АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2087/15 Справа № 186/1329/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондарьова Г. М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що 04 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого він передав останньому, а той отримав грошову позику у розмірі 80 000 грн. з зобов»язанням повернути борг за першою вимогою. У зв'язку із тим, що відповідач відмовляється повертати йому борг, мотивуючи відсутністю коштів, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, що становить 100 00 грн.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 заявив аналогічний позов з тих же підстав, але просив стягнути з відповідача борг за укладеними між ними 12 травня 2009 року договором позики, що становить 50 000 грн. у зв»язку з тим, що відповідач відмовляється повертати йому борг, мотивуючи відсутністю коштів.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 заявив аналогічний позов з тих же підстав, але просив стягнути з відповідача борг за укладеними між ними 02 січня 2014 року договором позики, що становить 150 000 грн. у зв»язку з тим, що відповідач відмовляється повертати йому борг, мотивуючи відсутністю коштів.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року зазначені цивільні справи об'єднані в одне провадження.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 280 000 грн. у зв»язку з невиконанням зобов»язань згідно зазначених розписок (договорів позики) та стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково (а.с. 54-57).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 230 000 грн. у зв'язку з невиконанням зобов'язань згідно розписок від 04 квітня 2012 року, від 02 січня 2014 року, складених на підтвердження позики. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду, виклавши резолютивну частину рішення наступним чином: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 280 000 грн. у зв'язку із невиконанням зобов'язань згідно розписок від 04 квітня 2012 року, від 02 січня 2014 року, договору позики від 12 травня 2009 року, складених на підтвердження позики та в рахунок повернення понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 800 грн., всього стягнути 282 800 грн. (а.с.69).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 квітня 2012 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 000 грн., та 02 січня 2014 року у розмірі 150 000 грн., поклавши на себе зобов»язання повернути борг за першою вимогою позивача. Факт написання розписок не заперечувався відповідачем.

Слід зазначити, що розписка, саме як документ, не передбачена цивільним законодавством України, проте, вона є волевиявленням особи щодо вчинення певних дій та враховується як письмове підтвердження будь-якого правочину, вчиненого особою.

За умовами укладеного між сторонами договору позики від 12 травня 2009 року, виконаного печатним способом, позикодавець ОСОБА_2 надав позичальнику ОСОБА_3 безпроцентну грошову позику у розмірі 50 000 грн. з зобов»язанням позичальника повернути суму позики в 15-ти денний термін, після дати повідомлення про повернення позики.

До цього часу позичальник не повернув позикодавцеві позику.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини позики, які регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Оскільки боржником позика так і не була повернута, позивач звернувся з даним позовом до суду.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог вірно встановив такі обставини справи як наявність невиконаного грошового зобов'язання ОСОБА_3 у відповідності до розписок від 04 квітня 2012 року на суму 80 тисяч грн. та від 02 січня 2014 року на суму 150 000 грн., наявних у позивача, як кредитора, а не у відповідача, як боржника, одночасно з цим правильно відмовив у задоволенні решти позовних вимог, у зв'язку із недоведеністю неповернення боргу у розмірі 50 000 грн., оскільки у позивача відсутній борговий документ боржника на вказану суму, яким згідно умов договору позики від 12 травня 2009 року, є розписка відповідача.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова