Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/397/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук О.В.
Категорія 27 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Кочетова Л.Г.

з участю секретаря судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

11 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_3 умов договору позики від 01.06.2011 року в частині повернення грошових коштів у сумі 35000 грн., просив стягнути з відповідача на його користь вище вказану грошову суму та 4200 грн. в якості 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 18.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. Апелянт зазначає, що суд неправильно застосував у даних правовідносинах положення ст. 257 ЦК України.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та обєктивно зясував обставини справи, вірно визначився з характером спірних правовідносин, проте неправильно застосував норми матеріального права (ст. 257 ЦК України), що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи про пропуск позивачем строку на звернення до суду в частині позовних вимог.

Судом встановлено, що 01.06.2011 року між сторонами у справі було укладено договір позики за яким ОСОБА_2, як позикодавець, передав у власність ОСОБА_3, як позичальника, грошові кошти у сумі 35000 грн., які останній зобовязувався повернути частинами, а саме, з 01.06.2011 року по 1500 грн. щомісячно (а.с.15). Умови договору ОСОБА_3 в частині повернення грошових коштів не виконані.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зі змісту укладеного між сторонами договору позики слідує, що повернення ОСОБА_3 грошових коштів мало відбуватися частинами (по 1500 грн. щомісячно), тобто протягом 23 місяців по 1500 грн., а останній платіж 500 грн. Строк повного виконання договору в частині повернення грошових коштів мав настати 01.06.2013 року.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами, то право позикодавця вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, дату звернення позивача до суду (11.03.2015 року) та строк виконання договору (01.06.2013 року), колегія суддів вважає, що позов в частині повернення суми позики підлягає до часткового задоволення в межах загальної позовної давності у три роки, а саме, з 12.03.2012 року по 01.06.2013 року у сумі 20967 грн. 74 коп. (1500 грн. : 31 день х 20 днів + 1500 грн. х 13 місяців + 500 грн.).

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення суми позики за період 01.06.2011 року по 11.02.2012 року не підлягають до задоволення у звязку з пропуском строку звернення до суду. Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, в силу положень ст. 625 ЦК України підлягають також частковому (в межах позовної давності) задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних від прострочених місячних сум.

Так, з 12.03.2012 року по 01.07.2015 року (місяць в якому ухвалюється рішення суду) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості 3% річних від простроченої суми боргу підлягає стягненню 1633 грн. 19 коп. ((1500 грн. : 31 день х 20 днів у березні 2012 року х 38 міс. з 01.04.2012 року по 01.07.2015 року х (3% : 12 міс. ) + 1500 грн. х 37 міс. х 0.25% + 1500 грн. х 36 міс. х 0.25% + … 500 грн. х 24 міс. х 0.25%).

Із наведених вище підстав щодо застосування загального строку позовної давності не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочене зобовязання у період з 01.06.2011 року по 11.06.2012 року. А відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині є законним.

Викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про безгрошовість розписки та написання останньої під примусом з боку ОСОБА_2 не підтверджені у справі жодним доказом, а тому судом до уваги не приймаються.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову за період з 12.03.2012 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову. У решті рішення має залишатися без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 18 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову за період з 12 березня 2012 року скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 01.06.2011 року у розмірі 20967 (двадцять тисяч девятсот шістдесят сім) грн. 74 коп. та три відсотки річних за період з 12 березня 2012 року по 01 липня 2015 року у розмірі 1633 грн. 19 коп. , а всього 22600 (двадцять дві тисячі шістсот) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 226 грн. 00 коп. судового збору.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді