АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2945/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2012/15Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру

зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частинку квартири в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 27 листопада 2014 року (а.с. 23-25) просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що спірна квартира була придбана нею під час перебування в шлюбі з ОСОБА_7, проте за особисті кошти, набуті до шлюбу. Після смерті ОСОБА_7 04 травня 2014 року на його майно, в тому числі частину квартири АДРЕСА_1 відкрилася спадщина.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду із зустрічним позовом та просили визнати за ними право власності в порядку спадкування по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 4/6 частини вказаної квартири; просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 840 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що кошти на придбання спірної квартири ОСОБА_2 набула в період її проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 їх батьком, а тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2О право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просили скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, а позов ОСОБА_2 частково, визнавши за нею право власності на 4/6 спірної квартири, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме недоведеність ОСОБА_2 придбання спірного нерухомого майна за власні кошти.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2005 року позивачка ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 квартиру №6 за адресою вул. Гоголя 163 в м. Миргороді Полтавської області.

Крім того, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, в червні 2008 року ОСОБА_2 реалізувала своє право на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0079 га (а.с. 32).

З січня 2003 року ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа підприємець.

20 квітня 2007 року, в відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області було укладено шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, актовий запис № 75 (а.с. 10).

10 серпня 2012 року ОСОБА_2 продала квартиру та земельну ділянку площею 0,0079 га, підтвердженням чому є копія відповідних договорів (а.с. 28, 64, 65 ).

Того ж дня, 10 серпня 2012 року позивач купила у ОСОБА_9 спірну квартиру АДРЕСА_1, зареєструвавши своє право власності в Дочірньому комунальному підприємстві „Миргородтехінвентаризація" (а.с. 6- 8).

04 травня 2014 року ОСОБА_7 помер в м. Миргороді Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 9), в наслідок чого відкрилася спадщина.

Відповідачі по справі, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є сином та дочкою померлого спадкодавця (а.с. 48, 60).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулася до органів нотаріату з заявами про наміри прийняти спадщину після згаданого спадкодавця, проте постановою державного нотаріуса від 05 листопада 2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документу на частину спадкового майна (а.с. 83).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, а тому, не дивлячись на придбання її на час перебування у шлюбі, є її особистою власністю.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, законодавство встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, а тому протилежне підлягає доведенню тим з подружжя, хто вважає спірне майно особистим.

Окрім того, відповідно до ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не надано належних та безперечних доказів того, що спірна квартира була придбана нею за особисті кошти та без участі у цьому ОСОБА_7

Згідно договору купівлі-продажу від 10 серпня 2012 року квартири АДРЕСА_1, вона була придбана ОСОБА_2 за 242 000 грн.

Посилання суду на отримання ОСОБА_2 119 499,47 грн. від продажу особистого майна та 6000 доларів США від матері не підтверджує повної оплати нею вартості спірної квартири, оскільки її вартість значно перевищує суму коштів, що їй належало на момент укладення договору купівлі-продажу.

Наявність валютних заощаджень у ОСОБА_2 нею всупереч ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України належними та допустимими доказами не підтверджений, а факт здійснення підприємницької діяльності не вказує на отримання достатнього прибутку для самостійного придбання спірної квартири.

Таким чином, виходячи з того, що відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 не спростовано факту належності квартири АДРЕСА_1 до спільного майна подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, ОСОБА_2 на праві власності належить ? частина спірної квартири.

Як підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 79, 80) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є рідними дітьми померлого 04 травня 2014 року ОСОБА_7

З постанови державного нотаріуса Першої Миргородської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 вбачається, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, поміж іншого входить ? частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, ? частина квартири АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю, спадкується ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частках.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання за ними права власності по 1/6 частині спірної квартири в порядку спадкування підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, оскільки їй в порядку спадкування після померлого чоловіка належить 4/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_2, як інвалід ІІ групи звільняється від сплати судового збору.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 підлягають судові витрати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повязані витратами на правову допомогу, а саме 4 000 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 4/6 частини квартири АДРЕСА_2.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частинку квартири в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 по 2000 грн. витрат на правову допомогу кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.І. Обідіна

ОСОБА_11

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: