АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №435/6470/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/686/К/14 суддя Бондар Я.М.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Булах К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі ТВБВ І типу №10003/0407 філії Дніпропетровського обласного управління до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ І типу №10003/0407 філії Дніпропетровського обласного управління (надалі ПАТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 5115, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 63 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом щомісячно у розмірі 17 % річних, з остаточним терміном повернення до 21 лютого 2011 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач повинен здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 1750 грн. та сплату нарахованих процентів до останнього числа кожного місяця.

ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував і станом на 08.06.2012 року має заборгованість за кредитом в сумі 61 250,00 грн., яку ПАТ «Ощадбанк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь, а також судовий збір у розмірі 612,50 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2012 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2013 року, описки в якому виправлено ухвалою того ж суду від 13 березня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 250 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 612,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Ощадбанк». Суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач отримував грошові кошти від позивача, оскільки матеріали справи не містять жодного розрахункового документу щодо надання готівки ОСОБА_2 Крім того, відповідач не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що призвело до неповного зясування обставин справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ «Ощадбанк» - ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повного зясування обставин справи, тому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ «Ощадбанк» - ОСОБА_5, яка заперечувала проти апеляційної скарги і просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між ВАТ «Ощадбанк», в особі ТВБВ І типу №10003/0407 філії Дніпропетровського обласного управління, правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №5115 (далі Кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого позивач надав відповідачу кредитні кошти на умовах цього договору у розмірі 63 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17% річних, строком на 36 місяців з терміном остаточного погашення до 21 лютого 2011 року. (а.с.8-9)

Відповідно до п.3.3.4 Кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків рівними частинами в сумі 1 750,00 грн. не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту.

Згідно з п.1.3 кредит надається готівкою в національній валюті з кредитного рахунку позичальника для здійснення оплати за новий транспортний засіб ЮМЗ-6 за договором купівлі-продажу від 19 лютого 2008 року, укладеним між позичальником та продавцем транспортного засобу.

Позивачем було повністю виконано умови кредитного договору та надано відповідачу вказану суму коштів.

Але відповідач взяті на себе кредитні зобов'язання в строки, передбачені договором погашення кредиту не виконував, у зв'язку з чим, як вбачається з наданого представником позивача розрахунку (а.с.17), у ОСОБА_2 виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 08.06.2012 року складає 61 250 грн.

03 листопада 2011 року між ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено угоду про покладення на ОСОБА_4 виконання грошових зобовязань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №5115 від 21 лютого 2008 року, де останній виступає третьою особою, на яку покладено такий обовязок, але відповідно до п.2 даної угоди укладання цієї угоди не змінило боржника за кредитним договором (не призвело до переводу боргу) та не звільнило позичальника від належного виконання ним грошових зобовязань як боржника за кредитним договором. Позичальник зобовязаний контролювати виконання грошових зобовязань третьою особою та несе відповідальність за неналежне виконання грошових зобовязань, передбачену кредитним договором (а.с.48-49)

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк», суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, станом на 08 червня 2012 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 61 250 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач отримував грошові кошти від позивача, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки з виписки з рахунку №15 (а.с.112) вбачається, що 25.02.2008 року по розпорядженню бухгалтера позивача ОСОБА_2 було видано банкноти і монети у касі у сумі 63 000 грн., згідно кредитної угоди №5115.

Крім того, відповідно до умов кредитного договору, кредит надавався готівкою з кредитного рахунку для здійснення оплати за новий транспортний засіб ЮМЗ-6 за договором купівлі-продажу від 19.02.2008 року. З біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.02.2008 року реєстраційний номер №32 (а.с.109-110), вбачається, що член біржі, в особі брокера ОСОБА_7, якому доручило діяти в своїх інтересах СК «Дружба» в особі директора ОСОБА_8 та ОСОБА_2 уклали договір, за умовами якого відповідач купив трактор ЮМЗ-6, 2008 року випуску. Відповідно до п.4 вказаного договору оплата за транспортний засіб повинна бути здійснена протягом 10 календарних днів. Згідно зі свідоцтва про реєстрацію машини серії АВ №404135 від 20 лютого 2008 року власником транспортного засобу ЮМЗ-6, 2008 року випуску є ОСОБА_2 (а.с.111) Відповідач з метою забезпечення належного виконання за кредитним договором №5115 від 21 лютого 2008 року передав вищевказаний транспортний засіб у заставу ПАТ «Ощадбанк» за договором застави майна №5115 від 22 лютого 2008 року. (а.с.10-12)

Враховуючи, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу ЮМЗ-6, 2008 року випуску, а кредитний договір було укладено з метою оплати за вказаний транспортний засіб за договором купівлі-продажу від 19 лютого 2008 року та зважаючи на те, що зазначений транспортний засіб було передано у заставу для забезпечення виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, колегія суддів вважає доведеним той факт, що позивачем ПАТ «Ощадбанк» було в повному обсязі було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу грошові кошти у розмірі 63 000 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за договором №5115 від 21.02.2008 року (а.с. 17), який було надано ПАТ «Ощадбанк», колегія суддів погоджується з ним і приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 станом на 08.06.2012 року має заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором в розмірі 61 250 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти згідно договору № 5115 від 21 лютого 2008 року, але належним чином зобовязання перед ПАТ «Ощадбанк» не виконав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» в повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості по кредиту станом на 08.06.2012 року у розмірі 61 250 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що призвело до неповного зясування обставин справи, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Як убачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції в інтересах відповідача ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 20 червня 2011 року (а.с.46) діяв його представник ОСОБА_9, що був присутній у судовому засіданні 03.10.2012 року та був повідомлений про відкладення розгляду справи на 13.11.2012 року, у звязку з залученням до участі у справі відповідача ОСОБА_4 (а.с.50)

13 листопада 2012 року у звязку з неявкою в судове засідання відповідача та його представника розгляд справи було відкладено на 12 грудня 2012 року. ОСОБА_2 був повідомлений про час та місце розгляду справи про, що свідчать його підпис у розписці про вручення судової повістки. (а.с.54) 12.12.2012 року розгляд справи у звязку з відрядженням головуючого судді Бондар Я.М. відкладено на 30 січня 2013 року, про час та місце розгляду справи представник відповідача ОСОБА_9 був повідомлений належним чином, що підтверджується судовою розпискою. (а.с.59) В силу положень ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові відповідача вважається врученням повістки відповідачу ОСОБА_2

Однак у судове засідання призначене на 30 січня 2013 року відповідач та його представник не зявились і про причину неявки не повідомили. Дані обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем та його представником процесуального обовязку прибути в судове засідання або повідомити суд про причину неможливості прибути до суду.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, відповідач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Статтями 27,31 ЦПК України встановлено , що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав і лише одним обовязком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: