Справа№ 324/2388/14-ц
№ 2/324/116/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Клименко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агрофірма імені Шевченка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійного захворювання,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що з ПП «Агрофірма імені Шевченка» він перебував у трудових відносинах 14 років і 5 місяців, остання професія на вказаному підприємстві - тракторист. Починаючи з 2004 року він хворіє, неодноразово звертався за медичною допомогою. У вересні 2005 року стан здоров'я погіршився, у нього почалося часте оніміння рук, біль в суглобах та у хребті, тому він перебував на лікуванні, однак стан його здоров'я не покращився. 30.11.2005 року актом розслідування хронічного професійного захворювання П-4 йому був поставлений діагноз: вібраційна хвороба 1-2 ст. з церебрально-периферичним ангіодистрофічним синдромом, полірадикулонейропатією з помірно вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 1-2ст, деф. артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ 1-2 ст., трофічними порушеннями кистей. Професійне захворювання виникло за таких обставин: експлуатація транспортних засобів на підприємстві здійснювалась з порушенням правил їх безпечної експлуатації, не проводились дослідження шкідливих виробничих факторів, в результаті він працював в умовах незадовільного виробничого середовища під дією шкідливих виробничих факторів. Кожного року два рази на рік згідно виписок із історії хвороби він знаходився на лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні у відділі профпатології, він лікується від хвороби, яку отримав на виробництві. Всі витрати на ліки оплачував самостійно. Згідно висновків МСЕК в результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, йому було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з 50% стійкою втратою професійної працездатності. Було протипоказано працю в умовах шкідливих виробничих факторів та важких фізичних навантажень. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений реалізувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку із загальною слабкістю, втомою, сильним болем в області голови, головокружінням. Всі ці фактори позначились на його здоровому сні, за останні роки він погано спить у зв'язку з частим загостренням болю в голові, болях в області серця та кашлі. Він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, у нього порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Через стан здоров'я він позбавлений можливості працювати. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом існування його родини. Це додає йому багато неприємних відчуттів, йому приходиться витрачати кошти на відновлення свого здоров'я. Тривале лікування позначилось не тільки на його здоров'ї, а також і на його психіці. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров'я немає. Відносини в його родині погіршились, він став інвалідом, позбавленим можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по господарству. Усі ці фактори викликають негативні емоції і переживання. Порушено його нормальні життєві зв'язки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з цим, позивач з посиланням на ст. ст. 8, 21, 24 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 2, 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 21, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рппросить стягнути з відповідача на свою користь 50000грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримавши позов та виклавши мотиви його пред'явлення, просять позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Качан А.В. заперечив проти позову, посилаючись на відсутність підстав для стягнення з відповідачаморальної шкоди, заподіяної позивачу в результаті професійного захворювання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є членом колгоспу імені Шевченка Пологівського району Запорізької області, де працював трактористом-машиністом з 26.01.1990 року по 01.11.2004 року. Колгосп імені Шевченка Пологівського району Запорізької області з 14.12.1993 року було реорганізовано в КСП імені Шевченка. Рішенням загальних зборів членів КСП імені Шевченка від 07.03.2000 року КСП імені Шевченка було реорганізовано в ПП «Агрофірма імені Шевченка».

07.10.2005 року Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини м.Кривий Ріг позивачу ОСОБА_1 був встановлений діагноз: вібраційна хвороба 1-2 ст. з церебрально-периферичним ангіодистрофічним синдромом, полірадикулонейропатією з помірно вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС 1-2ст., деф.артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ 1-2 ст., трофічними порушеннями кистей, та визначено, що дане захворювання є професійним.

Професійний характер даного захворювання також було підтверджено висновком центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці клініка профзахворювань м.Київ від 04.01.2006 року протокол №1/37.

Таким чином, наявність у позивача ОСОБА_1 професійного захворювання була встановлений компетентним медичним закладом України і в подальшому підтверджена іншим компетентним медичним закладом України, ніяких доказів про те, що позивачу ОСОБА_1 без достатніх підстав було встановлено професійний характер наявного у нього захворювання, до суду надано не було, а тому на сьогоднішній день факт наявності у позивача ОСОБА_1 професійного захворювання є встановленим. У зв'язку з цим, посилання відповідача на те, що у 2004 році позивачу ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності за загальним захворюванням, а у 2005 році наявне у нього захворювання вже було визнано професійним і при цьому він після звільнення 01.11.2004 року ніде не працював, як на обставину, яка на думку відповідача, викликає сумніви у правильності визначення професійного захворювання у позивача ОСОБА_1, є безпідставним, а тому не може бути прийняте до уваги.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.11.2005 року, затвердженого головним державним санітарним лікарем Пологівського району 01.12.2005 року, яке було проведено в ПП «Агрофірма імені Шевченка», встановлено, що професійне захворювання позивача ОСОБА_1, який має загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів - 23 роки 11 місяців, на даному підприємстві - 14 років 05 місяців, виникло за таких обставин: «експлуатація транспортних засобів на підприємстві здійснювалась з порушенням правил їх безпечної експлуатації. За період роботи навантажувача «Карпатець» з 1991 року по березень 2004 року не проводились дослідження параметрів шкідливих виробничих факторів, в результаті потерпілий працював в умовах незадовільного стану виробничого середовища під дією шкідливих виробничих факторів. Атестація робочого місця не проведена. Періодичний медичний огляд потерпілий у січні 2004 року не проходив». Даним актом було встановлено, що директор ПП «Агрофірма імені Шевченка» не виконав розділ ІІІ ст.13 Закону України «Про охорону праці», ст. 223 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», п.18 посадової інструкції; головний інженер ПП «Агрофірма імені Шевченка» не виконав розділ ІІІ ст.13 Закону України «Про охорону праці», ст. 223 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», п.Б посадової інструкції.

Згідно зі ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Вказаним положенням Закону обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на саме власника або уповноважений ним орган, тобто на ПП «Агрофірма імені Шевченка»,актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30.11.2005 року були встановлені порушення в діях посадових осіб ПП «Агрофірма імені Шевченка», які призвели до того, що позивач ОСОБА_1 працював в умовах незадовільного стану виробничого середовища під дією шкідливих виробничих факторів, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання. Зазначене доводить вину ПП «Агрофірма імені Шевченка» у виникненні у позивача ОСОБА_1 професійного захворювання, а тому спростовує твердження відповідача про відсутність його вини. Віднесення роботи тракториста в сільському господарстві до шкідливих умов праці і наявність у зв'язку з цим права виходу на пенсію на пільгових умовах, а також свідома робота позивачем ОСОБА_1 трактористом протягом більше ніж 23 років не виключає обов'язку ПП «Агрофірма імені Шевченка» забезпечувати створення безпечних і нешкідливих умов праці, що підприємством не було здійснено.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, до довідки серії АВ №000399, 14.02.2006 року Орджонікідзевською МСЕК м.Запоріжжя було проведено первинний огляд ОСОБА_1 та встановлено ІІІ групу інвалідності з втратою професійної працездатності 50% первинно з 08.02.2006 року в професії тракторист у зв'язку з професійним захворюванням.

Згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії АД №041738, 14.02.2006 року Орджонікідзевською МСЕК м.Запоріжжя було проведено повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням, визначено, що йому протипоказана тяжка фізична праця, робота з вібрацією. В даній виписці також зазначено: «зарахувати строк з 01.11.2005р.».

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АД №178658, 28.02.2012 року МСЕК №3 м.Запоріжжя було проведено повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням безстроково, визначено, що йому обмежена працездатність без зв'язку з вібрацією, тяжкі фізичні навантаження, неповний робочий день.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі стійкої втрати професійної працездатності, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому висновком МСЕК вперше стійкої втрати професійної працездатності.

Позивачу ОСОБА_1 вперше стійку втрату професійної працездатності 50% у зв'язку з професійним захворюванням було встановлено з 08.02.2006 року, про що прямо вказано у виписці з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, до довідки серії АВ №000399, який було проведено 14.02.2006 року. Оскільки позивачу ОСОБА_1 вперше висновком МСЕК факт стійкої втрати професійної працездатності був встановлений після 01.01.2006 року, то він втратив право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Посилання відповідача на те, що згідно виписки із акту огляду МСЕК до довідки серії АД №041738, 14.02.2006 року Орджонікідзевською МСЕК м.Запоріжжя ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням та зазначено, що йому зараховано строк з 01.11.2005 року, як на обставину, яка на його думку доводить, що позивачу ОСОБА_1 вперше висновком МСЕК факт стійкої втрати професійної працездатності був встановлений саме 01.11.2005 року, тобто до 01.01.2006 року, що згідно ст. ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» надає позивачу ОСОБА_1 право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, є безпідставними і не обґрунтованими.

У виписці із акту огляду МСЕК до довідки серії АД №041738, на яку посилається відповідач, відсутні будь-які дані про встановлення позивачу ОСОБА_1 стійкої втрати професійної працездатності, тобто даним документом не встановлювалась позивачу ОСОБА_1 стійка втрата професійної працездатності, тим більш з 01.11.2005 року. Такий факт було встановлено позивачу ОСОБА_1 Орджонікідзевською МСЕК м.Запоріжжя тільки з 08.02.2006 року, про що прямо вказано у виписці з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, до довідки серії АВ №000399.

Крім того, згідно ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону від 28.12.2014 року, який набрав чинності 01.01.2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Таким чином, з 01.01.2015 року відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань не є страховою виплатою, а тому не може здійснюватись Фондом соціального страхування України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Порушення роботодавцем ПП «Агрофірма імені Шевченка» законних прав позивача ОСОБА_1 на належні, безпечні і здорові умови праці, внаслідок чого настали негативні наслідки для робітника у вигляді погіршення його здоров'я, які, в свою чергу, потягнули за собою стійку втрату професійної працездатності на 50 %, безперечно привело до моральних страждань позивача ОСОБА_1 Суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача ОСОБА_1, тривалість проходження ним лікування та необхідність його продовження, перенесений ним фізичний біль, необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя у зв'язку з суттєвим погіршенням стану здоров'я та інвалідністю. При цьому, суд також враховує те, що професійне захворювання позивачем ОСОБА_1 було отримано не тільки в результаті роботи трактористом в Колгосп імені Шевченка, КСП імені Шевченка та ПП «Агрофірма імені Шевченка» Пологівського району Запорізької області в період з 26.01.1990 року по 01.11.2004 року, а й в результаті виконання цієї ж роботи раніше в колгоспі імені ХХ ПЗ КПРС Онуфрієвського району Кіровоградської області в період з 29.03.1980 року по 08.01.1990 року, про що зазначено у виписці з історії хвороби ОСОБА_1 №3493/1616 від 07.10.2005 року Українського науково-дослідницького інституту промислової медицини м.Кривий Ріг, що вперше визнав наявне у позивача ОСОБА_1 захворювання професійним. Тому проаналізувавши обставини справи, врахувавши глибину і тривалість моральних страждань, завданих позивачу ОСОБА_1, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що достатнім відшкодуванням спричиненої йому відповідачем моральної шкоди буде грошова компенсація в розмірі 25000грн.

Крім того, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,6грн., оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.43 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 15, 56, 60, 57, 79, 88, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1задовольнити частково, стягнути з приватного підприємства «Агрофірма імені Шевченка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійного захворювання, кошти в сумі 25000 (двадцять п'ять тисяч)грн., в задоволенні позову в іншій частині відмовити.

На користь держави стягнути з приватного підприємства «Агрофірма імені Шевченка»судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: