КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1589/14-ц
Провадження № 2/488/69/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
01.07.2015 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Чернега І.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,-

в с т а н о в и в :
В березні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача Виконкому Миколаївської міськради, в якому просила визнати за нею право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В процесі розгляду справи, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.08.2014 року, за клопотанням позивача була проведена заміна неналежного відповідача Виконкому Миколаївської міськради на належних відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві помер її чоловік ОСОБА_6 , з яким вона перебувала у шлюбі починаючи з 1982 року. Останньому на момент смерті належала ? частина квартири, що розташована за вищевказаною адресою, і позивачка фактично прийняла цю спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем.

У 2005 році позивачка звернулась до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, і 28.10.2005 року державний нотаріус ОСОБА_7 видала їй Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину спірної квартири. Разом із цим, нотаріус повідомила позивачку про наявність інших спадкоємців за законом першої черги, дітей померлого, відповідачів по даній справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в установлений законом строк звернулись із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька.

Позивачка зазначає, що відповідачі з часу подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини у 1994 році, не оформили спадщину, не користуються спірною квартирою, не несуть жодних витрат щодо утримання її у належному стані та не сплачують житлово-комунальні послуги. Натомість вона постійно, безперешкодно, добросовісно та відкрито володіє та користується усією квартирою, сплачує житлово-комунальні послуги, та підтримує її у належному стані.

Посилаючись на викладене та на неможливість в позасудовому порядку захистити свої права, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом.

В судове засідання позивачка не з`явилася та подала заяву про розгляд справи у її відсутність, а її представники підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, вони постійно проживають у Російській Федерації, тому їх допит здійснювався в порядку окремого доручення відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року.

У своїх письмових поясненнях відповідач ОСОБА_5 заперечував проти позову та пояснив, що він як спадкоємець першої черги за законом в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 . Однак до цього часу він та його сестра ОСОБА_4 не можуть оформити належну їм спадщину через перешкоди позивачки, яка відмовляється надати їм документи на спадкову квартиру. Крім цього, відповідач просив застосувати позовну давність мотивуючи це тим, що позивачка пропустила строк для звернення до суду із даним позовом. Проти розгляду справи у його відсутність відповідач не заперечував.

Відповідачка - ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях також заперечувала проти позову та пояснила, що вона в установлений законом строк звернулась як спадкоємець першої черги за законом до нотаріальної контори. Крім цього, її сестра та дочка спадкодавця ОСОБА_8 подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй частини спадщини на користь відповідачки. Однак до цього часу вона та її брат ОСОБА_5 не можуть оформити належну їм спадщину через перешкоди позивачки, яка відмовляється надати документи на спадкову квартиру. Крім цього, відповідачка просила застосувати позовну давність мотивуючи це тим, що позивачка пропустила строк для звернення до суду із даним позовом. Проти розгляду справи у її відсутність відповідачка не заперечувала.

Заслухавши пояснення представників позивача, та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.04.1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. За час перебування у шлюбі позивачка та ОСОБА_5 приватизували квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 03.09.1993 року службою приватизації державного житлового фонду в/ч НОМЕР_1 , на підставі розпорядження № 67/ф від 02.09.1993 року, та зареєстрованого у Миколаївському МБТІ 26.11.1993 року у реєстровій книзі № 111 за реєстр. № 19062

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві помер ОСОБА_6 , і після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину квартири, що розташована за вищевказаною адресою.

На час відкриття спадщини позивачка постійно проживала зі спадкодавцем та була зареєстрована за цією адресою, а тому в силу положень ст. ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (яка діяла на час існування правовідносин), вона є такою, що прийняла спадщину.

Із копії спадкової справи № 186/1994, заведеної П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 05.09.1994 року до майна померлого ОСОБА_6 , вбачається, що позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім позивачки, із заявами про прийняття спадщини 05.09.1994 року звернулись діти спадкодавця як спадкоємці першої черги за законом - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені яких діяла їх представник за дорученням ОСОБА_9 , а дочка спадкоємця ОСОБА_8 подала до нотаріальної контори 16.08.1994 року заяву про відмову від належної їй частки спадкового майна на користь своєї сестри ОСОБА_4 .

В подальшому, 28.10.2005 року державний нотаріус П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Якушева О.І. видала позивачці Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину спадкового майна.

Таким чином, на час розгляду даної справи позивачка є власницею 5/8 частин спірної квартири, із яких 1/2 частина належить їй на підставі Свідоцтва про право власності від 03.09.1993 року, і 1/8 частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2005 року.

Із копії технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що вона має загальну площу 32,3 кв.м., та складається із: однієї житлової кімнати, площею 17,8 кв.м.; коридору, площею 4,6 кв.м.; кухні, площею 5,7 кв.м.; та санвузолу, площею 3,3 кв.м.; та має балкон, площею 0,9 кв.м.

Судовим розглядом встановлено, що з часу смерті свого чоловіка і по даний час, позивачка постійно проживає у спірній квартирі, користується усією квартирою, підтримує її у належному стані та сплачує усі житлово-комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом.

Із системного аналізу зазначеної норми вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, по-перше, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство тощо).

По-друге, таке володіння має бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до нього як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна у належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїх спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до положень ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю у 10 років.

Із урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачка довела належними та достовірними доказами, факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння нею спірною частиною квартири (3/8 частин).

До того ж, відповідачка ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях визнала той факт, що позивачка з 1994 року одноосібно користується усією квартирою, у тому числі, і спірними 3/8 частинами.

При цьому доводи відповідачів про неможливість оформити належну їм спадщину через перешкоди з боку позивачки, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тим більше, що у матеріалах спадкової справи відсутні будь-які звернення відповідачів починаючи з 1994 року, з приводу оформлення спадщини, а також відсутні також і документи, що підтверджують їх родинні відносини зі спадкодавцем. Доказів того, що відповідачі у судовому порядку намагались захистити свої права спадкоємців матеріали даної справи також не містять.

Також суд знаходить необґрунтованими доводи відповідачів про пропуск позивачкою позовної давності. При цьому суд виходить із того, що інститут набувальної давності з`явився у цивільному законодавстві України лише з прийняттям ЦК України, і відповідно до пунктів 1,8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, то набувальна давність може застосовуватись щодо майна, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 року. Тобто набувальна давність щодо об`єктів нерухомості може застосовуватись лише після 1 січня 2011 року. Така правова позиція міститься в Ухвалі Верховного Суду України від 20.02.2008 року у цивільній справі № 6-27245св07.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов ОСОБА_10 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :
Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги через Корабельний районний суд м. Миколаєва.

Суддя Л.І. Селіщева