Провадження № 22-ц/783/2720/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача - ЛКП «Під Зуброю» - Королишин Л.Б., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2015 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) «Під Зуброю» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

встановила:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2015 року вказаний вище позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ЛКП «Під Зуброю» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання у розмірі 5 165 грн. 24 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Рішення суду оскаржила відповідач, просить його скасувати, а справу передати на новий розгляд, посилаючись на те, що таке є незаконним, необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що суд безпідставно відстрочив сплату позивачем судового збору до ухвалення рішення, а обставини, на які посилається позивач на підтвердження своїх вимог, не підтверджуються відповідними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - відповідача ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника позивача - ЛКП «Під Зуброю» - Королишин Л.Б. на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Звертаючись в жовтні 2014 року до суду з вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача 5 165 грн. 24 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання за період з 01 грудня 2006 року по 31 березня 2014 року, посилаючись на те, що за вказаний період відповідач не завжди в повному розмірі оплачувала за надані вищевказані послуги.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд виходив з того, що за зазначений період відповідач допустила заборгованість за фактично надані послуги на зазначену позивачем суму.

З таким висновком погоджується і колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (який визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання), зокрема ст. 10, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки), зокрема п. 5 ч. 3 ст. 20, та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р., власники квартир багатоквартирного будинку зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 179 ЖК визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержання вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом міністрів України.

Згідно Правил утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, комунальні послуги, це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, установленому законодавством.

Виконавець послуг - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги, тарифи на які визначені з розрахунку на 1 кв. м загальної площі квартир, оплачуються незалежно від факту проживання.

Встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири відповідача становить 50,3 кв. м., а опалювальна - 48,40 кв. м, що не заперечується сторонами. В квартирі відсутній прилад обліку теплової енергії.

Будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, багатоквартирний, налічує 108 квартир, знаходиться на балансі ЖБК-235, а на обслуговуванні в ЛКП «Під Зуброю», який є виконавцем послуг і надає відповідачу послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, що стверджується відповідними доказами, зокрема - договором про постачання теплової енергії в гарячій воді, укладеного між позивачем та Львівським міським комунальним підприємством (далі ЛМКП) «Львівтеплоенерго», договором на обслуговування будинку ЖБК житлово-експлуатаційною організацією, укладеного між ЖБК-235 та позивачем, розрахунками за теплову енергію згідно угод між позивачем та постачальником теплової енергії - ЛМКП «Львівтеплоенерго» (а.с.71-80, 82-90, 165-162, 191 т.1, 63-112 т.2).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, що перевірений судом, за спірний період, а саме з 01 грудня 2006 року по 31 березня 2014 року позивач допустила заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання на суму 5 165 грн. 24 коп. (а.с.2-4).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ствердила, що боржниками по сплаті зазначених послуг у зазначеному будинку є лише два споживачі.

Правильність нарахування коштів для оплати за наданні послуги підтверджуються тарифами, які затверджені рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради та містяться в матеріалах справи (а.с.137-154 т.1).

Крім того, позивач, відповідно до рішення № 365 від 08.06.2007 р. Львівської міської ради визначений виконавцем житлово-комунальних послуг (а.с.134-136 т.1).

За умови відсутності по квартирного обліку теплової енергії оплата житлово-комунальних послуг здійснюється за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Оплата за послуги теплопостачання у спірний період здійснювалася по двоставковому тарифу, який являє собою грошовий вираз двох окремих частин: умовно-змінної - вартість одиниці (1 Гкал) теплової енергії, умовно-постійної - абонентська плата за одиницю (Гкал/год) теплового навантаження, який був затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20 жовтня 2006 року № 1189 «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води».

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК.

Апелянт не надала ні до районного суду, ні до апеляційної інстанції докази, передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», які б свідчили про ненадання послуг або надання таких позивачем неналежної якості.

Надані відповідачем квитанції про сплату за надані позивачем послуги не спростовують заборгованість (а.с.199-210 т.1). Крім того, зазначені квитанції є доказом того, що позивач періодично сплачувала кошти за наданні позивачем послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання та те, що малось переривання перебігу позовної давності, що передбачено ст. 264 ЦК України. Доказом цього свідчить те, що відповідач періодично вносила більше коштів, ніж було нараховано за щомісячний період, зокрема: в лютому 2007 р. - нараховано 168,72, оплачено - 195,94; в квітні 2007 р. - нараховано 88,08, оплачено - 171,89; в липні 2007 р. - 36,33, оплачено - 51,75; в липні 2008 р. - нараховано 36,45, сплачено - 216,56; в березні 2009 р. нараховано 227,57, сплачено 751,95; в травні 2009 р. - 62,97, сплачено - 175,93; в лютому 2010 р. - нараховано 263,30, сплачено - 358,25 грн.; в квітні 2010 р. - нараховано 109,96, сплачено - 657,79 грн.; в лютому 2011 р. - нараховано 311,80, сплачено 485,59 грн.; в квітні 2011 р. - нараховано 102,03, сплачено - 201,10; в травні 2012 р. - нараховано 62,97, сплачено - 223,23 грн.; в липні 2012 р. - 62,97, сплачено 189,66; в серпні 2012 р. - нараховано 62,97, сплачено 458,38; в вересні - 2012 р. - 62,97, сплачено - 314,50; в лютому 2013 р. - нараховано 275,23, сплачено - 536 грн.; в квітні 2013 р. - нараховано 148,06, сплачено 454,83 грн.; в травні 2013 р. - нараховано 62,97, сплачено - 85,09 грн.; в березні 2014 р. - нараховано 191,13 грн., сплачено 257,84 грн.; в квітні 2014 р. - нараховано 92,71, сплачено 323,55 грн.

Крім того, відповідачем частково сплачувались кошти за зазначені вище комунальні послуги в 2006 - 2014 роках (а.с.199-210 т.1).

За таких обставин доводи апелянта не спростовують висновків суду щодо стягнення з нього заборгованості за надання позивачем послуги у вигляді постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.

Пунктом 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків платежі за комунальні та інші послуги вносяться щомісячно.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин для якого встановлена письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачена підстава недійсності правочину - недотримання письмової форми такого правочину.

А відтак, оскільки відповідачі від послуг, які надавав позивач, не відмовлялися, частково проводили їх оплату, за таких обставин відсутність письмового договору між сторонами за умовами користування відповідачами такими послугами, які надавав позивач, само по собі не може бути підставою вважати відповідачів вільними від обов'язків оплати комунальних послуг. А тому посилання апелянта на відсутність між сторонами письмового договору, не може слугувати підставою для скасування рішення районного суду та ухвалення нового - про відмову у задоволенні вимог за безпідставністю.

Враховуючи, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, доказам, що маються у справі та стосуються предмета спору надана належна оцінка, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то за таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Оскільки районним судом в резолютивні частині рішення не зазначено період, за який стягується заборгованість, відтак резолютивну частину рішення слід доповнити такими словами: «за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року». Так як зазначене не змінює суть рішення щодо фактичної сторони чи правового його обґрунтування, рішення не підлягає до зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 лютого 2015 року залишити без змін, доповнивши частину другу резолютивну частину рішення такими словами: «за період з 01 грудня 2006 року по 30 червня 2014 року».

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.