Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича про визнання незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

05 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича, відповідно до змісту заявлених вимог просив суд: « Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського А.М. від 13 травня 2015 року ВП №47518034. Також, у разі застосування державним виконавцем заходів забезпечення виконання судового рішення на підставі оскаржуваної постанови (арешт, розшук майна, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, привід тощо) застосовані заходи скасувати».

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заявник ОСОБА_1, боржник в процедурі виконавчого провадження, посилається на те, що 13 травня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3776/2010 виданого 15.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 997 509,00 грн., однак відповідно до дати на кур'єрському конверті про надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику вбачається, що постанова направлена вже після спливу на добровільне виконання, а саме 29 травня 2015 року, що позбавляє боржника можливості добровільно виконати рішення суду, у зв'язку з чим у боржника виникають зобов'язання по сплаті виконавчого збору.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити скаргу на дії державного виконавця з підстав, викладених у поданій скарзі.

Суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявський А.М., в судове засідання не з'явилась, подав до суду письмові заперечення разом з ксерокопією матеріалів виконавчого провадження ВП №47518034, просив відмовити у задоволенні скарги, у зв'язку з пропуском заявником строків оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки заявник отримав оскаржувану постанову в приміщенні відділу виконавчої служби 10 червня 2015 року на прийомі у державного виконавця. Що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 18 цього Закону.

Як передбачено у ч. 1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 13 травня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №47518034) про примусове виконання виконавчого листа №2-3776/2010 виданого 15.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 997 509,00 грн. (а.с.28)

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 04 листопада 2010 року, яка набула чинності з 09 березня 2011 року) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

а) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

б) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 15 липня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-3776/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 997 509,00 грн., у змісті постанови про відкриття виконавчого провадження безпосередньо зазначено, що рішення суду набрало законної сили 08 жовтня 2010 року, заява про примусове виконання стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» подана до державної виконавчої служби 12 травня 2015 року, що дає підстави вважати, що стягувачем пред'явлено виконавчий лист про примусове виконання рішення суду поза межами строків, визначених у ст.22 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень частини першої та шостої ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як передбачено частиною другою статі 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 до головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича про визнання незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що виконавчий лист прийнято до примусового виконання без дотримання строків, які передбачені ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», докази, які мали підтвердити, що стягувач звертався до суду з заявою про поновлення строків для пред'явлення виконавчого листа до виконання, в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Відповідно до положення п.1 ч. 1 ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв'язку, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270.

Відповідно до п.2 Правил, рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення ( лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення для пересилання з видачею розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові під розписку.

Згідно з п.99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу.

Виходячи з вищевикладеного, боржник вважається належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження та надання строку для добровільного виконання рішення суду в тому разі, коли виконавчою службою не лише відправлено постанову на адресу такого боржника, а й доведено факт його вручення під розписку.

Таким чином, вирішуючи питання щодо дотримання заявником ОСОБА_1 строків звернення з даною скаргою до суду, суд враховує відсутність належних доказів про направлення на адресу боржника постанови про відкриття виконавчого провадження, при цьому суд критично відноситься до позиції державного виконавця, який наголошує, що боржник був обізнаний про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження, отримавши постанову особисто на прийомі у державного виконавця 10 червня 2015 року, однак в матеріалах виконавчого провадження наявне лише письмове пояснення боржника від 10 червня 2015 року, виходячи зі змісту яких зазначається, що боржник отримав виконавчий документ.

Арешт і вилучення майна боржника проводиться державним виконавцем у порядку, передбаченому ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч.1 та ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої та п'ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявника щодо скасування вжитих державним виконавцем заходів, які спрямовані на виконання рішення суду, оскільки заявником не конкретизовано, які саме виконавчі дії здійснювались державним виконавцем щодо виявлення обсягу наявного у боржника майна, та інші заходи, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», що є окремим предметом доказування, в той же час прийняття рішення судом на майбутнє не передбачено цивільно-процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 до головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича про визнання незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження підлягає задоволенню в частині вимог, які стосуються скасування постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №47518034) від 13 травня 2015 року, яка винесена головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М., про примусове виконання виконавчого листа №2-3776/2010 виданого 15.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 997 509,00 грн., в іншій частині скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 2, 19, 22, 24, 25, 27, 57, 60, 82 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 209-210, 383-387 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 до головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявського Анатолія Миколайовича про визнання незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження задовольнити частково.

Скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №47518034) від 13 травня 2015 року, яка винесена головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Телявським А.М., про примусове виконання виконавчого листа №2-3776/2010 виданого 15.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в сумі 997 509,00 грн.

В іншій частині вимог, викладених у скарзі ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я