Справа №482/1781/14-ц 16.07.2015 16.07.2015 16.07.2015
Провадження №22-ц/784/1656/15
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції - Баранкевич В.О.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2015 р. по справі за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_3

про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу .

Так, позивач зазначав, що 15 липня 2011 р. позичив під розписку відповідачу 65 000 грн., який в свою чергу зобов'язався повернути борг в строк до 15 березня 2013 р. та виплатити 2 % від суми позики щомісячно, що в сумі складає 91 000 грн.

Посилаючись на те, що у визначений строк ОСОБА_3 борг не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 137 728 грн. 50 коп., з яких: 91 000 грн. - сума боргу, 12 184 грн. 50 коп. - сума інфляційного індексу за весь час прострочення, а також 34 580 грн. три проценти річних від простроченої суми.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що 15 липня 2011 р. гроші в борг у ОСОБА_5 він не отримував, а написана ним розписка є підтвердженням боргу стягнутого з нього на користь позивача за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2011 р.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2015 р. позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 15 липня 2011 року в сумі 137 728 грн. 29 коп. Розподілені судові витрати

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на ті ж самі обставини, якими заперечував позов, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту укладення між сторонами договору позики та передачі відповідачу грошових коштів, які останній у встановлений договором строк не повернув.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, правовідносини, що випливають з договору позики, регулюються статтями 1046-1053 ЦК України.

Змістом договору позики є передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів (речей) та зобов'язання останнього повернути позикодавцю суму позики на певних умовах (стаття 1046 ЦК).

Статтею 1047 ЦК передбачена письмова форма договору позики на суму, що перевищує не менше ніж в десять разів встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до правил статті 218 ЦК недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, прямо встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, але рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором ( ч. 1 ст. 1051).

Процес доказування факту укладення та виконання умов договору позики регулюється і загальними правилами, які визначені статтями 57-65 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що 15 липня 2011 р. позичив відповідачу 65 000 грн., який в свою чергу зобов'язався повернути борг в строк до 15 березня 2013 р. та виплатити 2 % від суми позики щомісячно, що в сумі складає 91 000 грн. Факт отримання грошей підтверджено розпискою.

Відповідач заперечуючи проти позову посилався на те, що 15 липня 2011 р. гроші від позивача він не отримував. Раніше, 10 січня 2011 р., він дійсно позичив у ОСОБА_5 44 000 грн, які зобов'язався повернути до 11 квітня 2011 р., але, в силу обставин, не повернув. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2011 р. з нього на користь позивача було стягнуто 63 800 грн. боргу та 758 грн. судових витрат, що загалом складає 64 558 грн. Вподальшому, 15 липня 2011 р., між відповідачем та позивачем була досягнута домовленість про погашення боргу, який стягнуто вищезазначеним рішенням суду, в добровільному порядку до 15 березня 2013 р. На вимогу ОСОБА_5 відповідачем і була написана розписка про нібито отримання ним 65 000 грн., що фактично відповідає сумі боргу, стягнутої з нього на користь відповідача за судовим рішенням. В свою чергу позивач пообіцяв відстрочити подання виконавчого документу до виконавчої служби до 15 березня 2013 р. Проте, своїх обіцянок не виконав, у зв'язку з чим рішення суду виконувалось примусово та 6 червня 2014 р. виконавче провадження про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики від 10 січня 2011 р. було закрито у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення.

Обставини, на які посилається відповідач, підтверджуються як рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2011 р., з якого вбачається що сума боргу за судовим рішенням (64558 грн.) фактично відповідає основної сумі боргу за розпискою від 15 липня 2011 р. (65000 грн.), а також матеріалами виконавчого провадження № 33307604, з якого вбачається, що 6 червня 2014 р. виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики від 10 січня 2011 р. було закрито у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення.

Отже сукупність зазначених доказів, дають підстави вважати, що відповідач не отримував 15 липня 2011 р. від позивача грошових коштів в сумі 65 000 грн., а написана ним 15 липня 2011 р. розписка є фактично підтвердженням боргу, який стягнуто з відповідача на користь позивача за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 червня 2011 р. При цьому колегія суддів також враховує, що зазначене рішення повністю виконано відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів приходе до висновку про те, що договір позики укладений між сторонами 15 липня 2011 р. є безгрошовим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики від 15 липня 2011 р. не можуть бути задоволенні.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив доводів відповідача щодо зазначених обставин, не дав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову на підставі вищевикладених обставин.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 7 травня 2015 р. скасувати та ухвалити нове .

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: