Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Якимчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівного цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося в суд з позовом, у якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строкову та прострочену заборгованість за кредитним договором № 19.27-03/08-СК від 13.02.2008 р. укладеним в рамках Генеральної угоди № 03 від 03 жовтня 2007 року, що утворилася станом на 09 квітня 2013 року в сумі 1 090 479,48 гривень та судовий збір по справі.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою. В якому просить визнати поруку за договором поруки № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припиненою, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» пропустив встановлений законом шестимісячний термін звернення до суду з позовною заявою до нього, як до поручителя.

В судове засідання представник позивача-відповідача ОСОБА_3 не з'явився, подав до суду заяву у якій первісні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, справу розглянути без його участі. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити повністю за безпідставністю і необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у судове засідання не з'явився, без поважних причин. У попередніх судових засіданнях його представник ОСОБА_4 позов заперечував повністю, просив відмовити у його задоволенні у зв'язку із недоведеністю. Крім того вказав, що позивачем неправильно нарахована пеня за прострочку, оскільки ОСОБА_1 отримував кредит у доларах США, пеня є штрафною санкцією за несвоєчасне повернення кредиту, повинна нараховуватись у національній валюті, просив застосувати строки позовної давності до правовідносин пов'язаних з нарахуванням пені.

Відповідач-позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи у судове засідання не з'явився, без поважних причин. У попередніх судових засіданнях позов заперечував повністю, просив відмовити у його задоволенні, вказавши, що порука згідно договору поруки № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року припинилась, тому він не може нести відповідальність по зобов'язаннях ОСОБА_1, зустрічні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, просив їх задоволити.

За таких обставин, суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін по справі на підставі наявних доказів.

Вивчивши доводи сторін надані у судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про часткове задоволення первісного позову ПАТ "ВТБ Банк" та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»), в особі заступника директора Рівненської філії ВАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_5, що діяла на підставі положення про філію та довіреності, посвідченої 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. № 2844 та громадянином ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 укладена генеральна угода № 03.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.3. Розділу 1 «Предмет договору» та п. 2.1. Розділу 2 «Умов та порядку надання кредитних коштів» банк на положеннях та умовах Генеральної угоди взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти в межах суми загального розміру позичкової заборгованості 500 000 доларів США в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, догoвоpax про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї Генеральної угоди і які є її невід'ємними частинами.

На виконання вимог Генеральної угоди між банком та ОСОБА_1 в письмовій формі був укладений кредитний договір № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року.

Договором про внесення змін № 1 до кредитного договору від 13 лютого 2008 року № 19.27-03/08-СК, договором про внесення змін № 2 до кредитного договору від 13 лютого 2008 року № 19.27-03/08-СК сторонами до кредитного договору № 19.27-03/08-СК вносились зміни. Договором про внесення змін № 3 до кредитного договору від 13 лютого 2008 року № 19.27-03/08-СК, кредитний договір від 13 лютого 2008 року № 19.27-03/08-СК викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 «Цільове використання кредиту» та відповідно до 3.1. Розділу 3 «Умов та порядку кредитування» кредитного договору № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 970 000 гривень.

За користування чужими грошовими коштами боржник, відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати передбачений Розділами 3 «Умови та порядок кредитування» діючого кредитного договору.

За користування кредитом, виданим за кредитним договором № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року банком нараховуються проценти за ставкою 16,5 відсотків річних, яка може змінюватися в порядку та на умовах, визначених п. 3.3. Розділів 3 "Умови та порядок кредитування" вище згаданого кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк укладення між банком та позичальником кредитного договору у межах генеральної угоди № 03 від 03 жовтня 2007 року становить 02 жовтня 2017 року (включно), а строк кредитування позичальника, визначений пунктами 3.2. «Строк кредитування» Розділів 3 «Умови та порядок кредитування» діючого кредитного договору, а саме кредит згідно кредитного договору № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року виданий позичальнику до 10 жовтня 2014 року.

Відповідно до умов п. 3.2. Розділів 3 «Умови та порядок кредитування», п. 4.13. Розділів 4 «Порядок нарахування, сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту» та п. 5.4.1. Розділів 5 «Права Позичальника» діючого кредитного договору кредит може бути достроково повернутий позичальником, поручителем, майновим поручителем або іншими особами у випадках, передбачених кредитними договорами та якщо це не суперечить чинному законодавству України. Порядок здійснення часткового або повного дострокового повернення кредиту передбачений п. 4.15. Розділів 4 «Порядок нарахування, сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту» діючих кредитних договорів.

Відповідно до п. 4.17. Розділів 4 «Порядок нарахування, сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту» Позичальник взяв на себе зобов'язання здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом виключно у валюті кредиту.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виконання зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_1, за кредитним договором № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року, 13 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», в особі заступника директора Рівненської філії ВАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_5, що діяла на підставі положення про філію та довіреності, посвідченої 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. за р. № 2844 та громадянином України ОСОБА_2, був укладений договір поруки № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року.

Договором про внесення змін № 1 до договору поруки № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року та Договором про внесення змін № 2 до договору поруки № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року, в договір поруки сторонами вносились зміни відповідно до внесених змін в кредитний договір № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку перед кредитором. Відповідно до п. 4 вищевказаних договору поруки, ОСОБА_2 визнав, що у випадку порушення позичальником - ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, поручитель та позичальник нестимуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі по зобов'язаннях позичальника за кредитним договором у тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафів та збитків, розмір, термін та умови повернення яких встановлені кредитним договором № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року.

Відповідно до п. 5.2.1. Розділів 5 «Права та обов'язки сторін» діючого кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у разі: 1) невиконання (неналежного виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами кредитного договору; 2) затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за кредитом щонайменше на один календарний місяць; 3) вчинення дій на припинення застави/іпотеки, що забезпечує виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та з інших підстав, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 5.2.2. Розділів 5 «Права та обов'язки сторін» діючого кредитного договору банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів, з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення банку з вимогою дострокового повернення або у інші строки, передбачені умовами кредитного договору.

Судом встановлено, що 29 листопада 2012 року позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 ПАТ «ВТБ Банк» направлено листи-вимоги про дострокове повне повернення кредитних коштів протягом 30 днів з дня отримання листа-вимоги.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листи-вимоги отримані 03 грудня 2012 року.

У квітні 2013 року ПАТ «ВТБ банк» звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Пунктом 6.2 кредитного договору № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року передбачено, що кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору.

Згідно з п. 1 договору поруки № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором. Зазначені положення відображені в Договорі поруки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Станом на 09 квітня 2013 року в зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року утворилась заборгованість: 618 764,46 грн. строкової заборгованості по тілу кредиту; 117 849,63 грн. простроченої заборгованості по тілу кредиту; 184 599,99 грн. строкової заборгованість по відсотках за користування кредитом; 142 898,96 грн. прострочена заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 26 366,44 пені за порушення зобов'язання.

Суд вважає, що розрахунок заборгованості по наданому ОСОБА_1 кредиту частково проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами кредитного договору, тому вказаний розрахунок приймається судом до уваги тільки в частині нарахування заборгованості по основному боргу, відсотків та частково пені.

Оскільки судом встановлено, що вказана заборгованість за кредитним договором відповідачами у добровільному порядку не погашена, підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «ВТБ Банк» сума боргу в розмірі 1 064 113,04 грн.

Стосовно стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» пені в сумі 26 366,44 грн., суд вважає позовні вимоги в цій частині доведеними частково.

Як встановлено з дослідженого в судовому засіданні розрахунку пені, прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ВТБ Банк» по основному боргу утворилась з 19.03.2010 року, по відсоткам з 09.09.2009 року, пеня нарахована банком за неповернення основного боргу за період з 19.03.2010 року по 09.04.2013 року, по відсоткам за період з 09.09.2009 року по 09.04.2013 року.

Таким чином судом встановлено, що пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню основного боргу нарахована банком за період з 19.03.2010 року по 09.04.2013 року, по відсоткам за період з 09.09.2009 року по 09.04.2013 року.

Ст. 258 ЦК України визначає спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені.

Представник відповідача ОСОБА_1, в судовому засіданні подав заяву про застосування строків позовної давності до правовідносин пов'язаних з нарахуванням пені.

Таким чином, судом встановлено, що пеня банком за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню основного боргу та сплати відсотків нарахована з порушенням позовної давності в один рік.

Тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно підлягає стягненню на користь банку пеня, з врахуванням позовної давності в один рік, за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню основного боргу в сумі 3 371,67 грн., за несплату процентів 6 870,71 грн. Загальна сума пені становить 10 242,38 грн.

Розглядаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд приходить до висновку, що договір поруки не припинив своєї дії, тому що ПАТ «ВТБ Банк», надсилаючи позичальнику та поручителю претензію-вимогу від 29 листопада 2012 року, яку відповідачі отримали 3 грудня 2012 року, діяв відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду у квітні 2013 року.

Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14 висловлена правова позиція: у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

На думку суду підстави для визнання припиненою поруки за договором № 19.27-03/08-ДП01 від 13 лютого 2008 року відсутні, а тому, борг за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 солідарно.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 258, 530, 553, 554, 559, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму боргу в розмірі 1 064 113 (один мільйон шістдесят чотири тисячі сто тринадцять) гривень 04 копійки та 10 242 (десять тисяч двісті сорок дві) гривні 38 копійок пені за несвоєчасну сплату кредиту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання поруки припиненою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Рогозін