Справа № 639/1996/15-ц
№2/639/1040/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23 червня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди , суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 6 липня 2014 року о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «ВАЗ-211010», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись на 475 км.+ 400 м по автошляху Київ Щербаківка здійснював маневр обгону на перехресті та допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 під його керуванням. Внаслідок ДТП заподіяна матеріальна шкода, транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно висновків ДАЇ та постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 14.08.2014 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 Вина водія ОСОБА_2 підтверджується протоколом та схемою ДТП і поясненням відповідача, а також постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 14.08.2014 року про застосування адміністративного стягнення до ОСОБА_2 в розмірі 340 грн. . Внаслідок ДТП його автомобіль було повністю пошкоджено. З метою визначення розміру шкоди заподіяної транспортному засобу «ВАЗ- 21052», реєстраційний номер НОМЕР_2, ТОВ «Радар-1» надав звіт №199 про оцінку вартості майнової шкоди , завданої власнику КТЗ, згідно якого , ринкова вартість майна до пошкодження з ПДВ становить 21 704, 96 грн.. Вартість відновлювального ремонту становить 29146,27 грн.. Ним, 17.09.2014 року була подана заява на виплату страхового відшкодування до директора департаменту ВЗ ПрАТ»СК»Україна» ОСОБА_4 , але його заява до теперішнього часу залишена без відповіді. ОСОБА_2 як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля «ВАЗ-211010», реєстраційний номер НОМЕР_1, повинен відшкодувати йому витрати ,які він мусить зробити для відновлення первинного стану його автомобіля «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого в ДТП, тобто витрати на його повний ремонт. Крім того ,протиправні дії відповідача спричинили йому та його родині, яка разом з ним знаходилася у автомобілі не тільки матеріальну , але й моральну шкоду, якою є порушення налагодженого стану життя у звязку з відсутністю автомобіля на даний час, у звязку з необхідністю вирішувати питання відшкодування шкоди в судовому порядку.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та надав пояснення відповідні вищенаведеному.

Третя особа , яка не заявляє самостійних щодо предмета спору на стороні позивача , проти задоволення позову не заперечував , підтвердив той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем на підставі довіреності. Проти стягнення на користь позивача матеріальної шкоди для ремонту автомобіля «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала, та пояснила, що позовна заява подана не належним позивачем до не належного відповідача. Позивач згідно довіреності від 17.09.2014 року не є власником автомобіля «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2, він лише діє від імені та в інтересах власника автомобіля - ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_2 також не є власником другого автомобіля, учасника ДТП, але у позові немає посилань на існуючого власника автомобіля. Більш того, згідно п.16 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №3 : відповідно до ст. 21 Закону № 1961-ІV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів ,за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього закону , зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності , яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим, при предявленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність , що є джерелом підвищеної небезпеки ,суд має право виключно в порядку , передбаченому статтею 33 ЦПК залучити до участі у справі страхову організацію /страховика/, яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдача шкоди у відповідному розмірі. Щодо доказів наявності майнової шкоди , то наданий до позову ОСОБА_6 №199 не є належним доказом, оскільки під час огляду співробітниками ДАЇ місця скоєння ДТП складається відповідний Акт,в якому зазначаються пошкодження автомобілів. Відповідно на підставі цього Акту ДАЇ за участю інших учасників ДТП та страхового агента, проводиться повний огляд автомобіля та складається акт дефектування. ОСОБА_6 №199 проводився за відсутністю представника Страхової компанії , за відсутністю іншого учасника ДТП, що вже говорить про те, наскільки можна довіряти цьому ОСОБА_6.

Суд, вислухав пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 6 липня 2014 року о 11 годині 30 хвилин керував автомобілем «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві довіреності від 17 вересня 2014року , виданою ОСОБА_3 на три роки /а.с. 14/.

Відповідно до п. 13. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року , враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

6 липня 2014 року о 11 годині 30 хвилин ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «ВАЗ-211010», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись на 475 км.+ 400 м по автошляху Київ Щербаківка здійснював маневр обгону на перехресті та допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7.

Відповідно до постанови судді Жовтневого районного суд м. Харкова від 14 серпня 2014 року ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху України та його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП ./а.с.5/

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили , або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 за забезпеченим автомобілем засобом «ВАЗ-211010», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ВЗ ПрАТ «СК»Україна», що підтверджується копією поліса № АІ 0332795 обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого 10.05.2014 року до 09.05.2015 року.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п. 33.1.4. Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже положення Закону містять обов'язок учасників ДТП повідомити страховика про факт скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідач у справі не надав суду доказів тому, що він повідомив страхову компанію про страховий випадок , який стався внаслідок ДТП з його вини.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

17 вересня 2014 року позивач звертався з заявою до вищевказаної страхової компанії, однак його заява до теперішнього часу залишена без відповіді, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом за захистом свого порушеного права.

Позивачем у порядку ст. 33 ЦПК України , не було залучено до участі у справі страхову компанію у якості другого відповідача або співвідповідача. У судовому засіданні наполягав на стягненні матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2, як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач у справі не позбавлений права особисто звернутися до страхової компанії /страховика/ з вимогою про відшкодування на його користь матеріальної шкоди, яка буде тягнута з нього на користь позивача, якщо вважає, що така повинна бути стягнута зі страхової компанії.

Внаслідок ДТП автомобіль «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження , що підтверджується актом догляду транспортного засобу /а.с.8-13/.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої ушкодженням транспортного засобу за №199 від 15.07.2014 року, вартість матеріальної шкоди , заподіяної власнику транспортного засобу «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 29146,27 грн. /а.с.16-31/.

Представник відповідача не погодилася з висновками вказаного вище звіту , однак клопотань про призначення експертизи не заявляла.

Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року , особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі / право власності, інше речове права, договір підряду, оренди, позички тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом , іншим обєктом , використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином позивачу, який володіє автомобілем «ВАЗ-21052», реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі довіреності, відповідачем було завдано матеріальної шкоди у розмірі 29146,27 грн., що підтверджується документально.

Відповідно до вимог ст..23 ,1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так, позивач просить суд стягнути на його користь 30 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди , посилаючись на те, що протиправні дії відповідача спричинили йому та його родині, яка разом з ним знаходилася у автомобілі не тільки матеріальну , але й моральну шкоду, якою є порушення налагодженого стану життя у звязку з відсутністю автомобіля на даний час, у звязку з необхідністю вирішувати питання відшкодування шкоди в судовому порядку.

Однак члени його родини з позовом про стягнення моральної шкоди не зверталися .

Оскільки судом встановлено, що позивач був безпосереднім учасником ДТП, йому з вини відповідача було завдано душевних страждань внаслідок пошкодження його автомобіля, фізичних страждань внаслідок отримання тілесних ушкоджень, а тому суд, керуючись вимогами розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60,61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 29146 грн. 27 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 291 грн. 46 коп. , на користь держави 243 грн. 60 коп. .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова