Справа № 366/1063/15 Головуючий у І інстанції Корчков А. А.
Провадження № 22-ц/780/4133/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 16.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго", третя особа управління Держземагенства в Іванківському районі Київської області про відшкодування збитків, заподіяних самовільним заняттям земельних ділянок ,-

встановила:

У квітні 2015 року позивачі звернулися з позовом до суду, в якому просили стягнути з ТОВ «Біогазенерго» на їх користь 4684 грн. 85 коп. відшкодування збитків, спричинених самовільним заняттям земельної ділянки кожному.

До початку розгляду справи по суті, позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог, в якій доповнили позовні вимоги вимогою визнати протиправним та скасувати рішення Іванківської селищної ради за №VI-52-2607 від 10 жовтня 2013 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідачу ТОВ «Біогазенерго», які, на думку позивачів, спричинили збитки позивачам шляхом зайняття їхніх земельних ділянок, а також залучити в якості співвідповідача по даній справі Іванківську селищну раду Київської області.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 27 травня 2015 рокузаяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 щодо визнання протиправним та скасувати рішення Іванківської селищної ради за №VI-52-2607 від 10 жовтня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок цільове призначення яких змінюється ТОВ «Біогазенерго» для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд обєктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, які знаходяться на території Іванківської селищної ради Київської області; залучення в якості співвідповідача по даній справі Іванківську селищну раду Київської області повернуто позивачам.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, з підстав порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Повертаючи уточнену позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позовна вимога щодо визнання протиправним та скасувати рішення Іванківської селищної ради за №VI-52-2607 від 10 жовтня 2013 року відноситься до публічно-правових спорів, а тому повинно розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Однак, з такими висновками колегія суддів не може погодитися, оскільки вони суперечать вимогам процесуального законодавства.

Відповідно до п.6,7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виник приватноправовий спір щодо відшкодуванням збитків, спричинених незаконним, на думку позивачів, використання земельних ділянок відповідачем ТОВ «Біогазенерго», у власності якого перебуває земельна ділянка, проект землеустрою якої затверджений Іванківською селищною радою Київської області.

Даний спір виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, позовні вимоги щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень пов»язані зі здійсненням сторонами цивільних прав на земельні ділянки на засадах рівності. Цей спір виник із земельних відносин за позовом фізичних осіб, незважаючи на те, що позивачі просили суд залучити в якості співвідповідача суб'єкта владних повноважень, яким є Іванківська селищна рада, тому згідно зі статтею 15 ЦПК спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи зазначені положення закону суд першої інстанції незаконно повернув уточнену позовну заяву. Однак, підстави повернення позовної заяви передбачені положеннями ст.ст. 115, 121 ЦПК України, а цих підстав в оскаржуваній ухвалі суд не зазначив, отже, повернув заяву позивачам у порушення норм процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок судді щодо повернення уточненої позовної заяви є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, оскільки ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.307, 312, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 27 травня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :