Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-3540/12 Головуючий у 1-й інст. Комісарчук О. В.
Категорія 47 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_2, треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року Житомирська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва. Свої вимоги міська рада мотивувала тим, що відповідач здійснював будівництво на земельній ділянці, яка йому не відведена не маючи відповідних правовстановлюючих документів та затвердженої проектно-кошторисної документації.

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою на обґрунтування вимог якої вказував, що протягом 2012 року він неодноразово звертався до Житомирської міської ради для оформлення землевпорядної документації на розпочате будівництво, проте жодної відповіді не отримав. Тому, просив суд зобовязати Житомирську міську раду розглянути на черговому пленарному засіданні звернення щодо визнання за ним права користування земельною ділянкою площею 0,0046 га по вул. Михайлівській, 18 у м. Житомирі для здійснення прибудови до будинку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2015 року позов Житомирської міської ради задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення первісної позовної заяви та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Представник апелянта вказує, що у матеріалах справи містяться відомості щодо проведення реконструкції горищного простору, мансарди ОСОБА_2 для проведення якої оформлення земельної ділянки не передбачається. Тому, судове рішення у частині знесення даних приміщень не відповідає вимогам закону.

Вважає, що вимога про знесення надбудови третього поверху з приведенням будинку у придатний стан є неможливим, оскільки відсутня будь-яка документація на підтвердження первісного стану будинку № 18 по вул. Михайлівській у м. Житомирі.

ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_2 не заперечує проти вчинення дій щодо перебудови вказаного будинку. Тому висновок суду про те, що останній відмовляється від їх вчинення є незаконним.

Крім того, звертає увагу суду на те, що не вирішено питання у встановленому законом порядку щодо технічної можливості знести спірну прибудову та надбудову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як визначено ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Задовольняючи вимоги первісного позову та відмовляючи у задоволенні зустрічного суд виходив з того, що ОСОБА_2 самовільно зайняв спірну земельну ділянку, проводив будівельні роботи без дозволу на їх виконання та без затвердженої проектно-кошторисної документації, а у Житомирської міської ради відсутні повноваження визнавати за останнім право на користування вказаною земельною ділянкою.

Даний висновок суду є правильним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2007 року є власником квартири АДРЕСА_1.

Власником житлового будинку № 18 по вул. Михайлівській у м. Житомирі та земельної ділянки, що прилягає до вказаного будинку є Житомирська міська рада.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням ВК Житомирської міської ради № 990 від 25.12.2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проектно-кошторисної документації на реконструкцію приміщень у житлових будинках для розміщення тимчасових обєктів промислового характеру: квартири № 6 у житловому будинку № 18 по вул. Михайлівській у м. Житомирі з прибудовою та надбудовою у межах плану квартири під офіс без права встановлення гральних автоматів (а. с. 55-56, том 1).

Згідно акту обстеження спірної земельної ділянки № 66016 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 66066 від 17.02.2012 року, встановлено, що ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку орієнтовною площею 0,0046 га по вул. Михайлівській, 18 у м. Житомирі, яка входить до земель житлової та громадської забудови шляхом збудованої прибудови впритул до житлового будинку за вказаною адресою, на яку відсутні будь-які правовстановлюючі документи (а. с. 5-7, том 1).

Із протоколу про порушення у сфері містобудування від 24.11.2010 року вбачається, що ОСОБА_2 виконував будівельні роботи по реконструкції квартири АДРЕСА_1 з прибудовою та надбудовою у межах плану квартири без дозволу на їх виконання, чим порушив вимог ст. 29 ЗУ «Про планування і забудову територій» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (а. с. 141, том 1).

Постановою № 1502/6-ф про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 96 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 850,00 грн. (а. с. 140, том 1).

Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_2 проведеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області від 30.01.2012 року встановлено, що останній виконує будівельні роботи по реконструкції власної квартири АДРЕСА_1 ІІІ-ї категорії складності без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та видано припис про призупинення виконання будівельних робіт (а. с. 9-12, т. 1).

Цього ж дня було складено протокол про вчинення ОСОБА_2 правопорушення у сфері містобудівної діяльності (а. с. 138, т. 1).

Згідно постанови № 97/6-ф від 31.01.2012 року останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 6 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу 8500,00 грн. (а. с. 137, т. 1).

Відповідно до висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 407/13-25 від 05.03.2014 року проведена реконструкція квартири № 6 у житловому будинку № 18 по вул. Михайлівській у м. Житомирі з розширенням за рахунок прибудови та надбудови не відповідає вимогам будівельних норм, чинних на території України. Також вказані прибудова та надбудова займає горищний простір загального користування, має негативний вплив на технічний стан суміжного будинку № 16 по вул. Михайлівській у м. Житомирі, дефекти у влаштуванні покрівлі зазначеної надбудови погіршують стан опорядження сходової клітини загального користування як ззовні, так і всередині (а. с. 38-46, том 2).

З огляду на вимоги ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Оскільки ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не подали суду жодних допустимих доказів щодо неможливості знесення (демонтажу) вищевказаних конструкцій, їх твердження про неоднозначність висновку експерта щодо даного питання є безпідставними.

Крім того, як вбачається із вищенаведеного висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи знесення (демонтаж) несучих та огороджувальних конструкцій надбудови та прибудови квартири АДРЕСА_2 для приведення обєкта у первісний стан є технічно можливим при умові: попереднього проведення розрахунків за несучою здатністю, стійкістю, трищіностійкістю і деформативністю усіх несучих конструкцій і будинку в цілому; розроблення відповідної проектної документації, яка повинна передбачати, на основі проведених розрахунків, комплекс необхідних заходів, спрямованих на збереження стану конструкцій, при якому вони здатні виконувати задані функції з параметрами, що визначені вимогами технічної документації; правильної організації і проведення будівельних робіт у відповідності з розробленою проектною документацією.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд також прийшов до правильного висновку щодо самовільного з боку ОСОБА_2 зайняття спірної земельної ділянки, оскільки останній не мав правовстановлюючих документів, які надавали йому право на її використання.

Судом першої інстанції при розгляді справи, обставини, на які містяться посилання в апеляційній скарзі, перевірялись. Висновки суду щодо задоволення заявлених вимог Житомирської міської ради грунтуються на доказах, наданих сторонами, їх правова оцінка сумніву не викликає. До правовідносин, які склалися між сторонами у звязку з виникненням спору, правильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: