законодавства під час звільнення позивача з роботи, а видача наказу щодо його звільнення за власним бажанням не є порушенням його законних прав, при цьому надані позивачем медичні довідки в обґрунтування даної вимоги стосуються захворювань, в т.ч. пов'язаних із інвалідністю з дитинства, та відносяться до періоду 2012-2013 років, а не спірного періоду (а.с.29-48).

Безпідставними є і вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків в розмірі 8 471.84грн.

Встановлено, що після звільнення з роботи за досягненням пенсійного віку позивач звертався до управління ПФУ в Надвірнянському районі щодо розміру пенсії в разі переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відміни проведеного перерахунку пенсії по інвалідності від 03.09.2012 року, та йому надавались роз'яснення (а.с.27, 28), з яких вбачається факт проведення перерахунку пенсії по інвалідності ще в 2012 році, та врахування цього при переведенні на пенсію по віку, та необхідність певного періоду страхового стажу для нарахування пенсії у більшому розмірі.

Розрахунок збитків позивач наводить в позовній заяві за час від звільнення його з роботи до 01.09.2014 року, тобто до того періоду коли він за повідомленням органів пенсійного фонду матиме право на перерахунок пенсії та обґрунтовує тим, що у зв'язку з тим, що він звільнився з роботи 19.04.2014 року, а право на перерахунок пенсії в нього настало тільки з 01.09.2014 року. Сума збитків за його вимогою є різниця між отримуваною пенсією, та тією яку він міг би мати за попередніми даними органів пенсійного фонду.

Судом правильно не взято до уваги такі доводи позивача, оскільки право на перерахунок пенсії у більшому розмірі у позивача виникло лише з 01.09.2014 року та не залежало від перебування його на роботі до вказаної дати. Тому вимоги про стягнення з відповідачів сплаченого страхового внеску 1254 грн. для отримання пенсії з вересня 2014 року та стягнення різниці не отриманої пенсії з 19 квітня 2014 року по 01.09.2014 року в розмірі 7217.84 грн., а всього 8417,84 грн., є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5