Справа № 146/801/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого Скаковська І.В.,

з участю секретаря Слободянюк Т.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення 47 чергової сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 07 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення 47 чергової сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 07 лютого 2014 року.

18 червня 2015 року ухвалою суду провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду.

Так, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заперечив проти закриття провадження у справі. Вважає що справу слід слухати.

Представник відповідача ОСОБА_4 вказав, що дана справа має слухатись в порядку адміністративного судочинства. Щодо закриття провадження у справі покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.1 ст.18 КАС України ( в ред. зі змінами та доповненнями, діючими з 21.01.2010 року) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно Рішення Конституційного Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010 "У справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України "- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ч.1, 2 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно із висновком щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а15, від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14 , від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14, від 09.12.2014 року по справі № 21-308а14, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Однак, згідно ухвали Верховного Суду України від 18.05.2011 року по справі № 6-24205св10 у справі виник публічно-правовий спір (визнання незаконними дій селищної ради щодо не затвердження проекту відведення земельної ділянки, та встановлення наслідків таких дій селищної ради щодо розгляду проекту відведення земельної ділянки є владними управлінськими функціями органу місцевого самоврядування) між фізичною особою і органом місцевого самоврядування щодо оскарження його дій при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, на який на підставі п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України поширюється компетенція адміністративних судів, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, із врахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постановах Верховного Суду України із зворотною правовою позицією, вказаної у рішенні Конституційного Суду від 01.04.2010, № 10-рп/2010, вважає, що в цьому випадку рішення Конституційного Суду України - єдиного органу конституційної юрисдикції в Україні згідно з ч.1 ст.1 Закону України, від 16.10.1996, № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" та Верховного Суду України, який є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції згідно ч.3 ст.17 та ч.1 ст.38 Закону України, від 07.07.2010, № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" не є нормативно-правовими актами та не можуть конкурувати між собою за юридичною силою в порядку ч.4 ст.9 КАС України, так як вони є актами судової влади різних юрисдикцій.

Натомість, як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про скасування рішення 47 чергової сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 07 лютого 2014 року, яким позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по вул. Гагаріна 30 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, про закриття провадження у справі, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до компетенції адміністративних судів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 205, 208, 209 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про скасування рішення 47 чергової сесії 6 скликання Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області від 07 лютого 2014 року - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення через Томашпільський районний суд.

Суддя: І.В. Скаковська