Справа № 136/350/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" березня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку по спадщині за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача підставність якого обгрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, яка приходилась їй, ОСОБА_1, рідною матір'ю. Після її смерті відкрилась спадщина як за заповітом так і за законом, оскільки все майно не було охоплене заповітом на ім'я відповідача. До складу спадкового майна за законом увійшла земельна ділянка цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,40 га, що розташована в АДРЕСА_1. До кола спадкоємців, окрім них із відповідачем, яка не претендує на вищевказане спадкове майно, увійшли ще її брат ОСОБА_4 та син померлого брата - її племінник ОСОБА_5, які від своїх часток у спадковому майні відмовились, про що надали нотаріусу заяви відповідного змісту. За таких обставин вона, ОСОБА_1, є єдиним спадкоємцем на земельну ділянку цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,40 га, що розташована в АДРЕСА_1. Проте реалізувати свої спадкові права через нотаріуса позивач не має можливості, оскільки втрачено правовстановлюючий документ, який підтверджує належність майна спадкодавцеві, а саме: Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. За таких обставин нотаріусом їй, ОСОБА_1, було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 Ураховуючи те, що іншого порядку, поміж судового, реалізувати свої права на спадкове майно чинним законодавством не визначено, тому позивач просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке увійшло до складу спадкової маси.

В судове засідання позивач та її представник за довіреністю ОСОБА_6, не з'явились. Представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх з позивачем відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, проте в адресованій суду заяві, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення, а розгляд справи просила проводити без участі їх представника.

Враховуючи те, що сторони не з'явились в судове засідання скориставшись своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні в загальному порядку на підставі доказів, що містяться у справі.

Обстежившись матеріалами справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами є спадковими, спадщина відкрилась після набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто після 01.01.2004 року, відтак правовідносини регулюються відповідними положеннями цього нормативно - правового акта, зокрема Книгою шостою "Спадкове право", на що вказав також і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі Щаслива Липовецького району померла ОСОБА_3, на що вказуєсвідоцтво про смерть серія НОМЕР_1.

На виконання положень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування", судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3.

З матеріалів Спадкової справи №394/2009 з'ясовано, що своїм правом на спадкування за заповітом вчиненим спадкодавцем від 22.04.2002 року та від 18.09.2008 року скористалась відповідач ОСОБА_2. Відповідно до вказаних заповітів, які були посвідчені секретарем виконкому Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстровані в реєстрі відповідно за №64 та №178, спадкодавцем за життя не змінені та не скасовані відповідно до відміток вчинених секретарем сільської ради, лише ОСОБА_2 успадкувала майно зазначене в таких заповітах, в зв'язку із чим нотаріусом на її ім'я було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші спадкоємці, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині за наявності заповіту - відсутні.

Ураховуючи те, що не все майно, яке увійшло до спадкової маси було охоплено заповітами, спадщина відкрилась ще й за законом. До кола спадкоємців за законом увійшли: син спадкодавця ОСОБА_4, дочка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_5, які відмовились від своїх часток у спадщині за законом, висловивши відмову у заявах, які спрямували нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що наявні серед матеріалів Спадкової справи. Позивач ОСОБА_1, будучи спадкоємцем першої черги за законом, як дочка спадкодавця, що підтверджується матеріалами доданими до позовної заяви, спадщину прийняла шляхом подачі заяви нотаріусу за рішенням суду, яким їй було визначено додатковий строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини. До спадкової маси увійшла земельна ділянка площею 0,40 га, яка розташована в с. Щаслива Липовецького району Вінницької області на території Щасливської сільської ради, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказане майно належало спадкодавцеві на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2.

Проте постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 25.10.2013 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку після смерті матері, оскільки заявником нотаріусу не було надано правовстановлюючого документа в підтвердження належності майна спадкодавцю.

Як убачається із оголошення опублікованого в газеті "Липовецькі вісті" Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 виданий на ім'я ОСОБА_7 був втрачений.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України).

Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України)

Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ст.1273 ЦК України).

Відповідно до ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ними у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення.

Крім цього, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення.

Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", керуючись ст. ст. 10, 60, ч.2 158, ч.4 174, 208-209, 212 - 215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,40 га у межах згідно з планом, що розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району, цільове призначення - для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 виданого 05.02.2008 року Щасливською сільською радою народних депутатів згідно рішення Щасливської сільської ради народних депутатів №11-22 від 25.12.97 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко