Справа № 464/7179/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/1269/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № KF 50771 від 11.07.2008р. в сумі 143 448,83 доларів США та понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та заяви про його забезпечення в сумі 3775,80 грн.

Свій позов обґрунтовувало тим, що 01.07.2008р. між ПАТ "ВіЕс Банк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договорів № KF 50771, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 163 000 доларів США зі сплатою 7,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим строком погашення не пізніше 11.07.2033р. В свою чергу відповідач ОСОБА_4 зобов'язався повернути кошти отриманого кредиту та сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатками до нього.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 19.08.2008р. та 26.06.2013р. між ПАТ "ВіЕс Банк" та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договори поруки, відповідно до яких останній поручився за виконання позичальником ОСОБА_4 обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору. Посилаючись на те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки в повному обсязі не виконують, оскільки належним чином не сплачують поточні платежі кредиту та нараховані відсотки згідно графіку, на попередження не реагують, просило задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" 143 448,83 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.07.2014р. еквівалентно 1 680 114,57 гривень, заборгованості за кредитним договором № KF 50771 від 11.07.2008 року та 3654,00 гривень понесених судових витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви.

Рішення суду оскаржили відповідачі.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначають, що задоволення даного позову може привести до подвійного стягнення за кредитним договором за наявності двох рішень у справах про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки, з огляду на те, що у провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває справа за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_3 не може бути співвідповідачем, оскільки договір поруки від 26.06.2013р. не укладав, такий був відсутній у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 11 липня 2008р. між Відкритим акціонерним товариством "Електрон Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк") та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № KF 50771 з додатками, згідно якого банком було надано ОСОБА_4 кредит в розмірі 163 000 дол. США з кінцевим строком погашення не пізніше 11.07.2033р. під 7.5 % річних (а.с. 8-10).

Встановлено, що позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу ОСОБА_6 кредитні кошти в сумі зазначеній в договорі, що підтверджується заявою про видачу готівки № 17705 від 11.07.2008р. (а.с. 26).

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору та несплатою щомісячних платежів у розмірі 554,00 дол. США та процентів згідно додатку № 2 до кредитного договору (а.с. 11), між банком на позичальником ОСОБА_4 26 червня 2013р. було укладено Додаткову угоду № KF 50771 від 11 липня 2008 року (а.с. 14) за умовами якої з липня 2013 року зменшився розмір щомісячного платежу тіла кредиту до 27,70 дол. США, а також відсотків, проте загальний розмір кредиту, валюта кредиту, кінцева дата повного виконання боргових зобов'язань та розмір процентної ставки залишились незмінними (а.с. 14-24).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 11 липня 2008 року та додаткової угоди від 26 червня 2013р. між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № РО 94699 від 11 липня 2008р. (а.с. 90-91) та договір поруки № KF 50771/S-2 від 26 червня 2013р. (а.с. 24), за умовами яких поручитель ОСОБА_3 узяв на себе зобов'язання відповідати перед Кредитором солідарно з Боржником.

З врахуванням умов додаткової угоди до кредитного договору обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_3 не збільшився.

Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Окрім цього, згідно з ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, при цьому розм'як процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_4 своїх договірних зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував та допустив заборгованість.

Наданим позивачем розрахунком підтверджується, що станом на 09 липня 2014р. загальна сума заборгованості ОСОБА_4 по кредитному договору складає 143 448,83 дол. США, що еквівалентно 1 680 114,57 грн. (1 дол. = 11,712292 грн.), з яких: 140 574,75 дол. (1 646 452,51 грн.) - заборгованість по кредиту; 2849,74 дол. (33 376,99 грн.) - заборгованість по відсотках, 24,34 дол. (285,07 грн.) - пеня.

27 травня 2014р. позивачем було надіслано боржнику ОСОБА_4 повідомлення-вимогу вих. № 09-3/10833 про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 27-28), проте заборгованість не була сплачена.

27 травня 2014р. позивачем було надіслано поручителю ОСОБА_3 повідомлення - вимогу вих. № 09-3/10900 про заборгованість ОСОБА_4 та виконання своїх зобов'язань як поручителя і погашення заборгованості (а.с. 29), проте на день пред'явлення позову в суд своїх зобов'язань згідно договору поруки ОСОБА_3 не виконав.

З врахуванням наведеного, суд правильно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та з цих підстав задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнувши заборгованість з позичальника ОСОБА_4 без врахування того, що банком пред'явлено інший позов до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд допустив подвійне стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст. 20 ЦК України, статей 3,4 ЦПК України право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві.

Окрім того, цивільна справа про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, для придбання якої був наданий кредит в іноземній валюті, ще не вирішена судом, що підтвердив представник апелянтів ОСОБА_5, а право вибору способу виконання судових рішень також належить стягувачеві.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 взагалі не може бути співвідповідачем у справі, оскільки договір поруки від 26 червня 2013р. він не укладав, не підписував, цим договором була припинена дія договору поруки, який він уклав 19 серпня 2008р., договір від 26 червня 2013р. не був долучений як додаток до позовної заяви, на нього немає посилання в інших документах, цей договір поруки був виявлений ОСОБА_3 та його представником вже після винесення судом рішення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема у змісті позовної заяви банку від 15.07.2014р. в частині вимог банку до поручителя ОСОБА_3 чітко зазначено підставами його відповідальності два договори поруки від 11.07.2008р. та від 26.06.2013р. і останній двічі виділений в тексті жирним шрифтом (а.с. 1 зворот). Копію позовної заяви поручитель одержав. Серед додатків до позовної заяви у п.5 зазначена копія кредитного договору від 19.08.2008р. з додатками до нього для суду та відповідачів (а.с. 2).

Матеріалами справи підтверджується, що договір поруки від 26 червня 2013р. (а.с. 14) надійшов до суду в одному пакеті разом з усіма додатками до позовної заяви у конверті з логотипом банку рекомендованою поштою, що долучений до матеріалів справи (а.с. 38).

У своїх письмових запереченнях на позов від 15 жовтня 2014 року представник відповідачів ОСОБА_5 вказує: "Ознайомившись з матеріалами справи вважаємо, що позовна заява ПАТ "ВіЕс Банк" підлягає залишенню судом без розгляду виходячи з наступного".

На день подання вказаних заперечень договір поруки від 26 червня 2013р. знаходився в матеріалах справи, провадження у справі було відкрито 29 вересня 2014р. (а.с.41).

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги за підписом представника ОСОБА_7 про те, що договір поруки був виявленим у справі після ухвалення судом рішення і про нього поручителю ОСОБА_3 не було відомо.

У змісті договору поруки від 26 червня 2013р. не зазначено, що він припиняє договір поруки від 19 серпня 2008р., який визнається ОСОБА_3

В судовому засіданні по розгляду даної справи ОСОБА_3 не пред'являв позовних вимог про визнання договору поруки від 19 серпня 2008р. припиненим, а договору поруки від 26 червня 2013р. недійсним, а відмінність його підписів на обох договорах поруки, довіреності на представництво його інтересів ОСОБА_5 пояснив існуванням у нього різних підписів.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк