АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

при секретарі: Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про набуття права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про набуття права власності за набувальною давністю.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги. В позовній заяві поданої 26 вересня 2014 року позивач ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські споруди і будівлі, за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що під час спільної із ОСОБА_3 підприємницької діяльності, останній, під розписку, завинив йому 1300 доларів США. Оскільки, ОСОБА_3 не мав коштів щоб повернути борг, то запропонував позивачу, в рахунок повернення боргу, передати йому будинковолодіння АДРЕСА_1, яке з слів ОСОБА_4 було подароване йому ОСОБА_5 У лютому місяці 2000 року ОСОБА_3 передав позивачу у власність вищевказане будинковолодіння, шляхом передачі ключів та документів від будинку, а саме будинкову книжку та будівельний паспорт на будинковолодіння, а ОСОБА_2 в свою чергу повернув йому розписку, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язувався віддати борг 1300 доларів США.

__________________________________________________________________________

№ 22ц/794/416/2015 р. Головуючий у І інстанції:Цуркан В.В.

Категорія: 5 Суддя-доповідач: Владичан А.І.

У лютому 2000 року він зі своєю сім'єю вселився у вищевказане будинковолодіння та почав вважати вказаний житловий будинок своєю приватною власністю. У зв'язку із відсутністю у відповідача правовстановлюючих документів на будинок, письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку між ними не укладався. При цьому вони домовились, що після їх виготовлення ОСОБА_3, право власності ОСОБА_2 на спірний будинок буде оформлено відповідно до вимог закону.

На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаному житловому будинку з господарськими спорудами, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується вказаним нерухомим майном, за власні кошти провів капітальний ремонт будинку та добудови до нього, внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинковолодіння. Проте, відповідач ОСОБА_3 задовольнити звернення позивача щодо оформлення, згідно усної домовленості, на виконання взятих на себе усних зобов'язань по переоформленню права власності на будинковолодіння на нього у передбаченому законом порядку, відмовляється. Крім цього, ОСОБА_2 дізнався, що ОСОБА_3 20 квітня 2007 року став власником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0725га.

За весь період часу володіння житловим будинком позивач був впевнений, що на спірне нерухоме майно не претендують інші особи і він його отримав з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. А тому, вважає, що він має право власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно, у зв'язку із цим просить суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_7, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, він є добросовісним володільцем, оскільки при передачі відповідачем будинковолодіння йому у власність, він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, так як ОСОБА_3 передав ключі і наявні в нього документи на домогосподарство. Зазначає, що будинковолодінням володіє відкрито, всі односельчани і в Тарашанській сільській раді знають про те, що він проживає у цьому будинку разом із своєю сім'єю. Він був впевнений що на дане господарство ніхто не претендує, і у нього є всі підстави щоб мати право власності на майно.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного володіння чужим майном. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, тому позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє або користується майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо, такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу - право власності чи речове право іншої особи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Частиною 1 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

В п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз'яснення, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

· володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

· володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

· володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чим спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом вірно установлено, що позивач проживає у будинковолодінні АДРЕСА_1, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, при цьому з 2005 року позивач ОСОБА_2 з своєю сім'єю був прописаний у вищевказаному будинковолодінні, тобто позивач отримав право користуватись цим нерухомим майном, при цьому достовірно знаючи, що з 2007 року власником даного нерухомого майна є відповідач по справі ОСОБА_3

Згідно частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що згідно договору дарування ВЕК №487748 від 20.04.2007 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1, інвентаризаційна справа №541 складена 16.04.2007 року на ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу №14321337 від 20.04.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником даного житлового будинку з господарськими будівлями, являється ОСОБА_3 (а.с.88).

Застосування набувальної давності передбачає відсутність підстав для виникнення права власності в момент заволодіння чужим майно.

Як встановлено судом, та підтверджено самим позивачем, що у лютому місяці 2000 року ОСОБА_3 передав йому у власність вищевказане будинковолодіння, шляхом передачі ключів від будинку та документів на будинок, а саме будинкову книжку та будівельний паспорт на будинковолодіння, а він в свою чергу повернув йому розписку, згідно якої ОСОБА_3 зобов'язувався віддати йому борг у сумі 1300 (тисячу триста) доларів США.

Однак, письмового договору купівлі-продажу житлового будинку між ними не було укладено, через відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на будинок, але у них була домовленість, що після їх виготовлення ОСОБА_3, його право власності на спірний будинок буде оформлено відповідно до вимог закону.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що у позивача на час заволодіння майном були підстави для виникнення права власності на це майно, тому застосування набувальної давності в даному випадку не можливе.

Крім того, однією із умов визнання права власності за набувальною давністю, є відсутність інших осіб, які б мали право на вказане майно, і про яких позивачу нічого не було відомо, однак як вбачається з матеріалів справи позивач знав про існування інших осіб, які б мали право на даний житловий будинок.

Посилання апелянта на те, що він є добросовісним володільцем, адже при передачі відповідачем ОСОБА_3 будинковолодіння йому у власність, він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, тому слід визнати за ним право власності за набувальною давністю є необґрунтованими, та спростовуються доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 січня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: