Справа № 354/284/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1456/2015
Головуючий у 1 інстанції Марчак Ю. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Медичного реабілітаційного центру Міністерства внутрішніх справ України «Кремінці» про скасування п.4 наказу від 16.03.2015 року про поновлення ОСОБА_2 на попередній роботі та стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду від 27 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.03.2015 року Яремчанським міським судом ухвалено рішення, яким скасовано наказ №92 МРЦ МВС України «Кремінці» від 02.06.2014 року про звільнення з роботи молодшої сестри ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України, поновлено її на роботі на посаді молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ «Креміннці» з 02.06.2014 року, стягнуто з МРЦ «Кремінці» МВС України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, доплати до посадового окладу в звязку зі зміною розмірів оплати праці та відшкодування моральної шкоди. МРЦ МВС України «Кремінці» на підставі виконавчого листа видано наказ, пункт 4 якого про те, що ОСОБА_2 приступає до роботи в пансіонаті з першого червня 2015 року по 31 серпня 2015 року, позивач вважає незаконним та таким, що суперечить резолютивній частині рішення суду. Вказувала, що поновлення на попередній роботі відбувається не з дати ухвалення судом рішення по таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яке визнається недійсним. Вважає, що приступити до роботи згідно судового рішення вона повинна з моменту винесення виконавчого листа 16.03.2015 року, оскільки працювала до звільнення на постійній основі, а не посезонно. Також на підставі ст.235 КЗпП виникла необхідність у стягненні з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.03.2015 року по час ухвалення рішення. Позивач вказала, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача у неї погіршився стан здоровя, порушився нормальний сон, почалась депресія та моральні переживання, що призвело до втрати спокою та нормального життєвого ритму. Зважаючи на вказані доводи просила скасувати п.4 Наказу МРЦ МВС України «Кремінці» від 16.03.2015 року про поновлення ОСОБА_2 на попередній роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.03.2015 року по день ухвалення рішення, виходячи із середньої місячної заробітної плати та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Рішенням Яремчанського міського суду від 27.05.2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмір 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, через неповно зясовані фактичні обставини справи, не досліджені докази, не сприяння судом повному, обєктивному та неупередженому розгляду позовних вимог, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вказує, що ухвалюючи рішення 03.03.2015 року Яремчанський міський суд встановив, що при звільненні ОСОБА_2 з ініціативи МРЦ МВС України «Кремінці» не були дотримані встановлені законом заборони її звільнення, передбачені вимогами ч.3 ст.184 КЗпП, а тому суд прийшов до висновку про незаконність наказу №92 від 02.06.2014 року і наявність підстав для його скасування та поновлення на роботі на займаній посаді. Згідно чинного законодавства рішення суду є обовязковим для виконання, тому відповідач по справі МРЦ МВС України «Кремінці» зобовязаний поновити її на посаді, яку вона займала до звільнення з усіма попередніми правами та обовязками. Проте, п.4 наказу від 16.03.2015 року суперечить рішенню суду та вимогам законодавства, чого суд ухвалюючи оскаржуване рішення не дослідив.

На підставі ст.235 КЗпП вона має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.03.2015 року по момент ухвалення рішення.

Також ОСОБА_2 посилається на ст.237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А тому суд необґрунтовано відмовив їй в відшкодуванні моральної шкоди.

Також вважає, що суд в порушення ст.5 ЗУ Про судовий збір» стягнув з неї судові витрати повязані із розглядом справи.

За наведених доводів просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивача було поновлено на посаді молодшої медичної сестри пансіонату відповідно до рішення Яремчанського міського суду від 03.03.2015 року, а тому вимоги про скасування п.4 наказу МРЦ МВС України «Кремінці» від 16.03.2015 року про поновлення її на роботі не підлягають до задоволення. В звязку з цим не підлягають задоволенню й інші вимоги позивача про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Такий висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.2 КЗпП України працівники мають право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Рішенням Яремчанського міського суду від 03.03.2015 року скасовано наказ №92 МРЦ «Кремінці» МВС України від 02.06.2014 року про звільнення з роботи молодшої медичної сестри ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді молодшої медичної сестри пансіонату МРЦ МВС України «Кремінці» з 02.06.2014 року. Стягнуто з МРЦ «Кремінці МВС України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 11588,20 грн., 1097,24 грн. доплати до посадового окладу в звязку зі зміною розмірів оплати праці та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.04.2015 року рішення Яремчанського міського суду від 03.03.2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди змінено. Стягнуто з МРЦ МВС України «Кремінці» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10007,40 грн. та 3000 грн. відшкодування моральної шкоди. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На підставі виконавчого листа Яремчанського міського суду від 16.03.2015 року начальником МРЦ МВС України «Кремінці» 16.03.2015 року видано наказ, в якому п.1 Наказ№92 МРЦ МВС України «Кремінці» від 02.06.2014 року про звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України скасовано, п.2 поновлено ОСОБА_7 на посаді молодої медичної сестри пансіонату МРЦ «Кремінці» МВС України з 02.06.2014 року, п.3 виплачено ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушено прогулу за один місяць, п.4 ОСОБА_8 наказано приступити до роботи в пансіонаті (на 50 місць, утримується за рахунок спеціального фронду, функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий») з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Яремчанського МРУЮ від 18.03.2015 року закінчено виконавче провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» в звязку з виконанням виконавчого листа.

Оскаржуючи п.4 вказаного наказу, позивач посилається на те, що вона до незаконного звільнення працювала в пансіонаті на постійній, а не сезонній основі, а тому приступити до роботи повинна з часу винесення наказу про її поновлення 16.03.2015 року.

Встановлено, що наказом МВС України №576 від 12.06.2013 року «Про організаційно-штатні зміни у МВС» в МРЦ МВС України «Кремінці» був введений новий штатний розпис згідно якого заклад переведено на посезонне функціонування.

З річного звіту за 2014 рік МРЦ «Кремінці» МВС України встановлено, що на літній період з 01.06. по 31.08.2014 року було розгорнуто 100 ліжок, з них 50 ліжок по пансіонату за рахунок спеціального фонду, на період з 01.12 по 28.02.2014 року в закладі функціонувало 80 ліжок з яких 50 ліжок по пансіонату.

Чинним законодавством передбачено, що кількість працівників кожної професії (кваліфікації) у штатному розписі визначають з розподілом штатних одиниць по структурних підрозділах підприємства, установи, організації.

Частиною третьою ст.32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього кодексу.

Установлення або скасування неповного робочого часу для всього підприємства або окремих структурних підрозділів або окремої категорії працівників є правом власника та може реалізовуватися при введенні змін в організацію виробництва і праці.

Однак відповідач всупереч вимог ст.32 КЗпП України виконуючи рішення суду про поновлення позивача на роботі на дану норму КЗпП України не врахував, позивачку про зміну умов праці за два місяці не повідомив, а в порушення даних норм законодавства та рішення суду від 03.03.2015 року видав наказ згідно п.4 позивачка повинна приступити до роботи з 01.06.2015 року і то періодично.

Як встановлено колегією суддів на виконання рішення суду від 16.03.2015 року позивач до роботи не приступила, заробітну плату їй не виплачувалось.

Тому п.4 наказу від 16.03.2015 року начальника МРЦ МВС України «Кремінці» суперечить чинному законодавству та рішенню суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Рішенням колегії суддів від 21.04.2015 року встановлено що середньоденний заробіток позивача становить 76 грн.98 коп.

Тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 5619 грн.54 коп. невиплаченої зарплати за період з 16.03. по 01.07.2015 року(12 р.д.+22 р.д. +18 р.д. +21 р.д..=73 р.д. х76,98 грн).

Відповідно по ст.237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику проводиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи порушення відповідачем норм трудового законодавства, що призвело до фізичних, психічних та моральних страждань позивачкою, колегія суддів вважає що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1 тис. грн. моральної шкоди.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.303,307,309,313-314316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Яремчанського міського суду від 27 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати п.4 наказу №46 від 16.03.2015 року згідно якого ОСОБА_2 приступити до роботи в пансіонат (на 50 місць, утримується за рахунок спеціального фонду , функціонує з червня по серпень та з грудня по лютий) з 1-го червня 2015 р. по 31 серпня 2015 р.

Стягнути з Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з 16.03. 2015 р. по 01.07.2015 р. в сумі 5619 грн.54 коп. , та моральну шкоду в сумі 1 тис. грн.

Стягнути Медичного реабілітаційного центру «Кремінці» Міністерства внутрішніх справ України на користь державного бюджету 365 грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_9

ОСОБА_10