Справа № 740/1752/15 Провадження № 22-ц/795/1532/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Марченко М. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року, яким позов ТОВ „НіжинТеплоМережі до неї, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію було задоволено частково, посилаючись на незаконність вказаного судового рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що сума боргу за спожиту теплову енергію є завищеною, оскільки платежі за 2013-2014 роки позивачем було безпідставно без її згоди зараховано в рахунок боргу минулих років поза межами позовної давності, хоча вона в квитанціях чітко вказувала період оплати, а позов в частині вимог про стягнення боргу за 2009-2011 роки було залишено судом без розгляду, тому ці проплати враховано не було.

ОСОБА_6 вважає, що суд безпідставно відхилив її клопотання про відмову в задоволенні позову з причин відсутності письмового договору на постачання теплової енергії, чим порушив ст.ст. 11, 205, 15 ЦПК України, ст.ст. 257, 71, 80 ЦК України та ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги.

В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ „НіжинТеплоМережі просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ними зайво сплачені ОСОБА_6 кошти правомірно зараховувалися в погашення існуючого боргу з моменту його виникнення. Також звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 4, 11 ЦК України зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством, зокрема з угод, а також з дій громадян і організацій, які в силу загальних засад цивільного законодавства породжують цивільні права і обовязки. Тому відсутність укладеного між сторонами договору на постачання теплової енергії не можу бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки фактично відповідач ці послуги отримувала, а тому повинна вчасно їх оплачувати.

Оскаржуваним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23 червня 2015 року позовні вимоги, які були уточненні і зменшені в судовому засіданні, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ „НіжинТеплоМережі" 2040 грн. 79 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 18 грудня 2011 року по 31.03.2015 року включно. Компенсовано ТОВ „НіжинТеплоМережі судові витрати в рахунок повернення сплаченого судового збору 243 грн. 60 коп. за рахунок держави, оскільки ОСОБА_6 є інвалідом другої групи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_6 є АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Ніжинського МВ УДМС України в Чернігівській області від 22.04.2014 року за вх. № 5592, (а.с.8).

ОСОБА_6 є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем, і на її імя відкритий особовий рахунок № 117, хоча договір про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 між сторонами не укладався.

З розрахунку позивача вбачається, що внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем послуг з теплопостачання за період з 18 грудня 2011 року по 31.03.2015 року утворилася заборгованість в сумі 2040,79 грн. (а.с.58). Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію за період з 01 квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року в сумі 2033, 95 грн. за заявою позивача ухвалою суду були залишені без розгляду (а.с.65,66-67).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості ОСОБА_6 перед ТОВ „НіжинТеплоМережі за послуги з теплопостачання підтверджується розрахунком, правильність якого не спростована відповідачем, та що позовні вимоги за період з 18 грудня 2011 року по 31 березня 2015 року включно заявлені в межах позовної давності, оскільки строк позовної давності переривався в звязку зі зверненням позивача 18.12.2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу з вимогою, яка в подальшому заявлена у позовній заяві..

Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду першої інстанції є вірними, враховуючи наступне.

Частинами 1, 2 ст.32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Обовязок своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до яких відноситься і теплова енергія, покладається на споживача п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги.

Письмовий договір про надання послуг з теплопостачання між сторонами не укладався, але відповідач був фактичним споживачем послуг, а тому зобовязаний сплачувати за послуги з теплопостачання, що надаються ТОВ „НіжинТеплоМережі, оскільки в силу статті 11 ЦК України зобовязання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством, зокрема з угод, а також з дій громадян і організацій, які в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обовязки, а фактично між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Тому посилання апелянта на відсутність письмового договору про надання послуг як на підставу для відмови в задоволенні позову, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Вартість наданих послуг нарахована позивачем відповідно до тарифів, встановлених рішенням Ніжинської міської ради № 481 від 20 грудня 2003 року ( а.с.5).

Відповідно до п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Детально дослідивши надані відповідачем квитанції про сплату за теплову енергію за період з 18 грудня 2011 року по 31 березня 2015 року, суд першої інстанції встановив, що загальна сума переплати за спожиту теплову енергію ОСОБА_6 за січень і березень 2014 року, а також за червень 2015 року становить 895,07 грн., які позивачем віднесені в рахунок сплати боргу відповідача за попередній період з 01 квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року. Таким чином, зарахування на погашення боргу за попередній період (з 01 квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року) проводилось позивачем лише в тому разі, якщо сума оплати була більшою ніж та, яка була нарахована до сплати за відповідний розрахунковий період (місяць), що знайшло відображення в уточненому розрахунку позивача (а.с.58). При цьому суд першої інстанції також зазначив, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію за цей період за заявою позивача ухвалою суду були залишені без розгляду, а тому розрахунок боргу за цей період не був предметом судового розгляду.

Розбіжності у наданих розрахунках (а.с.4 та 58) за грудень 2011 року позивач пояснює тим, що в першому розрахунку сума до сплати визначена за повний місяць, а в останньому розрахунку за 14 днів (з 18 грудня по 31 грудня 2011 року) відповідно до уточнених позовних вимог; розбіжності в розрахунках за січень, липень та серпень 2013 року обґрунтовує тим, що в першому розрахунку корегування суми пільги було віднесено за той період, у який таке корегування було фактично проведено відділом праці та соціального захисту населення, а в уточненому розрахунку сума відшкодування пільги була рознесена вже за періоди, в які така пільга надавалась. За наведених обставин відсутні підстави для висновку щодо фальсифікації позивачем нарахування відповідачу плати за послуги з централізованого опалення.

Відповідно до п.п.5,6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 та Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої вроди і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 р. № 151, споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання в порядку, визначеному договором або законодавством; визначений перелік випадків, в яких виконавець повинен здійснити перерахунок споживачу та визначений механізм проведення перерахунків розміру плати за такі послуги; споживач також має право на перевірку кількісних і якісних показників надання послуг (якість і тиск води, температура гарячої води, температура повітря у приміщеннях тощо) у порядку, встановленому Правилами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо надання позивачем неякісних послуг з теплопостачання не підтверджені належними та допустимими доказами, що відповідають порядку перевірки кількісних і якісних показників надання послуг, визначеному у Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги зазначені доводи апелянта.

Виходячи з положень ст.ст. 257, 264 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що мало місце переривання перебігу позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач в порядку наказного провадження звертався 18.12.2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу (а.с.60-61), але ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду від 22.12.2014 року у прийнятті цієї заяви було відмовлено (а.с.6).

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо невірного визначення судом першої інстанції строку позовної давності, є необґрунтованими.

Оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону і не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позову, відсутні підстави для її задоволення. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: