Справа № 467/340/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2015 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до

Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області

про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю та визнання її спадкоємцем четвертої черги.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 має право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, так як проживала разом із ним однією сім'ю без реєстрації шлюбу з 1987 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки шлюб між нею та ОСОБА_3 не був зареєстрований, вона позбавлена можливості оформити спадщину після його смерті.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області в частині вимог про визнання її спадкоємцем четвертої черги, залишити без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала заявлені позивачем вимоги, просила суд їх задовольнити та суду пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як сім»ю знає з 1988 року. Вони вели спільне господарство, Мали спільний бюджет, в іншому шлюбі ні один з них не перебував. Дітей вони не мали. В 2013 року ОСОБА_3 помер, після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, та яку має успадкувати сааме позивач.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримав заявлені позивачем вимоги та просив суд їх задовольнити.

До початку судового засідання представник відповідач Арбузинської селищної ради Арбузинського району надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши представників позивача, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.а. 17-18) та актовий запис про смерть № 14 від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,19 га розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Арбузинського району та підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 030309 (а.с. 15).

Відповідно до довідки державного нотаріуса Арбузинської державної нотаріальної контори від 25.02.2015 року спадкова справа на майно ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась. (а.с. 23).

Згідно довідки відділу державної РАЦС Арбузинського РУЮ в Миколаївської області, копії актових записів про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відсутні (а.с. 35)

Згідно довідки Арбузинської селищної ради Арбузинського району від 09.04.2014 року ( а.с.11) померлий ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 разом із співмешканкою ОСОБА_1.

Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами відповідно до ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що вона проживала по сусідські із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 1984 року. Останні проживали в одній хаті однією сім'єю, вели разом господарство, садили город, бюджет також мали спільний. Свідку навіть не було відомо, що вони проживали без реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дітей не мали, їх близькі родичі вже повмирали. В 2013 році ОСОБА_3 помер. Тому свідок стверджував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 1984 року по 2013 рік проживали разом як чоловік та жінка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7, сусід позивача, пояснив суду, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали як чоловік та дружина, оскільки все у них було спільне і господарство і бюджет. Проживали вони в одному будинку, ходили та бували скрізь разом. Знає їх з 2002 року. Тому свідок стверджував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2002 року по 2013 рік, день смерті ОСОБА_3, проживали разом як чоловік та жінка.

З урахуванням, що спірні відносини виникли до 1.01.2004 року, тобто, до набрання чинності Сімейним Кодексом України та ЦК України, суд вважає правильним здійснювати регулювання спірних відносин на підставі законодавства, що діяло на час виникнення цих спірних правовідносин.

Відповідно до 1 розділу VII «Прикінцеві положення» СК України, за нормами якого підлягає вирішенню спір, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі ( ч.1 ст. 58 Конституції) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. А тому не можна встановлювати факт спільного проживання сторін у період до 1 січня 2004 року, оскільки діючим законодавством України, якій діяв до 2004 року встановлення такого факту не мало правового значення.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

За правилами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанову Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільним кодексом України встановлена черговість, в порядку якої спадкоємці закликаються до спадщини. Перша-третя черга спадкоємців - це спадкоємці-родичі при відсутності таких свідоцтв, рішеннями суду про встановлення факту родинних відносин.

Четверта черга спадкоємців містить в собі невизначене коло осіб, і цією статтею не ставиться право на спадкування в залежність від кровної спорідненості спадкодавця із спадкоємцем. Право на спадкування має особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю. Оскільки будь-яких формальних, юридично-визначених документів для визначення кола таких осіб законом не передбачено, довести факти проживання однією сім'єю із спадкодавцем спадкоємець може лише у судовому порядку. І лише на підставі рішення суду, яким буде встановлений такий факт, певна особа може претендувати на те, щоб бути визнаною спадкоємцем четвертої черги.

Враховуючи надані позивачем докази та показання свідків, суд приходить до висновку, задовольнивши позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивачки та спадкодавця однією сім'єю не менше 5-ти років на час відкриття спадщини за період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Арбузинського

районного суду О.М.Кірімова