АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретаря: Шерівська Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють на підставі договору та в інтересах ОСОБА_1, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 17 грудня 2006 року між нею та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в сумі 22 200 Євро зі сплатою відсотків, комісії на умовах, визначених договором. В забезпечення виконання вказаного зобов'язання між сторонами укладено договір іпотеки № 37450.

Також зазначала, що 03 червня 2011 року між нею та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до умов якої банк надав їй транш в розмірі 164 883,44 грн. в межах ліміту кредитної лінії, а вона зобов'язалася повернути транш в національній валюті в терміни, встановлені графіком погашення кредиту відповідно до Додатку №1 до даної угоди, але не пізніше ніж 13 грудня 2027 року.

_________________________________________________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1032/15 Головуючий у 1 інстанції: Піхало Н.В.

Категорія: 27 Доповідач: Литвинюк І.М.

При укладенні вищевказаного кредитного договору та додаткової угоди до нього відповідачем порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зокрема, у договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, тобто у запропонованому банком розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, під час укладення спірного договору не в повній мірі надано позичальнику інформацію щодо умов кредитування.

Також є неправомірною вказівка у п. 4.8 договору про надання споживчого кредиту про обов'язок позичальника за власний рахунок застрахувати предмет застави на користь банку у рекомендованій банком страховій компанії, тим самим позбавлено її можливості самостійно вибирати страхову компанію, чим зобов'язано укласти договір з третьою особою, визначеною кредитодавцем.

Крім того, порушенням вимог законодавства є умови договору про зміну процентної ставки банком у разі настання передбачених договором умов, а також стягнення комісії за управління кредитом при внесені змін до кредитного договору за ініціативою клієнта.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2015 року представники позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Посилаються на те, що кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», слід визнати недійсним, так як він не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача, містить дискримінаційні правила стосовно зміни відсоткової ставки, позивач був позбавлений можливості самостійно вибрати страхову компанію, та був змушений укласти договір з третьою особою визначеною кредитодавцем. Дії відповідача як в процесі укладання, так і виконання оспорюваного договору були спрямовані на порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, та сприяли введенню останнього в оману щодо дійсної сукупної вартості кредиту, як однієї з істотних умов договору.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами під час укладання спірного кредитного договору та в подальшому додаткової угоди до нього на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови кредитного договору, зокрема щодо порядку повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій, комісії за управління кредитом, а тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. Крім того, не здобуто належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що під час укладення договору було допущено порушення чинних на той момент норм права, а також, що умови договору є дискримінаційними або ж несправедливими по відношенню до позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2006 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 22 200 Євро, що еквівалентно 147 727,35 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 10,3 % річних, комісії на умовах визначених договором.

Крім того, 03 червня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту №0 від 12 грудня 2006 року, відповідно до змісту якої Банк зобов'язується надавати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цій Додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 329 766,88 грн. у порядку і на умовах, зазначених у Договорі та цій Додатковій угоді. Кредитування Позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) в національній валюті в межах ліміту кредитної лінії та перерахування на поточний рахунок в національній валюті. В дату укладення цієї Додаткової угоди Позичальнику надається транш в національній валюті в розмірі 164 883,44 грн. в межах ліміту кредитної лінії.

Відповідно до пункту 1.2.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 12 грудня 2027 року.

Згідно з п.8.2 оспорюваного договору позичальник підтверджує, що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного договору, відсутні будь-які перешкоди для виконання договору на день його підписання, позичальник повністю розуміє всі умови даного договору, свої права та обов'язки за цим договором та погоджується з ними.

Відповідно до п. 9.13 оспорюваного кредитного договору підписанням цього договору позичальник свідчить про те, що всі його умови йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до п. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім того, ОСОБА_1 була ознайомлена з графіком платежів та визначенням сукупної вартості кредиту, про що свідчить підпис позичальника.

Таким чином, підписавши кредитний договір на узгоджених з банком умовах і визначивши на власний розсуд свої права та обов'язки у кредитному зобов'язанні, позивач погодилася з усіма його умовами без застережень. Відповідно, погодившись з умовами кредитного договору, ОСОБА_1 протягом тривалого часу належним чином виконувала умови договору, сплачувала грошові кошти за користування кредитом та не заявляла незгоди з умовами кредитного договору.

Згідно п. 4.8 спірного кредитного договору, позичальник зобов'язується не пізніше дати укладення договору застави, за яким у заставу передано майно з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника за цим договором, застрахувати за власний рахунок предмет застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії (страхова компанія яка акредитована в Банку для співпраці щодо страхування заставного майна з якою Банк має підписаний договір про співпрацю) на строк не менше одного календарного року від настання передбачених договором страхових ризиків.

Отже, умова договору, яка містить в його п. 4.8 щодо страхування предмету застави, сама по собі не є підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому, а вимога щодо визнання недійсними окремих умов договору позивачем не заявлялась.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. l ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана правова оцінка.

При розгляді цього спору судом встановлено, що оспорюваний договір був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при його укладанні волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено у формі, встановленій законом, він був спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання позивачем кредитних коштів, що і було здійснено сторонами.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст.ст. 203 215 ЦК України, для визнання недійсним кредитного договору від 17 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке б призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють на підставі договору та в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: