Справа № 367/4273/14ц Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/3905/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 21.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Нагорній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом примусового виселення з приватного житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому, у відповідності до норм ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 155 ЖК України просив виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку, який розташований по вулиці О.Кошового, 13-Д в м. Ірпінь Київської області та належить йому на праві приватної власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку по вулиці О. Кошового, 13-Д в м. Ірпінь на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2013 року. Після придбання будинку позивач побажав вселитися в нього, однак виявив, що в будинку без будь-яких правових підстав перебувають відповідачі, які добровільно не бажають його звільняти. На його неодноразові звернення з проханням звільнити належнейому житло ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не реагують, тому виходячи з положень ст. 391 ЦК України згідно до яких він як власник житлового приміщення має право на його користування володіння та розпорядження, просив постановити рішення суду про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. О. Кошового, 13-Д, який належить на праві власності ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Ірпінського міського суду від 22 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що на момент ухвалення рішення місцевий суд не мав жодного належного та допустимого доказу того факту, що відповідачі взагалі проживають у спірному житловому будинку. Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу від 27 вересня 2011 року відповідачі сплатили повну вартість будинку і чекали оформлення попереднім власником права власності на нього.

Предстаник позивача ОСОБА_5 подала заперечення на апеляційну скаргу в якій зазначила проте, що рішення суду першої інстанції у вказаній справі справі ухвалено з дотриманням норм як матеріального так і процесуального законодавства, а тому просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що позивач у справі ОСОБА_3 є власником житлового будинку по вулиці О. Кошового, 13-Д у м. Ірпінь Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.8). Зазначений договір купівлі-продажу сторонами цього договору не оспорювався та є чинним на даний час. Право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно 26 грудня 2013 року, що підтверджується відповдіним витягом з Держреєстру прав вланості . (а.с. 11)

Також при розгляді справи встановлено, що 27 вересня 2011 року між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_2, з іншої сторони, було укладено попередній договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку. Та інший попередній договір між цими ж сторонами щодо земельної ділянки площею 0.255 га. по вулиці О. Кошового, 13-Д у м. Ірпінь Київської області. Згідно п. 1 обох попередніх договорів сторони домовилися не пізніше 27 листопада 2011 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.. Однак в зазначений термін сторонами основні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки укладені не були.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі без відповідних правових підстав проживають в житловому будинку по вулиці О. Кошового, 13-Д у м. Ірпінь Київської області, який належить на праві приватної власності позивачу чим порушують право позивача на володіння та користування даним житловим будинком та земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується по суті з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2не є ані членами сімї позивача, ані особами, які проживають в будинку на законних підставах. Відповідачі вселилися у житловий будинок по вул. О. Кошового, 13-Д у м. Ірпінь за згодою попереднього власника та мали право проживати в ньому на час дії попереднього договору, тобто до 27 листопада 2011 року, як це передбачено п. 1 попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку.

Згідно погоджених сторонами умов попереднього договору купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_2мали намір придбати вказаний житловий будинок та земельну ділянку, оформивши в подальшому основні договори в строк до 27 листопада 2011 року. (п.1 Попередніх договорів).

При розгляді справи достовірно встановлено, що у визначений сторонами строк, 27 листопада 2011 року основні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки так і не були укладені, що сторонами не заперечується.

Укладаючи вказані вище попередні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки сторонами були погоджені умови дії вказаних договорів в тому числі і порядок припинення зобовязань сторін за вказаними договорами.

Так, пунктом 12 попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.2011 року та пунктом 11 попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2011 р. сторонами було визначено, що «якщо за пять днів після спливу терміну, передбаченого п.1 Договорів не буде укладено Основний договір, або жодна сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобовязання за попереднім договором припиняються.»

Таким чином, неуклавши в строк до 27 листопада 2011 року основні договори купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. О. Кошового, 13-Д у м. Ірпінь, та які на час укладенні вказаних договорів належали на праві власності ОСОБА_7 ( будинок) та ОСОБА_6 ( земельна ділянка), зобовязання сторін були припиненні, а отже і сам факт проживання відповідачів у вказаному житловому будинку за вказаними термінами є лише за погодженням власників ( їх мовчазної згоди).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку по вулиці О. Кошового, 13-Д у м. Ірпінь Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.8). Зазначений договір купівлі-продажу сторонами не оспорювався та є чинним на даний час. Право власності позивача на вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, 26 грудня 2013 року. (а.с. 11)

Права власника житлового будинку визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановивши, що відповідачі незаконно мешкають у спірному будинку, чим чинять ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про виселення відповідачів із вказаного житлового приміщення.

При цьому, крім норм ЦК України, які регулюють право захисту права власності, місцевий суд правильного застосував положення ст. 150 ЖК України, якою передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власність на свій розсуд.

Доводи апелянтів про те, що вказаним рішенням порушуються житлові права неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки місцем проживання дитини є законне місце проживання її батьків, проживання без відповідних підстав матері на житлові площі позивача, не створює для неповнолітньої дитини законним підстав для такого проживання.

З врахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А. Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_9