Справа № 752/3155/15-ц
Провадження №: 2/752/2785/15
15 червня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Пасинок В.С.
за участю секретаря - Власенко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі, -
у лютому 2015 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі, в розмірі 18 189,16 грн. та судових витрат у справі.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідач з вересня 2006 року навчався в Національній академії внутрішніх справ за рахунок коштів державного бюджету і відповідно до Договору № Кв-106 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, укладеного з ГУ МВС України в м. Києві, зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.
ОСОБА_1 навчався в Національному університеті внутрішніх справ в період з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року і вартість витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі, склала 18 189,16 грн.
Після здобуття вищої освіти та, будучи відповідно до умов Договору направленим для подальшого проходження служби до Оболонського районного управління, ОСОБА_1 відповідно до наказу № 143 о/с від 20 березня 2012 року був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням відповідно до поданого рапорту, в зв'язку з чим повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Національної академії внутрішніх справ та надав згоду на постановлення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання.
Відповідно до положень ст. ст. 74, 76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленими про місце і час судового розгляду, в зв'язку з чим суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (після реорганізації Національна академія внутрішніх справ) від 22 липня 2006 року № 69 дск ОСОБА_1 з 01 вересня 2007 р. був зарахований на навчання на 1 курс Навчально-наукового інституту підготовки кадрів для кримінальної міліції (а.с. 7).
29 листопада 2007 року між Національною академією внутрішніх справ та ГУ МВС України в м. Києві і ОСОБА_1 був укладений Договір № Кв-106 про підготовку фахівця, відповідно до умов якого ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше 3 років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі ( п. п. 2.1.3., 2.3.6 Договору, а.с. 8-9).
Судом встановлено, що з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року ОСОБА_1 перебував на державному утриманні: забезпечувався харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.
Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано.
Судом встановлено, що після здобуття вищої освіти і отримання диплому за кваліфікацією юриста, спеціальність «Правознавство», ОСОБА_1 був направлений до відділу карного розшуку Оболонського районного управління для подальшого проходження служби відповідно до умов Договору (а.с. 10, 11).
Згідно з п. 2.3.6. Договору № Кв-106 ОСОБА_1 зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 Договору, відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Підставами для відшкодування витрат в силу положень п. 3.1 Договору є звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Згідно з п. 3.2 Договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, наказом ГУ МВС України в м. Києві № 143 о/с від 20 березня 2012 року ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням (а.с. 12).
Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 2007 року № 313.
Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку на утримання відповідача за період з вересня 2006 року по червень 2010 року були здійснені наступні витрати: 9 198,22 грн. - вартість грошового забезпечення; 1 689,72 грн. - вартість продовольчого забезпечення; 5 925,33 грн. - вартість витрат на оплату комунальних послуг та за спожиті енергоносії; 1 375,89 грн. - витрати на речове забезпечення (а.с. 14-22).
Судом встановлено, що 04 липня 2012 року позивач звернувся з письмовою вимогою до відповідача про відшкодування фактичних витрат за навчання, проте, належного реагування з боку останнього не отримав.
Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, ст. 27 ЦПК України визначає права особи, яка бере участь у справі, серед яких такі як подання доказів, заявлення клопотань тощо.
В ході розгляду справи відповідачем клопотань заявлено не було.
Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на спростування тверджень позивача, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України.
Крім того, суд вважає за необхідне вирішити питання судових витрат у справі у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 611 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок