Справа № 182/3927/15-ц
Провадження № 2/0182/2480/2015
22.07.2015 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді Тихомирова І.В.
за участю секретаря Рахуба О.Г.
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, суд
Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Вони є співвласниками частини будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі.
Разом з ними мешкає відповідач по справі, яка зареєстрована в будинку з 22.11.2013 р.
В грудні місяці 2013 р. відповідач ОСОБА_3 забрала всі свої речі та покинула домоволодіння. Її місце знаходження невідоме.
Вважають, що відповідач відсутня в будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі понад рік, тому втратила право на користування житлом.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала, суду пояснила, що ОСОБА_3 є її донькою. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, ніде не працює, веде бродяжний спосіб життя. ОСОБА_3 за рішенням Нікопольського місцевого суду від 28.02.2002 р. позбавлена батьківських прав по відношенню до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 17.12.200 р. народження. Крім того, ОСОБА_3 має ще двох малолітніх дітей, які зареєстровані за місцем реєстрації матері, однак відповідач їх не виховує, за ними не доглядає, тому діти вимушені проживати з її сином ОСОБА_2, другим позивачем по справі, до вирішення питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
Просить суд задовольнити позов, оскільки має намір розпорядитися своєю часткою власності в будинку шляхом обміну її на квартиру.
Позивач ОСОБА_2 на позовних вимогах наполягав, просив суд їх задовольнити, суду пояснив, що ОСОБА_3 є його рідною сестрою. Вони з матірю погодилися прописати її у 2013 році, однак вона прожила лише місяць і втекла з дому. Де вона зараз знаходиться йому невідомо. Він піклується за дітей ОСОБА_3, а саме за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки відповідач по справі їх покинула. Просить задовольнити позов, оскільки ОСОБА_3 не сплачує комунальних послуг.
Відповідач в судове засідання не зявився. Суд вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України.
Третя особа в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином.
Суд вислухавши позивачів, свідків, вивчивши матеріали справи приходить до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу по 13/48 частин кожний. (а.с. 5-7)
Відповідач по справі ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 та рідною сестрою ОСОБА_2 (а.с. 24)
Як пояснили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_3 не проживає в будинку біля року, однак причини не проживання їм невідомі.
Крім того свідок ОСОБА_8 підтвердив, що він є третім співвласником будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не? ?пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що? ?він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої? ?законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна? ?небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
За змістом ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачі в судовому засіданні не надали суду доказів щодо відсутності у спірній квартирі ОСОБА_3 понад один рік без поважних причин. Матеріали справи зазначених доказів також не містять, оскільки відповідно до довідки № 554 квартального комітету № 34 від 22.05.2015 р. про склад сімї ОСОБА_3 взагалі не значиться в будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі. (а.с. 21)
Відповідно до копії домової книги будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі ОСОБА_3І зареєстрована в зазначеному будинку разом з малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 22.11.2013 р. (а.с. 15-17, 25)
Крім того матеріали справи містять відомості про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, матірю якої в свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_3, відповідача по справі. (а.с. 26)
Будь які відомості про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей матеріали справи не містять.
Як встановлено судом в провадженні Нікопольського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_11, третя особа Виконавчий комітет Нікопольської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. Однак 09.06.2015 р. зазначена цивільна справа за заявою позивачів залишена без розгляду (а.с. 27)
Крім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим.
Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до думки про необхідність відмовити в задоволені позову щодо визнання ОСОБА_3 такою що втратила право на користування житлом, оскільки бажання позивачів в майбутньому про обмін частини будинку на інше житло чи наявність заборгованості по комунальних платежах не є співставними з позовними вимогами про визнання ОСОБА_3 такою що втратила право користування цим житлом.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 213-215, 218, 224, 226 ЦПК України , суд
У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування будинком відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_12