Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5, ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони часто хворіють, потребують додаткового догляду, самостійно не мають змоги здійснювати побутове обслуговування, а тому шукали особу, яка б забезпечила їм належний догляд та утримання будинку.

14 жовтня 2011 року в їх квартирі в присутності адвоката Сапелюка М.О. підписали якийсь документ, який вважали заповітом на ОСОБА_6, доньку племінника ОСОБА_9, в надії, що остання буде доглядати їх, готувати і прибирати в квартирі. Однак згодом дізнались, що це був договір дарування. Відповідач після укладення договору свої обов'язки не виконувала, з'являлась лише три-чотири рази на місяць, а з часом перестала доглядати взагалі. Вважають, що, в силу своєї правової необізнаності, були введені іншою стороною в оману щодо фактичного значення цього документу та виконання зобов'язань, а тому з підстав ст. 230 ЦК України <nau://ukr/435-15|st230> просили визнати цей договір недійсним.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5, ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно із роз'ясненнями, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 <nau://ukr09> обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК <nau://ukr/435-15|st229> України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивачами не надано суду доказів, які б з достовірністю підтверджували, що при укладенні договору дарування сторони діяли умисно, щоб насправді приховати інший правочин - заповіт позивача в користь відповідача, як і того, що вказаний договір був укладений внаслідок помилки дарувальників щодо правової природи та наслідків укладеного ними правочину.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня