АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2723/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1485/15Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, в якому, посилаючись на те, що, вони перебували у зареєстрованому шлюбі, а після його розірвання, через матеріальні труднощі та спільно набуті речі продовжують проживати разом, прохав здійснити розподіл між ним та відповідачкою спільного майна подружжя, а саме предметів побуту, визнавши за ним право власності на комп'ютер вартістю 1300,00 грн. та визнавши за нею право власності на наступні предмети побуту: пилосос «ЛД» В-С3А58НТ - вартістю 320,00 грн., відеомагнітофон ДВД 656Х - вартістю 440,00 грн, газову колонку - вартістю 550,00 грн., праску - вартістю 410,00 грн., електрочайник - вартістю 160,00 грн., палас розміром 2 на 3 білого кольору - вартістю 700,00 грн., кухонний комбайн - вартістю 300,00 грн., всього на загальну суму 1386,00 грн.

18 жовтня 2013 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, посилаючись на те, що, відповідно до шлюбного договору, укладеного між ним (ОСОБА_3) та ОСОБА_4, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а, оскільки відповідачка не має змоги виплатити половину її власності, прохав припинити право за ОСОБА_4, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право приватної власності на вказану квартиру, при цьому сплативши ОСОБА_4 56000,00 грн. вартості 1/2 частини даної квартири та провести розподіл майна, яке було придбано з відповідачкою за час шлюбу, у відповідності з первісними позовними вимогами.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11.11.2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,1 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 56000,00грн., що являється вартістю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі загальною вартістю 1300,00 грн., а саме: комп'ютер, вартістю 1300,00грн.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі загальною вартістю 1386,00 грн., а саме: пилосос «ЛД» В-С3А58НТ, вартістю 320,00 грн.; відеомагнітофон ДВД 656Х, вартістю 440,00грн.; газову колонку, вартістю 550,00грн.; праску, вартістю 410,00 грн.; електрочайник, вартістю 160,00грн.; палас розміром 2 на 3 білого кольору, вартістю 700,00 грн.; кухонний комбайн, вартістю 300,00 грн.

Із вказаним рішенням не погодився представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з»ясування судом обставин справи просить заочне рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині припинення права власності на квартиру за ОСОБА_4 та в частині визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на вказану квартиру відмовити, вирішити питання судового збору.

Вказує, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 року було скасоване Свідоцтво про право власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру, а тому на момент ухвалення Ленінським районним судом м. Полтави оскаржуваного рішення відповідачка вже не була власником квартири.

Вважає, що судом було порушено правила виключної підсудності.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

В обґрунтування заперечень посилається на те, що апелянтом було порушено порядок оскарження заочного рішення. Також ОСОБА_3 зазначалося, що на його думку, рішенням про поділ майна подружжя права апелянта ніяким чином порушені не були, оскільки свідоцтво про право власності на ім.»я ОСОБА_5 було зареєстроване лише 27.01.2014 року, а пізніше постановами Київського оружного адміністративного суду скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2014 року № 10310595 та скасовано державну реєстрацію права власності на ім»я ОСОБА_5 (а.с.246-249).

Свої заперечення на апеляційну скаргу подала також відповідачка ОСОБА_4, в яких посилаючись на скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.01.2014 року № 10310595 та скасування державної реєстрації права власності на ім»я ОСОБА_5 просить скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Позивач та відповідач підтримали доводи, наведені у запереченнях на апеляційну скаргу, яку прохали відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи 29 квітня 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом № 01 у Книзі реєстрації шлюбів виконкому Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області відповідно до Свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7).

У матеріалах справи наявна копія шлюбного договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 01.09.2009 року, укладеного в простій письмовій формі, де, зокрема, зазначено, що спільною сумісною власністю дружини та чоловіка буде вважатися квартира АДРЕСА_1, яку дружина - ОСОБА_4 збирається отримати в якості службової з подальшою її приватизацією після укладення цього шлюбного договору (а.с.35-37).

Установлено, що за час перебування в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано наступні предмети побуту, а саме: комп'ютер вартістю 1300,00 грн., пилосос «ЛД» В-С3А58НТ, вартістю 320,0 грн.; відеомагнітофон ДВД 656Х, вартістю 440,00 грн.; газову колонку, вартістю 550,00грн.; праску, вартістю 410,00 грн.; електрочайник, вартістю 160,00грн.; палас розміром 2 на 3 білого кольору, вартістю 700,00 грн.; кухонний комбайн, вартістю 300,00 грн., загальна вартість яких становить 2686,00 грн.

У матеріалах справи міститься заява без дати ОСОБА_4, яка працювала заступником міського голови м. Василькова Київської області на ім»я голови виконкому Васильківської міської ради з проханням прийняти її на квартирний облік при міськвиконкомі для одержання житла у зв'язку з переводом на роботу (а.с.33).

30.09.2004 року між ТОВ «Гараздінвестбуд» та Васильківською міською радою укладено договір №1, за умовами якого Васильківська міська рада передала ТОВ «Гараздінвестбуд» земельну ділянку у м. Василькові по вул. Сонячній для будівництва будинку, а ТОВ «Гараздінвестбуд» зобов»язався здійснити будівництво 9-ти поверхового житлового будинку по АДРЕСА_1 та по закінченню будівництва передати Васильківській міській раді житло в розмірі 12% від загальної площі збудованого житла.

02.03.2009 року між ТОВ «Гаразд Фінанси» (Управитель) з однієї сторони та ОСОБА_5 (Довіритель) з іншої сторони було укладено Договір №152-1 про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.202-206).

Відповідно до розділу 1 Договору Довіритель передає Управителеві на певний строк гроші в управління, а Управитель зобов»язується за плату здійснювати від свого імені управління цими грошовими коштами в інтересах Довірителя з метою фінансування будівництва об»єкта інвестування в складі об»єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1, будівництво якого організовує ТОВ «Гараздінвестбуд» (Забудовник) (п.1.1).

Метою передачі Довірителем грошових коштів в управління Управителю є отримання Довірителем у власність об»єкта інвестування (п.1.3).

Згідно Додатку 1 до договору об»єктом інвестування є квартира №105 загальною площею 71,1кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.207).

30.04.2009 року виконавчим комітетом Васильківської міської ради було прийняте рішення №194 «Про включення до числа службових окремих квартир в будинку АДРЕСА_1», до яких входила і оспорювана квартира під номером 105 (а.с.49).

Як убачається з матеріалів справи 30.04.2010 року виконавчим комітетом Васильківської міської ради було прийнято рішення №153 «Про надання службового житла», яким ОСОБА_4 виділено вказану квартиру ( а.с.50-51).

23.06.2010 року виконавчим комітетом Васильківської міської ради було прийнято рішення №259 «Про оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна - квартири в житловому будинку з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1», яким визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру № 105 (а.с.58).

Згідно рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 23.06.2010 року № 260 «Про видачу ордерів на службове житло по АДРЕСА_1» ОСОБА_4 було видано ордер на дану квартиру (а.с.56-57).

Як установлено місцевим судом на вбачається з матеріалів справи 27.07.2010 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом №175 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу РАЦС Васильківського МУЮ Київської області відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Рішенням виконкому Васильківської міської ради Київської області від 24.09.2010р. №414 виведено з числа службових квартири в будинку АДРЕСА_1 згідно додатку №1 (а.с.239).

Згідно довідки, що підтверджує право інвестора на отримання у власність об»єкта інвестування від 29.09.2010 року ОСОБА_5 внесла як Довіритель до ФФБ 337014,00грн., що становить 100% фінансування фактичної загальної площі об»єкта інвестування по договору від 02.03.2009 року №152-1.

Дана довідка є підставою для підписання акту прийому-передачі об»єкта інвестування та для подальшого оформлення правовстановлюючих документів на вказаний об»єкт інвестування (т.1, а.с.208).

Згідно Акту прийому-передачі об»єкта інвестування від 02.11.2010 року між ОСОБА_5, ТОВ «Гаразд Фінанси» та ТОВ «Гараздінвестбуд» Управитель та Забудовник передали, а Довіритель прийняв об»єкт інвестування - двокімнатну квартиру №105 на першому поверсі, яка складається з двох кімнат, житлова площа-42,4кв.м., загальна площа-71,1кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_1, яка є об»єктом інвестування по договору від 02.03.2009 року №152-1 (т.1, а.с.209).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.10.2010 року НОМЕР_3, виданого Васильківською міською радою 15.11.2010 року, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до розпорядження виконавчого комітету Васильківської міської ради від 29.10.2010 року(а.с.31).

Згідно Витягу про державну реєстрацію речових прав № 27994639 від 15.11.2010 року, реєстраційний номер 30863857 виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вказана квартира належить ОСОБА_4 на праві приватної власності( а.с.31).

Задовольняючи позов місцевий суд виходив із того, що майно подружжя було придбане за час шлюбу між сторонами, а тому є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частках кожному, з урахуванням того, що відповідачка не виконала судове рішення та не повернула ОСОБА_3 кошти в сумі 56000,00 грн.

Однак з таким висновком місцевого суду можна погодитися лише частково, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Як убачається з п.23 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3 від 29.10.2010 року, виданого Васильківською міською радою 15.11.2010 року, двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на праві приватної власності відповідно до розпорядження виконавчого комітету Васильківської міської ради від 29.10.2010р. №148 (а.с.31).

Однак, з таким висновком місцевого суду не можна погодитись, оскільки в порушення вимог ст.214 ЦПК України судом не будо встановлено, чи належала вказана вище квартира на праві власності ОСОБА_4 на момент ухвалення рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Васильківської міської ради Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гараздінвестбуд», ТОВ «Гаразд Фінанси», третя особа ОСОБА_8 про визнання права власності на об»єкт нерухомого майна та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 05 липня 2010 року та від 29 жовтня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, видане 05.07.2010 року Васильківської міською радою Київської області на ім»я територіальної громади м. Васильків в особі Васильківської міської ради Київської області.

Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, видане 29.10.2010 року Васильківською міською радою Київської області на ім»я ОСОБА_4.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2011 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, скасовано (а.с.95-97).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.09.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 року залишено без змін (а.с.98-102).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.04.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20.09.2012 року залишено без змін (а.с.103-107).

На підставі вище вказаних рішень ОСОБА_5 було отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4, видане 27.01.2014 року під індексним номером 16794778 (а.с.108).

Виходячи з вище викладеного, на момент ухвалення місцевим судом заочного рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно а саме квартиру АДРЕСА_1, видане 29.10.2010 року Васильківською міською радою Київської області на ім»я ОСОБА_4 було визнано недійсним, отже вказана квартира не належала жодному з подружжя, а тому не могла бути предметом розподілу спільного майна.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надані сторонами докази, зокрема, рішення судів різних інстанцій та різних юрисдикцій, винесені після постановлення оскаржуваного рішення, не впливають на висновок колегії суддів про те, що підстав для розподілу спірної квартири, як спільної сумісної власності подружжя на момент винесення оскаржуваного рішення, не існувало.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що шлюбний договір, яким було визначено розподіл вказаної квартири, укладений з порушеннями закону.

Відповідно до ч.1 ст.92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Згідно ст.93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Як вбачається зі змісту ст.94 СК України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Шлюбний договір складається в трьох примірниках, один з яких зберігається в справах нотаріальної контори, а два інші видаються кожному з подружжя.

У відповідності до ч.1 ст.95 СК України якщо шлюбний договір укладено подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення.

Як убачається з матеріалів справи, шлюбний договір від 01.09.2009 року, копія якого міститься в матеріалах справи, не відповідає вимогам закону, тому не може бути належним та допустимим доказом по справі. Окрім іншого, у даному шлюбному договорі відсутній засвідчувальний напис нотаріуса, а тому, виходячи з вимог ч.1 ст.95 СК України, його слід вважати таким, що не набрав чинності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, згідно п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому законом порядку до числа службових, судом до уваги не беруться оскільки, рішенням виконкому Васильківської міської ради Київської області від 24.09.2010р. №414 в тому числі і квартиру № 105 виведено з числа службових квартири в будинку АДРЕСА_1 згідно додатку №1 (а.с.239).

Також, апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення місцевим судом правил виключної підсудності. Такі висновки не в повній мірі відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Як убачається з матеріалів справи позовна заява надійшла до суду в липні 2013 року, при цьому в первісних позовних вимогах не ставилося питання з приводу нерухомого майна (а.с.2-3). 08.07.2013 року було відкрито провадження по справі (а.с.10)., 02.09.2013 року було проведено судове засідання (а.с.23), а 18.10.2013 року позивачем до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, де предметом поділу була вказана квартира (а.с.28-30).

Аналізуючи вказані норми права та вивчивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає можливості передачі справи за правилами виключної підсудності, оскільки місцевим судом вже було проведено судове засідання на момент отримання підстав для застосування положень ст.114 ЦПК України.

У судовому засіданні відповідачкою ОСОБА_4 було зазначено, що, незважаючи на визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на її ім»я, державна реєстрація вказаного свідоцтва ніким скасована не була.

Проте, такі доводи судом до уваги не беруться, оскільки, згідно п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року в редакції від 11.08.2013 року, яка діяла на час спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону

Відповідно до ч.2 ст.26 вказаного закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи, що державна реєстрація - це етап підтвердження права власності, вона є похідною від наявності чинних правоустановлюючих документів, а тому не надання уповноваженій особі заяви про її скасування не спростовує факту відсутності у ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно.

Аналізуючи норми закону та наведені вище обставини, місцевий суд прийшов до невірного висновку про визнання вище вказаної квартири спільним майном подружжя, оскільки вказана квартира на момент її поділу не належала на праві приватної власності жодному із членів подружжя, тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі загальною вартістю 1300,00 грн., а саме: комп'ютер, вартістю 1300,00грн. та визнання права власності за ОСОБА_4 на предмети побуту, набуті спільно з ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі загальною вартістю 1386,00 грн., не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2013 року в частині припинення права власності ОСОБА_4 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на двокімнатну квартиру загальною площею 71,1 кв. м. АДРЕСА_1; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 56000,00грн., що являється вартістю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,- відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1100,00 (тисячу сто гривень) грн. судових витрат, по 550,00 (п'ятсот п'ятдесят ) грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: Т.О. Кривчун