АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про розірвання договору найму житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (в подальшому уточненим) до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про розірвання договору найму житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину, проте у ній з 2006 року до кінця 2013 року не проживали. У 2003 році відповідач ОСОБА_3 за згодою матері вселився у квартиру та проживав як член її сім'ї. Після смерті матері у 2006 році відповідач продовжував проживати у вказаній квартирі за відсутності заперечень нових її власників. Письмовий договір найму житлового приміщення не укладався. Строк дії договору найму житла сторонами не встановлювався. В кінці 2013 року між співвласниками досягнуто домовленості, що у вказаній квартирі буде проживати вагітна ОСОБА_4 зі своїм чоловіком, у зв'язку з чим відповідача письмово повідомлено про дані обставини. 10 червня 2014 року відповідачу направлено попередження про наступне розірвання договору, яке було ним отримано 18 червня 2014 року. Разом з тим, ОСОБА_3 продовжує проживати у спірній квартирі, вважаючи, що він має право і надалі користуватися чужою власністю. Оскільки проживання відповідача, який зловживає спиртними напоями, у вказаній квартирі створює незручності для членів сім'ї позивача ОСОБА_2 і порушує права користування власністю, а вказане житло необхідне для проживання власників та членів їх сім'ї, на підставі ч. 3 ст. 168 ЖК Української РСР, просила розірвати договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, укладений між власниками та відповідачем ОСОБА_3

________________________________________________________

Справа № 760/20616/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/4477/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та розірвати договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, укладений між власниками та відповідачем

ОСОБА_3

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що судом не було визначено юридичного статусу правовідносин щодо фактичного користування житлом, які склалися між новими власниками житла та відповідачем.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року без змін.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину від 12 грудня 2006 року (а.с. 4-6).

Згідно з відомостями довідки форми № 3 від 18 серпня 2014 року № 133, виданої ЖБК «Марс-2», у вказаній квартирі з 2013 року зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_10, а з 2003 року - відповідач ОСОБА_3 (а.с. 7).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 6 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року, встановлено, що відповідач набув право користування спірним житловим приміщенням в силу закону, як член родини власника житла - його матері

ОСОБА_11, яка померла у 2006 році (а.с. 54-60).

Зазначені обставини, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Рішення суду в частині вселення відповідача у спірну квартиру виконано в примусовому порядку відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 23 вересня 2014 року (а.с. 46).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що відповідач з 2003 року набув право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до закону, а тому підстави для розірвання договору найму в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 168 ЖК Української РСР, відсутні.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР та ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право члена сім'ї власника житла, який не є співвласником, на користування цим житлом обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному житлі.

Враховуючи те, що колишній власник спірної квартири - ОСОБА_11, яка є матір'ю відповідача, померла, сімейні правовідносини між нею та ОСОБА_3 припинилися.

При цьому цивільним законодавством не передбачено збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім'ї.

Водночас, відповідач не є членом сім'ї жодного з співвласників в розумінні

ч. 4 ст. 156 та ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 158 ЖК Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Як вбачається з пояснень сторін, встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, договір найму в письмовій формі між сторонами не укладався.

Натомість, між ними була досягнута усна домовленість щодо найму житлового приміщення, згідно з якою позивач та треті особи, як власники квартири, надають відповідачу право проживати у квартирі за умови оплати ним житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердив наведені обставини.

У зв'язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку, що фактично між ОСОБА_3 та власниками квартири було укладено договір найму житла на невизначений строк.

Положеннями ч. 3 ст. 168 ЖК Української РСР передбачено, що договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Слід звернути увагу на те, що наведеною нормою не передбачено певної форми такого попередження, а тому факт попередження може підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2014 року за адресами реєстрації та фактичного проживання відповідача (АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2) направлено попередження про наступне розірвання договору через три місяці з дня отримання такого попередження (а.с. 11-12).

Посилання відповідача та його представника на ту обставину, що ОСОБА_3 не отримував від власників спірної квартири ніяких повідомлень про розірвання договору, а дізнався про це лише у грудні 2014 року під час розгляду справи судом першої інстанції, є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи, оскільки з розписки відповідача на повідомленні про вручення та витягу з реєстру поштових відправлень, вбачається, що поштове відправлення з попередженням про наступне розірвання договору було ним отримане 18 червня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10, 41).

Крім того, з грудня 2014 року, на який посилається ОСОБА_3, як на час, з якого він дізнався про попередження його про розірвання договору найму, минув передбачений законом тримісячний строк.

Разом з тим, останній, в порушення прав позивача та третіх осіб, продовжує проживати та користуватися квартирою АДРЕСА_1.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 законні та підлягають задоволенню, а договір найму квартири АДРЕСА_1, укладений між її власниками та відповідачем - розірванню.

У зв'язку з наведеним, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про розірвання договору найму житлового приміщення - задовольнити.

Розірвати договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, укладений між власниками та ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко