Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/531/15-ц
Провадження № 2/376/262/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом Приватного підприємства приватна науково - виробнича фірма «Юніс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вказаним позов у якому просить зобовязати відповідачів, як співвласників земельної ділянки № 88 розташованої на полі № 3 в межах Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області і яка до січня 2012 року належала ОСОБА_5 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку вчинити дії, щодо виділення в натурі (на місцевості) цієї земельної ділянки із загального масиву, визначити точні межі земельної ділянки на місцевості згідно даних земельно-кадастрової документації, встановити межові знаки та підїзди до цієї земельної ділянки , посилаючись на те, що земельна ділянка загальною площею 5,8390 га, яка знаходиться в межах Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області до січня 2012 року належала ОСОБА_5, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 135417, виданого Сквирською районною державною Адміністраціє. Київської області 27.09.2014 року та з 01.09.2009 року використовувалась Приватним підприємством приватної науково-виробнича фірма «Юніс» на підставі договору оренди землі.

Вище зазначена земельна ділянка розташована на полі № 3 в межах Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області і як інші суміжні з нею земельні ділянки використовувалась позивачем у єдиному масиві земельних ділянок відповідно до укладених з власниками земельних ділянок договорів оренди.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2012 року виданого державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори відповідачі є співвласниками спірної земельної ділянки.

25.12.2014 року закінчився строк дії договору оренди земельної ділянки. Відповідачі в подальшому відмовились пролонгувати договір оренди.

На даний час у позивача виникли проблеми з обробітку, суміжних земельних ділянок, які знаходяться в нього в оренді, оскільки не визначені межі спірної земельної ділянки в натурі, тощо. Самостійно визначити межі позивач не має можливості, оскільки в нього відсутні технічна документація на спірну земельну ділянку та не має таких повноважень, а відповідачі, ухиляються від визначення меж в натурі.

Сторони у судове засідання не зявилися, звернулися до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, на підставі наявних у справі матеріалів.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню, зважаючи на відсутність сторін та відсутності зі сторони відповідача письмових заперечень і доказів на їх підтвердження, суд при вирішенні справи приймає до уваги ті обставини, на які посилається позивач, та докази, що надані на їх підтвердження.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 5,893 га, призначене для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

01.12.2009 року ОСОБА_6 уклала з Приватним підприємством науково виробнича фірма «Юніс» договір оренди земельної ділянки строком на 5 років.

17.01.2012 року ОСОБА_5 померла.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину на заповітом спадкоємцями спірної земельної ділянки стали її діти, а саме : ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Згiдно з пунктом 17 Перехiдних положень Земельного кодексу України (в редакцiї, чиннiй на момент виникнення спiрних вiдносин) сертифiкати на право на земельну частку (пай), отриманi громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалiзацiї ними права вимоги на вiдведення земельної частки (паю) в натурi (на мiсцевості) вiдповiдно до законодавства. Сертифiкати на право на земельну частку (пай) є дiйсними до видiлення власникам земельних часток (паїв) у натурi (на мiсцевості) земельних дiлянок та видачi їм державних актiв на право власностi на землю.

Преамбулою Закону України «Про порядок видiлення в натурi (на мiсцевості) земельних дiлянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що цей Закон визначає органiзацiйнi та правовi засади видiлення власникам земельних часток (паїв) земельних дiлянок у натурi (на мiсцевості) iз земель, що належали колективним сiльськогосподарським пiдприємствам, сiльськогосподарським кооперативам, сiльськогосподарським акцiонерним товариствам на правi колективної власностi, а також порядок обмiну цими земельними дiлянками.

Статтею 3 Закону України «Про порядок видiлення в натурi (на мiсцевості) земельних дiлянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Статтею 4 вищезгаданого закону передбачено, що особам, які мають право на виділення їм у натурі (на місцевості) двох чи більше земельних часток (паїв) із земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, земельні ділянки за їх бажанням виділяються єдиним масивом.

Громадянам (подружжю) та іншим особам, які подали до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації спільну заяву чи клопотання, підписані кожним із них, про виділення в натурі (на місцевості) належних їм земельних часток (паїв) єдиним масивом, виділяється одна земельна ділянка у спільну власність.

Згiдно зi статтею 11 Закону України «Про порядок видiлення в натурi (на мiсцевості) земельних дiлянок власниками земельних часток (паїв)» встановлення меж земельних дiлянок у натурi (на мiсцевості) власникам земельних часток (паїв) здiйснюється на пiдставi технiчної документацiї iз землеустрою щодо складання документiв, що посвiдчують право власностi на земельну дiлянку.

Згідно статтею 12 Закону України «Про порядок видiлення в натурi (на мiсцевості) земельних дiлянок власниками земельних часток (паїв)» оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку.

Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_5 був виданий державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, а такий міг бути виданий лише на підставі ст. ст. 3, 5, 6, 9, 12 Закону України від 5.06.2003 р. "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", тобто лише при виділенні даної земельної ділянки на місцевості із встановлення межових знаків.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що невід'ємною частиною договору оренди землі є:

план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

акт приймання-передачі об'єкта оренди;

проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Зважаючи на вище викладене, суд, приходить до висновку, що оскільки межові знаки були встановлені при виготовлені державного акту на право власності на земельну ділянку та додаткову були закріплені при передачі земельної ділянки в оренду, орендар на протязі 5 років обробляв земельну ділянку, тобто знає її місце знаходження і відповідно до закону зобовязаний повернути у такому самому вигляді, у якому і отримав то суд, вважає, що його права не порушені, позов заявлено безпідставно, а тому в задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 6, 9, 12 Закону України від 05.06.2003 р. "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) ", ст.ст. 15,17 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 213, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

В задоволені позовних вимог Приватного підприємства приватної науково - виробничої фірми «Юніс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії відмовити в повному бсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Клочко

: