Дата документу 24.03.2015
Справа № 501/2605/13-ц
УХВАЛА

24 березня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Журавель П.І.,

при секретарі Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іллічівську Одеської області заяву головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 (заінтересовані особи боржники: ОСОБА_2, ОСОБА_3, стягував ПАТ «Укрсоцбанк») про розяснення рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Для задоволення вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість 621412,66 грн. в еквіваленті грошового зобовязання 77744,61 доларів США за курсом НБУ на 26.09.2012 року за договором кредиту №661/Ф03.14/283 від 21.12.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах виконавчого провадження, за ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Також вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рівних долях судовий збір у розмірі 3441,00 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту №661/Ф03.14/283 від 21 грудня 2007 року недійсним; визнання договору поруки №07-15/1748 від 21 грудня 2007 року недійсним; визнання договору іпотеки ВКВ №159649 від 21 грудня 2007 року недійсним - відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення Іллічівського міського суду від 04 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року залишено без змін.

19 березня 2015 року до суду звернувся державний виконавець відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 із заявою про розяснення рішення суду, мотивуючи тим, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави. Вказані обставини унеможливлюють виконання ухваленого рішення.

У звязку з цим державний виконавець відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 просить суд розяснити рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2014 року по справі №501/2605/2013ц; 2/501/98/2014, а саме: чи підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", двокімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судове засідання сторони не зявилися, що не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Вивчивши заяву про розяснення рішення суду, суд приходить до висновку, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1-3 ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Заява про роз'яснення рішення суду розглядається протягом десяти днів. Неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) державного виконавця не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2014 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Для задоволення вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість 621412,66 грн. в еквіваленті грошового зобовязання 77744,61 доларів США за курсом НБУ на 26.09.2012 року за договором кредиту №661/Ф03.14/283 від 21.12.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві приватної власності, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах виконавчого провадження, за ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення Іллічівського міського суду від 04 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року залишено без змін (а.с.т.2 а.с.151-152).

Отже, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2014 року набрало законної сили.

Однак, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами, резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Також, при розгляді справи, суди зобов'язані враховувати не тільки буквальне текстове вираження норми права, але тлумачити і застосовувати вказану норму у контексті тих завдань та очікувань, які стали підставою для прийняття конкретного нормативного акта.

Так, підставою для прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти.

У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімілізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття вищезазначеного Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімілізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття "мораторій" є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Отже, суд вважає, що встановивши сукупність обставин, що стали підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, необхідно вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону.

Таким чином, виходячи із ст.3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону України є підставою для визначення порядку виконання рішення суду, зокрема що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинностіна підставі викладеного, керуючись Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ст.ст.209, 210, 221 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Розяснити рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.02.2014 року по справі №501/2605/2013ц; 2/501/98/2014, а саме, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підпадає під заборону примусової реалізації, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, або отримання її копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_4