Номер провадження 4-с/754/43/15
Справа № 754/5864/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 липня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря Базік А.В.

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва Охотою М.М.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою про скасування постанови від 18.03.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки вона є безпідставною та незаконною. Обґрунтовуючи скаргу, скаржник зазначила, що оскаржувана постанова була винесена на підставі виконавчого листа від 24.05.2011р., який був прийнятий державним виконавцем до виконання майже через 4 роки, що порушує термін дії виконавчого листа та ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала скаргу, посилаючись на обставини, викладені в скарзі. Крім того, зазначила, що постанова від 17.03.2015р. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 24.05.2011р. (ВП 46869319) скасована Деснянським районним судом міста Києва (Ухвала від 06.07.2015р.).

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва Охота М.М. належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, приходить до слідуючого.

Встановлено, що Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва Охотою М.М. від 18.03.2015р. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП 46869319) за виконавчим листом № 2-2106/11, виданого 24.05.2011р. Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 75453,94грн.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до провадження виконавчих дій, мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язує державного виконавця виконувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, Законом передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За правилами ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Нормою ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Крім того, частиною 1 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документи і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогами, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 3 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Однак, під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 06.07.2015р., постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції ОхотиМ.М. від 17.03.2015р. ВП №46869319 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 24.05.2011р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості скасована.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 23.10.2014р., постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції від 14.03.2014р. ВП №426051399 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Деснянським районним судом міста Києва від 25.05.2011р., про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості суми 75453,94грн також скасована.

Судом встановлено, що виконавчі провадження ВП №46869319 та ВП №426051399 були відкриті відповідно до рішення Деснянського районного суду м.Києва, яке вступило в законну силу 18.04.2011р. про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості у сумі 75453,94грн на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.03.2015р. передчасно, без додержання та наданих для цього Законом повноважень.

До суду від державного виконавця не надходили доказі, які б підтверджували повне виконання своїх дій у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», тому суд знаходить вимоги скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на Відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки, суд задовольняє скаргу, судові витрати в розмірі 121,80грн покладаються на Відділ державної виконавчої служби і стягуються на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, ст. ст. 2, 4, 6, 11, 19, 22-25, 49, 74 Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва Охотою М.М. - задовольнити.

Скасувати Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва Охоти М.М. від 18.03.2015р. ВП №46869319 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим листом, виданим 24.05.2011р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у 75453,94грн.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції міста Києва на користь держави судові витрати в розмірі 121,80грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом п'яти днів після її проголошення.

Суддя Бабко В.В.