Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2-2018/12-ц Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 59 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.,

при секретарі: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, стягнення компенсації вартості частини майна за апеляційними скаргами ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 з приводу визнання права власності на частку майна в спільній власності подружжя.

23.01.2013 року відповідач помер та до участі у справі були притягнуті його спадкоємці.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила: визнати ідеальні частки подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у спільном сумісному майні автомобілях Toyota RAV4, КАРЗ-8104, 32/100 частинах житлового будинку та земельної ділянки по вул. Вінницькій, 30 в м.Житомирі, нежитловому приміщенні по вул. Гонти, 16/1 в м.Житомирі, корпоративних правах на ? частину статутного капіталу ТОВ «Коммет» та дівідендах від її діяльності за ОСОБА_9 в розмірі 1/3 та за нею 2/3 частин; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota RAV4 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на вказаний автомобіль.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 з 1993 року. Вказане майно придбане ними за спільні кошти під час перебування у шлюбі. Просила відступити від рівності часток з врахуванням того, що відповідач приховував майно від поділу та з нею залишилися неповнолітні діти.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2015 року, позов задоволено частково: визначені ідеальні частки подружжя у спільному майні: вказаних автомобілях, нежитловому приміщенні по вул. Гонти, 16/1 в м.Житомирі та дівідендах від діяльності ТОВ «Коммет» - по ? частині кожному, визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota RAV4, та стягнуто з відповідачів на користь позивача компенсацію ? частини вартості цього автомобіля. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду в частині стягнення компенсації вартості частини автомобіля, визначення часток у праві власності скасувати, постановити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушенння норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що компенсація вартості автомобіля Toyota RAV4 підлягає стягненню з ОСОБА_2, поскільки вона є його власником. Суд безпідставно відмовив у позові щодо відступлення від рівності часток, визнання об»єктом права спільної сумісної власності корпоративних прав в ТОВ «Коммет» та в частині поділу спільного майна. Крім того, суд безпідставно відмовив у прийнятті заяви щодо збільшення позовних вимог щодо вимоги про визнання договору дарування частини будинку удаваним, безпідставно відмовив у клопотанні про об»єднання даного позову з позовом про визнання договору дарування частини будинку удаваним, не задовільнив клопотаня про зупинення розгляду даної справи до розгляду позову про удаваність вказаного правочину, а тому необгрунтовано постановив рішення про відмову в позові щодо поділу частини будинку.

ОСОБА_2 просить рішення суду в частині задоволення позову щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля та стягнення компенсації вартості його частини, визначення часток у праві власності на автомобіль Toyota RAV4 та нежиле приміщення скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушенння норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що продаж автомобіля Toyota RAV4 був здійснений за згодою позивача, а тому це майно не є спільною власністю подружжя; оцінка вказаного автомобіля проведена з порушенням вимог закону; нежитлове приміщення по вул. Гонти, 16/1 в м.Житомирі придбано ОСОБА_9 не за спільні кошти.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.07.1993 року до 29.03.2012 року (т.1 а.с. 8, 264).

Від даного шлюбу мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 7, 9).

23.01.2013 року ОСОБА_9 помер (т. 1 а.с. 250).

Після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини звернулися його батьки ОСОБА_4, ОСОБА_2 та діти ОСОБА_5, ОСОБА_5,ОСОБА_3 (т.1 а.с. 247, 248, 260, 261, 284).

За час подружнього життя, ОСОБА_9 набув право власності на наступне майно:

- ? частину статутного фонду ТОВ фірма «Коммет» (підприємство зареєстровано 20.12.1995 року) (т.1 а.с. 60);

-приміщення механічної майстерні по вул. І.Гонти, 16/1 в м.Житомирі (договір купівлі-продажу від 04.03.2002 року) (т.1 а.с. 77);

-32/100 ідеальні частини будинку 30 по вул. Вінницькій в м.Житомирі (договір дарування від 31.10.2001 року) (т.1 а.с. 78);

-автомобіль КАРЗ-8104 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13.06.1998 року) (т.1 а.с. 93);

-автомобіль Toyota RAV4, 2006 року випуску (18.05.2012 року був знятий з обліку 18.05.2012 року та 16.08.2012 року зареєстрований за ОСОБА_2І.) (т.1 а.с. 219).

Згідно з положеннями ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про стягнення аліментів (т.2 а.с. 217), до виникнення спору про поділ майна, відповідач у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дітей до травня 2012 року у розмірі 3000.00 грн. щомісячно на кожну дитину.

17 липня 2012 року було відкрито провадження у справі про стягнення аліментів та 11.02.2013 року провадження у справі було закрито у зв»язку із смертю відповідача (т.2 а.с. 218-219).

Оскільки розмір аліментів, що сплачувались у добровільному порядку був достатнім для забезпечення нормального розвитку дітей, у судовому порядку такий розмір не визначався, у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень частини 3 ст. 70 СК України.

На час розгляду справи, місцезнаходження автомобіля Toyota RAV4 та іншого майна, було відомо суду та сторонам, а тому підстав вважати, що ОСОБА_9 було приховане майно, у суду першої інстанції не було.

Позивачем не надано будь-яких доказів існування інших обставин, визначених положеннями ст. 70 ч.2 СК України, що дають підстави суду для відступлення від засад рівності часток подружжя.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення в частині визначення розміру часток сторін є правильним.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово змінювала свої позовні вимоги і в остаточному варіанті просила: визнати ідеальні частки подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у спільному сумісному майні за ОСОБА_9 в розмірі 1/3 та за нею 2/3 частин; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota RAV4 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на вказаний автомобіль.

Поскільки позовна вимога про поділ майна не заявлялася, посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що судом безпідставно відмовлено в позові про поділ майна, не грунтується на матеріалах справи.

Задовільняючи позовну вимогу про стягнення компенсації вартості частки позивача у праві власності на автомобіль Toyota RAV4, суд першої інстанції припустився помилки.

У відповідності до вимог чинного законодавства, право на компенсацію частки у праві власності на майно, мають особи, які позбавляються права власності.

Разом з тим, з урахуванням уточнених позовних вимог, в остаточному варіанті позивач не просила про поділ вказаного автомобіля, її прохання стосувалося лише розірвання договору його купівлі-продажу та визначення частки у праві власності на майно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що для стягнення компенсації підстав не було, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вказаний автомобіль відчуджений за згодою позивача, не грунтується на матеріалах справи, оскільки будь-які докази надання такої згоди суду не надані.

Крім цього, вказане твердження спростовується матеріалами справи. Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернулася з позовом щодо визнання право власності на автомобіль в березні 2012 року, а автомобіль був відчуджений у травні, у той час, коли даний спір розглядався судом.

Рішенням Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року по справі № 17-рп/2012 визначено: «В аспекті конституційного звернення положення частини 1 статті 61 Сімейного |одексу України слід розуміти так, що статутний капітал і майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя».

Виходячи з даного положення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що приміщення механічної майстерні по вул. І.Гонти, 16/1 в м.Житомирі, придбане ОСОБА_9, як приватним підприємцем, є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що вказане майно придбане за кошти, отримані як дохід від діяльності ТОВ «Коммет», на правильність рішення не впливає.

Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

З урахуванням положень чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майновим правом учасника будь-якого господарського товариства є право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди), а також право на отримання грошових коштів у разі ліквідації товариства і право на виплату вартості частини майна товариства, пропорційної його частці в статутному капіталі, при виході учасника з товариства. У цій частині корпоративні права є об'єктом права сумісної власності подружжя і можуть бути розділені між подружжям.

Разом з тим, суд помилково вважав, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду товариства, учасником якого є один з них, майно переходить у приватну власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно трансформується в право вимоги виплати половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Даний висновок суперечить положенню вищевказаного рішення Конституційного Суду України.

При цьому, колегія суддів вважає, що посилання апелянта ОСОБА_2 на рішення Верховного Суду України у справі № 6-79цс13 від 02.10.2013 року, є надуманим, оскільки вказане посилання стосується майна, яке використовується підприємцем в підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку. Проте предметом спору є корпоративні права на ? частину статутного капіталу, що за своєю природою не є тотожним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, з врахуванням розміру встановлених рішенням суду часток.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася із заявами про збільшення позовних вимог, зокрема, просила визнати удаваним договір дарування 32/100 ідеальних частин будинку 30 по вул. Вінницькій в м.Житомирі.

Судом першої інстанції було відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог у цій частині.

На час постановлення рішення судом першої інстанції, зазначений договір, у встановленому законом порядку, визнний удаваним не був.

За таких обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в позові щодо частини будинку та земельної ділянки по вул. Вінницькій, 30 в м.Житомирі.

У решті, викладені в апеляційних скаргах доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частково скасовуючи рішення, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір.

Витрати за проведення експертизи, стягненню не підлягають, оскільки експертиза призначалася для встановлення обставин за позовною вимогою, в задоволені якої позивачу відмовлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2015 року в частині визначення ідеальних часток в ? частці статутного фонду ТОВ фірма «Коммет» та стягнення компенсації вартості частини автомобіля, скасувати, постановивши у цій частині нове.

Визначити ідеальні частки подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_1 в ? частині статутного фонду ТОВ фірма «Коммет» по ? частці кожному.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення компенсації вартості частини майна відмовити за безпідставністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з:

-ОСОБА_2 304,50 грн. судового збору,

-ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 182,70 грн. сплаченого судового збору, по 60.90 грн. з кожного

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді