Справа № 126/1990/14-ц Провадження № 22-ц/772/1012/2015Головуючий в суді першої інстанції Хмель Р. В.
Категорія 41Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чуприни В.О., Медвецького С.К.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26.01.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до перевізника ПП ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21.05.2014 року о 18:04 год. на центральному автовокзалі м. Києва в ДП «Київпассервіс» автостанція «Київ» він придбав квиток на рейс №2790 за маршрутом «Київ - Ладижин» до автостанції Умань Черкаської області. При посадці в автобус, він пред'явив квиток на даний рейс, однак водій не пустив його в автобус та написав на квитку про відмову у здійсненні перевезення, зазначивши що квиток до Умані, а автобус в Умань не заїжджає. Позивачем вказано, що лише за допомогою працівників автостанції та співробітників міліції, водій пропустив його в автобус, при цьому обзивав нецензурними словами, звинувачуючи у вживанні спиртних напоїв та налаштував проти нього пасажирів. Внаслідок дій водія було затримано відправлення автобуса, внаслідок чого позивач запізнився на автобус, який прямував до м. Бершадь та вимушений був на таксі доганяти автобус до с. Юрківка Уманського району і на оплату таксі поніс додаткові матеріальні витрати в сумі 300 грн.. Позивач зазначає, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ, інвалідом війни ІІІ групи, працює на державній службі та внаслідок вказаних дій перевізника отримав сильні душевні та фізичні страждання, нервування, що призвело до погіршення стану здоров'я, а саме до підвищення цукру в крові та підвищення артеріального тиску і чим відповідно йому було заподіяно моральну шкоду, а тому просив стягнути з ПП ОСОБА_4 на його користь матеріальні витрати в сумі 300 грн. та моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 20 000 грн..

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26.01.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП ОСОБА_4 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 1 705, 10 грн..

Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.03.2015 року вирішено питання про судові витрати щодо сплати судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт поширення відносно нього недостовірної інформації, а також не доведено, що погіршення стану його здоров'я, пов'язано із якістю надання послуг перевезення і крім того, відповідно до наданого квитка, позивач отримав послуги перевезення по маршруту «Київ-Умань» і ним не надано доказів на підтвердження факту заподіяння матеріальної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.05.2014 року на центральному автовокзалі в м. Києві в ДП «Київпассервіс» автостанція «Київ», ОСОБА_2 на пільговій основі придбав квиток на проїзд рейсом 2790 від Київ АВ до Умані, перевізник ПП «ОСОБА_4.» з часом відправлення 18:50 год. та часом прибуття 22:00 год..

Також встановлено, що 21.05.2014 року близько 18:00 год. в м. Києві на центральному автовокзалі, між ОСОБА_2 та водієм автобуса перевізника стався конфлікт, який виразився у тому, що водій відмовлявся пускати позивача в автобус, з посиланням на його негативну поведінку та перебування у стані алкогольного сп'яніння.

Вказаний конфлікт було врегульовано за допомогою працівників автостанції та співробітників міліції і ОСОБА_2, відповідно до придбаного ним квитка, було надано послуги перевезення з м. Київ до м. Умань.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу про захист честі, гідності та ділової репутації, при цьому вимогу обґрунтовано висловленими на його адресу образами, що призвело до погіршення стану здоров'я та матеріальними збитками, що спричинені несвоєчасним прибуттям автобуса.

З матеріалів справи видно, що позивачем не доведено, що дії водія перевізника, які мали місце при посадці в автобус, були неправомірними та спрямованими на приниження його честі, гідності та ділової репутації, тобто позивачем не доведено факт порушення його особистих немайнових прав і відповідно є недоведеним факт заподіяння моральної шкоди, тоді як згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між подіями, що мали місце при його посадці в автобус та погіршенням стану його здоров'я, при цьому судом першої інстанції було надано відповідну правову оцінку медичним документам, що були надані позивачем.

Щодо тверджень позивача про заподіяння йому матеріальних збитків в сумі 300 грн., що пов'язано із затримкою прибуття автобуса, то встановлено що мала місце незначна затримка, яка пов'язана із виниклим конфліктом на автовокзалі в м. Києві і яка не вплинула на запізнення позивача на автобус, що прямував до м. Бершадь, при цьому позивачем взагалі не підтверджено понесення ним витрат в сумі 300 грн..

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо недоведеності заявленого позову та відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди.

Викладені в апеляційній скарзі твердження щодо невірної оцінки заподіяної позивачу моральної шкоди, то останні є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було надано відповідну правову оцінку доводам позивача про заподіяння моральної шкоди, а також не заслуговують на увагу посилання на не з'ясування факту офіційного працевлаштування водія та сплати страхових внесків, тому як дані обставини не є предметом спору.

Крім того, не спростовують висновок суду про недоведеність позову і викладені в апеляційній скарзі посилання на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26.01.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.О. Чуприна

/підпис/ С.К. Медвецький

З оригіналом вірно: