Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2015 Справа №607/19391/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Черніцької І.М.

при секретарі Борисевич І.А.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника ТОВ «Кредекс-Фінанс»-

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок неправомірним дій щодо вимагання повернення кредиту.

В обґрунтування вимог позивачка вказує, що20 травня 2008 року між нею та ПАТ «ВТБ банк» укладено договір кредиту на суму 30 000 доларів САШ, строком до 19.05.2023 року. 12 квітня 2012 року банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом у достроковому порядку. 22 липня 2010 року рішення Тернопільського міськрайонного суду позов банку задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 Н,І. та ОСОБА_4СМ. на користь банку заборгованість за договором кредитну на суму 33 426.24 доларів США, що еквівалентно 265 070,08 грн. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

З метою виконання даного рішення суду було реалізовано квартиру, яка була предметом іпотеки. 03.06.2011 року дану квартиру було продано за 31 500.00 доларів США, що становить 251 165,25 грн. Дана сума була внесена на погашення заборгованості за кредитом. 23.12.2011 року виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувачеві.

Однак, у березні 2013 року на адресу позивачу надійшли документи із Тернопільського міськрайонного суду про заміну стягувача, а саме банку та ТОВ «Кредекс Фінанс». Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19.04.2013 року у задоволенні заяви було відмовлено.

У вересні 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернули до суду із аналогічною заявою про заміну сторони виконавчого провадження із банку на ТОВ «ФК Довіра та гарантія».

Вважає, що вказаними діями ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» щодо повернення неіснуючої заборгованості за договором кредиту, систематичними зверненнями до суду із заявами про заміну сторони виконавчого провадження спричинено їй постійні стреси, переживання, порушено її звичний ритм життя, чим завдано моральної шкоди. Моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 64 512,00 грн., виходячи із вартості перебування однієї особи на санаторно-курортному лікуванні у комплексі «Карпати» в м.Трускавець 672.00 грн. ( 672грн.*4 особи).

Посилаючись на наведене та те, що зобовязання згідно договору кредиту нею повністю виконано, а виконавче провадження закрито, просить стягнути з ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» завдану їй моральну шкоду у розмірі 64 512.00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені у позові.

Представник ТОВ «Кредекс Фінанс» позов не визнав та просив відмовити за недоведеність та безпідставністю.

Представник ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ТОВ « ФК Довіра та гарантія» у судове засідання не зявились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином.

Попередньо ТОВ «ФК Довіра та гарантія» надіслали суду заперечення на позов. Вказали, що позов не визнають та просять відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем не доведено та необґрунтовано факт завдання їй моральної шкоди.

Судом встановлено, що 20 травня 2008 року між ОСОБА_3 (після одруження ОСОБА_4) Н.І. та ВАТ «ВТБ ОСОБА_2»(правонаступником якого є ПАТ «ВТБ ОСОБА_2») укладено кредитний договір №5/483. Згідно умов даного договору банки надав ОСОБА_3 кредит на суму 30 000 доларів США , із сплатою 15 % річних, строком до 19.05.2023 року

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 липня 2010 року стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» 33 426,24 дол. США, що еквівалентно 265 070,88 грн. заборгованості за договором кредиту від 20.05.2008 року.

На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС від 23.12.2011 року виконавчий лист № 2-4124/10 від 13.08.2011 року щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором кредиту повернуто без виконання у звязку з відсутність майна боржника.

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС від 27.06.2012 року виконавчий лист № 2-4124/10 від 13.08.2011 року щодо стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором кредиту за заявою стягувача повернуто без виконання. Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виведено в окреме провадження.

Постановою Державного виконавця Першого відділу ДВС від 03.07.2012 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору на суму 26 044,64 грн.

З листа ПАТ «ВТБ банк» за № 113/1400-2 від 25.02.2013 року вбачається, що 03.06.2011 року була здійсненна реалізація двохкімнатної квартири, яка перебувала в іпотеці банку за ціною 31 500.00 дол. США, що еквівалентно 251 165,25 грн. У четвертому кварталі 2012 року банком відступлено право вимоги колекторській компанії за кредитним договором №5/483 від 20.05.2008 року. Станом на 22.02.2013 року банк не має до ОСОБА_3 фінансових претензій щодо даного кредитного договору.

24.12.2012 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ТОВ «Кредекс фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги .

У березні 2013 року ТОВ «Кредекс фінанс» звернулось до Тернопільського міськрайонного суду зі заявою про заміну сторони виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення суду від 22.07.2010 року .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 квітня 2013 року у задоволенні заяви відмовлено.

17 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, у тому числі, і до позивачки на загальну суму заборгованості 62 992,091 грн.

У вересні 2014 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулось до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за договором кредиту на суму 33 426,24 доларів США.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2014 року у задоволенні заяви відмовлено.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, у тому числі покази свідка, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень викладених у п. 3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про вішко жування моральної шкоди» за №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

1)
За правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору випливають із договірних відносин та ЗУ «Про захист прав споживачів».

За правилам ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Зі змісту договору вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди .

Не передбачено відшкодування моральної шкоди за вимагання неіснуючої заборгованості й спеціальною нормою ЦК України.

Положеннями ст. 16 ЦПК України не передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок неправомірних дій відповідачів щодо вимагання повернення неіснуючої заборгованості.

Крім того, позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди, ушкодження здоров'я, та причинно-наслідкового звязку між погіршення стану здоровя і неправомірними діями відповідача.

Позивачем також не надано суду жодних доказів на підтвердження активних дій з боку ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» щодо вимагання від неї повернення боргу, а заяви відповідачів до Тернопільського міськрайонного суду про заміну сторони виконавчого провадження на підставі договору про відступлення права вимоги не свідчать про неправомірність їх дій .

Більше того, із змісту позовної заяви встановлено, що позивач оцінює моральну шкоду у вигляді вартості санаторно-курортного лікування в комплексі «Карпати» в м. Трускавець на чотирьох осіб у розмірі у розмірі 64 512,00 грн., виходячи із вартості перебування однієї особи на санаторно-курортному лікуванні 672.00 грн. ( 672грн.*4 особи).

Відповідно до вимог ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту частиною 2 статті 1202 ЦК України випливає, що стягнення додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 ЦК України, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Тобто одними з умов стягнення додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 ЦК України, яке може бути здійснене наперед у межах строків, є висновок відповідної лікарської експертизи та розрахунок вартості витрат на санаторно-курортне лікування.

Однак, таких доказів позивачем суду не подано.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 213, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 23 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Головуюча І.М. Черніцька