АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6508/15 Справа № 208/6465/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про повернення депозиту та належних до сплати процентів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк») про повернення депозиту та належних до сплати процентів, мотивуючи тим, що 11 червня 2012 року уклав з відповідачем договір банківського строкового вкладу «Стабільний» №D_020261415, за умовами якого він розмістив на своєму рахунку в установі відповідача на строк до 12 вересня 2012 року 323.000 грн. з виплатою відсотків у розмірі 15,5% річних.

Зазначав, що пунктом 2.3 укладеного сторонами договору визначено, що грошові кошти повертаються вкладнику на картковий рахунок вкладника №5375.

Посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору сума вкладу та нараховані відсотки повернуто не було, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача депозит з нарахованими відсотками у розмірі 335.516 грн.25 коп.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 червня 2012 року між ПАТ «Брокбізнезбанк», в особі керуючої Дніпродзержинським відділенням ДФ АТ «Брокбізнесбанк» ОСОБА_4, та ОСОБА_2 було укладено договір банківського строкового вкладу «Стабільний» (+ бонус постійних вкладників) №D_020261415 (з фізичною особою), за умовами якого вкладник, не пізніше 12 червня 2012 року передає, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 323.000 грн. на строк 3 місяці (а.с.6).

Днем повернення вкладу є 12 вересня 2012 року.

Пунктом 2.2. вищевказаного договору визначено, що кошти на рахунок можуть бути внесені як готівкою, так і шляхом безготівкового перерахування.

Згідно п.2.3. договору, грошові кошти з рахунку вкладника повертаються банком на картковий рахунок вкладника №5375, відкритий в АТ «Брокбізнесбанк».

Пунктом 2.6. сторони погодили, що якщо днем повернення вкладу є вихідний або святковий день, сума вкладу, а також належні до сплати проценти, перераховуються наступного робочого дня на картковий рахунок вкладника №5375, відкритий в АТ «Брокбізнесбанк».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, зазначені позивачем у позові, а саме внесення ним на рахунок в установі банку суми депозиту у розмірі 323.000 грн. не відповідають обставинам, встановленим судом в ході розгляду справи, та є не доведеними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції №337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, №6-4813св14 від 26 березня 2014 року, №6-7667св14 від 26 березня 2014 року, які згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Однак в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують доводи позивача.

Судом першої інстанції та у ході судового засідання в апеляційній інстанції були оглянути виписки по рахункам позивача.

Так, з виписки по рахунку позивача №5816 (за період з 11 червня 2012 року по 01 липня 2014 року), вбачається, що на початок періоду на рахунку знаходилось 0,00 грн. (а.с.70)

11 червня 2012 року на вказаний рахунок №5816 перераховано з СКР на депозит 167.730 грн.

При цьому вказана сума депозиту не відповідає зазначеній у договорі банківського строкового вкладу «Стабільний» №D_020261415 сумі депозиту у розмірі 323.000 грн.

Крім того, як вбачається з виписки по рахунку позивача №5816 (за період з 11 червня 2012 року по 01 липня 2014 року), 12 вересня 2012 року, а саме в день повернення депозиту, що визначений вищевказаним договором, відбулось списання коштів за депозитом на СКР у розмірі 167.730 грн.

Як вбачається з п.2.3. спірного договору, при його укладанні сторони дійшли згоди, що грошові кошти з рахунку вкладника повертаються банком на картковий рахунок вкладника №5375 відкритий в АТ «Брокбізнесбанк».

З виписки по цьому картковому рахунку (за період з 11 червня 2012 року по 01 липня 2014 року) 12 вересня 2012 року, а саме в день повернення депозиту за вищевказаним договором, відбулось перерахування коштів з депозитного рахунку у розмірі 167.730 грн. та 6.535 грн.06 коп.

Тобто обставини, зазначені у позові не відповідають дійсним обставинам, встановленим судом в ході розгляду справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ПАТ «Брокбізнесбанк» постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладників фізичних осіб від 28 лютого 2014 №9 введено тимчасову адміністрацію (а.с.33-35,36-37).

Постановою Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року №339 відкликано банківську ліцензію та почато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с.39).

11 червня 2014 року виконавча дирекція фонду гарантування вкладників фізичних осіб прийняла рішення №45 про початок ліквідації та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію (а.с.40-41).

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним, відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з ч.1 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечує суми депозитного внеску, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не зясував у повному обсязі обставини справи, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта є також хибними, а тому колегією суддів не приймаються до уваги, так як зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5