Справа № 274/6759/14-ц
Провадження № 2/0274/382/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Щербака Д.С., за участю секретаря Поступайло Х.О., сторін, представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідків, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Бердичівської міської ради Житомирської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2014 року представник позивачки ОСОБА_3 на підставі довіреності від 07.07.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бердичівської міської ради Житомирської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини. Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 з жовтня 2007 року по 19 лютого 2014 року постійно проживала однією сім`єю із ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 заповіт не склала, спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги відсутні. В зв`язку з цим, позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, 04.09.2014 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи своє рішення тим, що у позивачки відсутнє рішення суду про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років. Позивачка товаришувала з ОСОБА_4 з 1997 року, а проживала спільно з 2007 року, вважала її своєю сім`єю, доглядала за нею та піклувалась. Враховуючи даний факт, представник позивачки ОСОБА_1 просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сім`єю із ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , з жовтня 2007 року по 19.02.2014 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_1 позов підтримали з підстав, зазначених у позові.

Позивачка пояснила, що знала покійну ОСОБА_4 з 1987 року, остання була подругою її бабусі ОСОБА_5 . Стан здоров`я ОСОБА_4 був тяжкий, ні чоловіка, ні дітей в неї не було. Перед своєю смертю, бабуся позивачки просила не залишати ОСОБА_4 одною та турбуватись про неї. Позивачка стверджує, що з 1997 року вона особисто піклувалась про ОСОБА_4 та допомагала їй фінансово, а також по веденню домашнього господарства, купувала продукти харчування, ліки, сплачувала за комунальні послуги. У свою чергу, ОСОБА_4 добре відносилась до позивачки та її дочки, періодично забирала дочку позивачки з дитячого садка. З кожним роком стан здоров`я ОСОБА_4 погіршувався, в неї виникли проблеми з пам`яттю, вона не могла обходитись без сторонньої допомоги, яку їй надавала лише позивачка. В цей період, позивачка проживала окремо від ОСОБА_4 , а саме на орендованій квартирі та у своєї сестри. Власного житла позивачка не мала і не має до цих пір. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 запропонувала позивачці переїхати проживати до неї, оскільки так буде легше обом сторонам.

В жовтні 2007 року позивачка переїхала на постійне місце проживання до ОСОБА_4 в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний період вона добре пам`ятає, оскільки це була осінь та в цей період було підключено централізоване опалення в квартирі ОСОБА_4 . Завдяки переїзду у позивачки з`явилась можливість заощадити кошти на навчання дочки у вищому навчальному закладі. Позивачка стверджує, що з жовтня 2007 року по 19 лютого 2014 року вона постійно проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, вони спільно вели хатнє господарство, мали спільний бюджет, витрачали кошти на закупівлю продуктів харчування, одяг, ліки, оплату комунальних послуг, а також мали інші взаємні права і обов`язки. В період з жовтня 2007 року по 19.02.2014 року позивачка ночувала в одній квартирі з ОСОБА_4 , за виключенням випадків, стаціонарного лікування, медичного обстеження у військовому госпіталі, перебування в селі у своєї матері, а також у випадках пов`язаних з її роботою.

На запитання суду та осіб, які беруть участь у справі позивачка пояснила наступне. ОСОБА_4 тримала декілька собак в своїй квартирі, що створювало сусідам незручності. У зв`язку з цим, між нею та сусідами неодноразово виникали конфлікти. На прохання позивачки відпустити цих собак або віддати їх в спеціалізований заклад, ОСОБА_4 категорично відмовлялась, пояснювала, що вона до них дуже прив`язалась. Позивачка по мірі своєї можливості намагалась проводити прибирання в квартирі ОСОБА_4 . В серпні 2013 року ОСОБА_4 підвернула ногу, після чого стала лежачою, не ходила, проте, ніхто окрім позивачки за нею не доглядав. Бердичівська міська рада Житомирської області та Управління праці та соціального захисту населення міста Бердичева допомогу ОСОБА_4 не надавали. Вказані державні органи та установи лише періодично реагували на звернення сусідів з приводу собак та неодноразово намагались направити ОСОБА_4 на психіатричне лікування, проте, психіатри жодних відхилень в ОСОБА_4 не виявили. Позивачка в усній формі неодноразово зверталась в Управління праці та соціального захисту населення з проханням допомогти отримати паспорт для ОСОБА_4 , оскільки та мала намір відчужити на її користь квартиру, однак, всі її дії були безрезультатними. До моменту смерті ОСОБА_4 позивачка від її імені оплачувала комунальні послуги, оскільки в спадкодавця були пільги.

В судовому засіданні представник відповідача на підставі довіреності ОСОБА_2 позов не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що позивачка не надала суду жодного доказу, який підтверджує факт спільного проживання позивачки однією сім`єю з покійною ОСОБА_4 . Вважає, що довідка з ЖЕКу №7 про проживання позивачки без реєстрації в одній квартирі з ОСОБА_4 та квитанції про оплату комунальних послуг вищевказані обставини не підтверджують. Відсутність реєстрації позивачки в одній квартирі з ОСОБА_4 та її перебування на квартирному обліку в в/ч НОМЕР_1 свідчить про те, що позивачка з ОСОБА_4 не проживала. Довідка про причину смерті ОСОБА_4 видана позивачці лише тому, що вона мала доступ до медичних документів померлої. Покази позивачки по цивільній справі за №0603/7199/2012, пояснення по цивільній справі за №274/5671/14-ц та відеоматеріали ТРК «ВІК» від 06.09.2010 року під назвою «Про людей, тварин і психіатричну лікарню» підтверджують факт окремого проживання позивачки та ОСОБА_4 .

На запитання суду та осіб, які беруть участь у справі представник відповідача пояснив наступне. Комісія з Бердичівської міської рада неодноразово здійснювала виїзні перевірки та складала акти з приводу великої кількості собак та антисанітарії в квартирі ОСОБА_4 . Вказані обставини створювали незручності її сусідам. Представнику відповідача не відомо, яким чином вищевказана комісія визначала обставини зазначені в актах та чи здійснювала комісія огляд квартири ОСОБА_4 перед тим, як складати акти. Бердичівська міська рада не надавала ніякої допомоги ОСОБА_4 , як особі похилого віку. Будь-які письмові звернення Бердичівської міської ради з пропозиціями про допомогу чи акти про відмову в отриманні ОСОБА_4 такої допомоги відсутні. Всі документи складені Бердичівською міською радою відносно ОСОБА_4 є в матеріалах даної справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та правовідносини, що їм відповідають.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 20.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №185 (а.с.11).

Позивачка займалась організацією та проведенням поховання ОСОБА_4 , що підтверджується договором замовлення №124 від 20.02.2014 року, розрахунковою квитанцією серії ВААА №093143 від 20.02.2014 року (а.с.12, 23). Дані обставини також визнанні сторонами в судовому засіданні.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 32,60 кв.м. Вказана квартира належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1994 року, виданого Відділом житлово-комунального господарства міськвиконкому Бердичівської міської ради, зареєстрованого в Бердичівському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за №56 (а.с.13).

Із спадкової справи за №16/2014 від 07.03.2014р., а також довідки виданої приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу від 07.03.2014 року за №16/2014 і витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.03.2014 року (а.с.16,17) вбачається, що ОСОБА_3 07.03.2014 року звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Заповіт ОСОБА_4 складено не було. З заявами про прийняття спадщини, ніхто, окрім позивачки не звертався. Інших спадкоємців за законом, окрім позивачки не має.

Відповідно з довідкою про склад сім`ї від 06.03.2014 року спадкодавець з 09.03.1973 року по день її смерті була зареєстрована в квартирі одна (а.с.150).

Постановою приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Пашинського О.М. від 04.09.2014 року за №446/02-31 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , в зв`язку з тим, що у позивача відсутнє рішення суду про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років та не доведені будь-які інші родинні стосунки (а.с.18).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2014 року заяву ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю залишено без розгляду, оскільки між заявницею та Бердичівською міською радою виник спір про право на спадкове майно (а.с.39).

Судом встановлено, що позивачка перебуває на квартирному обліку в військовій частині НОМЕР_1 з 15.07.2008 року із складом сім`ї 1 особа, житлом із фонду Міністерства оборони України не забезпечувалась, що підтверджується довідкою від 16.09.2014 року (а.с.20).

Згідно з паспортом позивачки вбачається, що з 19.09.2007 року вона зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.6,7).

Відповідно до довідки від 25.12.2014 року, виданою Управлінням житлово-комунального господарства, на квартирному обліку при Бердичівському міськвиконкомі позивачка не перебуває (а.с.76).

Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 необхідно позивачці для здійснення нею права на спадкування за законом, яке оспорюється відповідачем.

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що знає позивачку давно, вони з 2007 року з нею часто спілкуватись. Зі слів покійної ОСОБА_4 свідку відомо, що в цей період вона проживала разом з позивачкою, остання доглядала за нею та у всьому допомагала, за необхідності позивачка їздила до своїх батьків. Неодноразово бачив позивачку в квартирі ОСОБА_4 . Починаючи з 2007 року позивачка декілька раз зверталась до нього з проханням провести в квартирі ОСОБА_4 ремонтні роботи, ці роботи виконували його працівники, оплату проводила позивачка.

Свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що проживають у будинку, в якому проживала покійна ОСОБА_4 . Дітей та чоловіка у неї не було, про наявність інших родичів їм достовірно не відомо, оскільки вони їх ніколи не бачили. Крім позивачки за ОСОБА_4 ніхто не доглядав, проте в період коли вона не мала такої можливості, оскільки була на роботі, до ОСОБА_4 приходила сестра та дочка позивачки. Спілкування з сусідами та іншими сторонніми людьми ОСОБА_4 уникала. Позивачка купувала ОСОБА_4 продукти харчування, готувала їсти, вдягала, мила, прибирала в її квартирі, платила за комунальні послуги та доглядала за нею. Свідки стверджують, що саме завдяки позивачці ОСОБА_4 прожила до досить похилого віку. Проте, у свідків з ОСОБА_4 неодноразово виникали конфлікти, причина конфліктів - антисанітарія, яка виникала через утримання собак в квартирі ОСОБА_4 . У зв`язку з цим вони зверталась з скаргами у відповідні державні установи та органи. Через те, що у ОСОБА_4 не було дітей, вони та сусіди зазначали в скаргах адресованих в державні органи та установи, що ОСОБА_4 одинока. Також, свідок ОСОБА_7 повідомила, що їй достовірно не відомо про те, чи ночувала ОСОБА_4 в одній квартирі з позивачкою, оскільки ці обставини ні позивачка, ні ОСОБА_4 їй не розповідали. Водночас, свідок ОСОБА_8 розповіла, що позивачка проживала та ночувала в одній квартирі з ОСОБА_4 в період з 2013 року по день смерті спадкодавця, тобто по 19.02.2014 року. Жодних комісій з Бердичівської міської ради покійна ОСОБА_4 до себе в квартиру не впускала, акти складалися комісією за межами її квартири, без відповідного огляду та обстеження.

Свідок ОСОБА_9 , дочка позивачки повідомила, що знала ОСОБА_4 з дитинства, остання забирала її з дитячого садка, була з нею коли свідок хворіла, іноді допомагала їй фінансово. На прохання ОСОБА_4 позивачка в жовтні 2007 року переїхала до неї проживати. З цього періоду, позивачка постійно проживала з ОСОБА_4 , іншого житла вона не мала, не орендувала. У цей період вона проживала в рідної сестри позивачки, а з 2008 року в гуртожитку вищого учбового закладу у м. Житомир. Однією з причин, яка спонукала позивачку переїхати на постійне місце проживання до ОСОБА_4 , було заощадження коштів на її навчання. Позивачка з жовтня 2007 року по день смерті ОСОБА_4 , тобто по 19.02.2014 року, проживала та ночувала з нею в одній квартирі, готувала їсти, платила за комунальні послуги, виконувала поточні ремонті роботи, доглядала за ОСОБА_4 під час хвороби, в них був спільний бюджет, взаємні права і обов`язки. Свідок часто, приблизно від одного разу на два тижні до одного разу на два місяці приходила в квартиру, де проживала позивачка разом з ОСОБА_4 та спілкувалась з ними.

Свідок ОСОБА_10 , сестра позивачки повідомила, що знала покійну ОСОБА_4 з 1997 року, познайомилась з нею в храмі. Позивачка та ОСОБА_4 проживали разом в одній квартирі з 2007 року по день смерті останньої вели спільний бюджет, витрачали кошти на закупівлю продуктів харчування, одяг, ліки, оплату комунальних послуг, мали інші взаємні права і обов`язки. Даний свідок приходила до ОСОБА_4 приблизно раз на тиждень, в період коли позивачка була на роботі та не мала можливості доглянути за ОСОБА_4 . Ствердила, що до ОСОБА_4 також приходила дочка позивачки ОСОБА_9 , спілкування з іншими особами спадкодавець ОСОБА_4 уникала.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працює листоношею, приносила спадкодавцю ОСОБА_4 пенсію, починаючи з 2007 року неодноразово бачила позивачку в її квартирі. Зі слів покійної ОСОБА_4 та власних спостережень їй було відомо, що позивачка доглядала за ОСОБА_4 , оплачувала за неї комунальні послуги, прибирала в її квартирі та готувала їй їсти. Зі слів сусідки ОСОБА_12 , їй також відомо, що позивачка проживала в одній квартирі разом із покійною.

Відповідно до довідки від 02.10.2014 року, виданою Міським комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №7, позивачка без реєстрації проживала разом з ОСОБА_4 по день її смерті, вела з нею спільне господарство та поховала її за власні кошти (а.с.21).

Вищевказана інформація додатково підтверджується актом від 02.10.2014 року, складеним сусідами спадкодавця (а.с.106) та показами свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , згідно з якими позивачка проживала з ОСОБА_4 з 2007 року по день її смерті, вела з нею спільне господарство, виконувала домашню роботу, купувала продукти харчування та дбала про неї.

Водночас, показам свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , в суду не має підстав не вірити, оскільки дані свідки під розписку були попередженні про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та дали відповідну присягу. В зв`язку з цим, суд бере їх покази до уваги в сукупності з іншими доказами в справі та враховує при прийнятті рішення.

Згідно з довідкою Бердичівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 09.02.2015 року, покійна ОСОБА_4 не перебувала на обслуговуванні територіального центру у відділенні соціальної допомоги вдома (а.с.105).

Вказані обставини, суд вважає додатковим підтвердженням того, що ОСОБА_4 отримувала допомогу і належний їй догляд саме від позивачки.

З квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг №311 від 08.04.2014р., №312 від 08.04.2014р., №313 від 08.04.2014р., №62 від 11.06.2014р., №63 від 11.06.2014р., №64 від 11.06.2014р., №362 від 08.11.2014р., №314 від 28.10.2014р., №147 від 12.09.2014р., №190 від 11.03.2014р., №75 від 06.09.2014р., №76 від 06.09.2014р. та товарного чека від 08.10.2014р. (а.с.22, 24-35) вбачається, що позивачка до теперішнього часу проживає в квартирі покійної ОСОБА_4 , сплачує за комунальні послуги та утримує квартиру в належному стані.

Згідно з листами за №421 від 27.04.2015 року, за №255 від 23.04.2015 року та за №172 від 22.04.2015 року, складених суб`єктами надання житлово-комунальних послуг (а.с.155,156,157), особові рахунки зі сплати комунальних послуг були відкриті на ім`я спадкодавця.

Разом з тим, позивачка пояснила в судовому засіданні, що не має можливості відкрити особові рахунки зі сплати комунальних послуг на своє ім`я, оскільки вона не є власником спірної квартири.

Крім того, суд критично відноситься до роздруківки операцій зі сплати комунальних послуг, складеної КП «Бердичівтеплоенерго» (а.с.159), оскільки вона здійснена за період з 01.01.2010 року по 30.04.2015 року, проте є додатком до листа від 22.04.2015 року за №172 (а.с.157). А тому, інформація зазначена в роздруківці операцій не відповідає дійсності.

Досліджений в судовому засіданні технічний аудіо запис пояснень ОСОБА_7 та показів ОСОБА_3 по цивільній справі за №0603/7199/12 (провадження №2/0603/2493/12), вищевказані факти не доводить й не спростовує, оскільки вони не були предметом судового дослідження в зазначеній справі. Так, між сторонами вказаної справи виник спір щодо приведення квартири ОСОБА_4 у належний санітарний стан та передачу собак на утримання в центр ветеринарної медицини, проте доказів, пов`язаних з предметом доказування по даній цивільній справі, вказаний технічний аудіо запис не містить.

Відносно дослідженого в судовому засіданні технічного аудіо запису пояснень ОСОБА_3 по цивільній справі за №274/5671/14-ц (провадження №2-0/0274/145/14), слід зазначити, що вони згідно змісту статей 57 та 184 ЦПК України доказами не являються, а тому суд не може грунтувати на них своє рішення. Крім того, із змісту ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2014 року по даній справі вбачається, що, докази судом дослідженні не були, оскільки заяву залишено судом без розгляду.

З положень ст.57 ЦПК України вбачається, що доказами є пояснення сторін, допитаних як свідків.

Відповідно до ст.184 ЦПК України, якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 180 - 182 ЦПК України.

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому, пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватися як засіб доказування.

Водночас, у відеозаписі репортажу ПП ТРК «ВІК» під назвою «Про людей, тварин і психіатричну лікарню» (а.с.67) наявна інформацію щодо утримання ОСОБА_4 собак та антисанітарії у її квартирі, а також скарги двох сусідів з цього приводу. Даний відеозапис не містить дати його створення і дати трансляції. Крім того, з самого відеозапису чітко вбачається, що він не був прямою трансляцією на телеканалі «ВІК» та має елементи монтажу, що унеможливлює з`ясування судом характеру такої інформації.

З огляду на вище викладене, зазначений відеозапис не може бути визнаний судом належним доказом у справі.

Також, суд не бере до уваги протокол про адміністративне правопорушення за №23 від 21.06.2007 року (а.с.68), оскільки він складений до періоду, який сторонами не оспорюється та не стосується предмета доказування, а також лист директора ДП «Ваш Добробут», адресований прокурору міста Бердичева і звернення мешканців будинку за АДРЕСА_3 в ДП «Ваш Добробут» (а.с.69, 73), оскільки вони не містить дати їх складення.

Згідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачкою не доведено факту проживання однією позивача сім`єю із покійною ОСОБА_4 , оскільки вони не знайшли підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наявними в справі доказами.

З довідки КП «Бердичівське МБТІ» від 10.09.2014 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за позивачкою не зареєстроване.

Таким чином, суд вважає доведеним факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 з жовтня 2007 року по 19.02.2014 року.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

У відповідності з положеннями ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до роз`яснень пункту 23 вищевказаної постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку.

На підставі викладеного та керуючись статями 1217, 1223, 1258, 1264 ЦК України, ст.3 СК України, статями 1, 2, 5, 8, 10, 57-61, 63, 64, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , з жовтня 2007 року по 19.02.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: Д.С. Щербак