Справа № 308/7737/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради про стягнення коштів, сплачених із призначенням платежу «на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород» та суми збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Ужгородської міської ради про стягнення коштів, сплачених із призначенням платежу «на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород» та суми збитків. Посилається на те, що згідно рішення IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 26.01.2007 р. № 199 «Про надання земельних ділянок» їй надано в приватну власність земельну ділянку площею 0.0749 га, АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Для оформлення земельної ділянки у її власність, як забудовника, якому надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, Ужгородська міська рада зобов'язала сплатити до міського бюджету кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород. Їй було надано розрахунок для внесення коштів на суму 18725 грн. та відповідні платіжні реквізити для здійснення платежу. Розмір вказаного платежу Ужгородською міською радою визначено на підставі рішення IV сесії V скликання № 245 від 21.02.2007 р. та IV сесії V скликання № 99 від 23.11.2006 р. із розрахунку 25 грн. за 1 кв.м.

На виконання вказаної вимоги нею через Закарпатську філію ВАТ «Кредобанк», м. Ужгород (платіжна квитанція № РК0127 від 07.05.2007 р.) було перераховано до місцевого бюджету м. Ужгород 18725 грн. із призначенням платежу на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород. Після здійснення оплати їй було видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541709 від 24.01.2008 р., відповідно до якого посвідчено її право власності на земельну ділянку площею 0.0749 га, розташовану в АДРЕСА_1 яка надана згідно з рішенням Ужгородської міської ради від 26.01.2007 р. № 199 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відповідачем неправомірно та безпідставно було зобов'язано її до надання земельної ділянки у власність внести до міського бюджету платіж у розмірі 18725 грн. Рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого фактично було зроблено розрахунок внесення нею коштів на суму 18725 грн. та зобов'язано сплатити вказану суму, визнано незаконним та скасовано постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р., яка набрала законної сили. Згідно із цією постановою судом констатовано висновки про те, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, у тому числі сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно з постановою КМУ № 40 від 24.01.2007 р. «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» повинні вирішуватись вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Оскільки Ужгородська міська рада безпідставно отримала від неї грошові кошти в сумі 18725 грн. та продовжує використовувати ці кошти без наявності жодних визначених законом підстав, то зобов'язана повернути їй ці кошти. За весь період незаконного використання відповідачем грошових коштів їй заподіяно збитки у зв'язку із їх знеціненням відповідно до встановленого індексу інфляції. Збитки у вигляді інфляції грошової суми 18725 грн. за період неправомірного використання з червня 2007 року по травень 2014 року складають 15103.59 грн. (18725 x 180.66 %), які підлягають відшкодуванню за рахунку відповідача.

На підставі викладеного просить стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету м. Ужгород на її користь 18725 грн., сплачених із призначенням платежу «на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород» та 15103.59 грн. збитків.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити.

Представник відповідача Ужгородської міської ради позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову. Заявила клопотання про застосування строків позовної давності, яке обґрунтовує тим, що позовну заяву позивачкою подано 10.06.2014 р., що підтверджується датою підписання позову, а 18.06.2014 р. ухвалою суду відкрито провадження в справі. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивачка вказує на постанову Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р., згідно якої скасовано рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яке слугувало підставою сплати коштів. На підставі наведеного просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до наступного, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 199 від 26.01.2007 р. ОСОБА_2 надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в мікрорайоні «Червениця», площею 0.0749 га (поз. 5). Згідно цього рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства (а.с. 12).

Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 245 від 21.02.2007 р. «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 р. № 99» встановлено, що при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва (крім пільгових категорій громадян, визначених законодавством) передбачити обов'язковими наступні умови: перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 гривень за 1 квадратний метр протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою. Відповідно до п. 3 рішенням IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

Таким чином, аналізуючи зміст вищезазначених рішень, суд приходить до висновку, що однією із обов'язкових умов при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 грн. за 1 квадратний метр. Інакше, у разі невиконання умов, відповідно до п. 3 рішення IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» - рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. Таким чином, рішення носило зобов'язальний характер для громадян яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови.

Встановлено, що товариство забудовників створено не було, а позивачка ОСОБА_2 виконуючи обов'язкові умови встановленні вищезазначеними рішеннями IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та рішення IV сесії міської ради V скликання № 245 від 21.02.2007 р. «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 р. № 99» здійснила згідно квитанції № РК0127 від 07.05.2007 р. перерахування коштів в сумі 18725 грн. з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород» (а.с. 11).

24.01.2008 р. ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541709, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № -060, згідно якого їй на праві власності фактично передано земельну ділянку площею 0.0749 га, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р., яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва.

Даною постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що зобов'язання Ужгородською міською радою позивачки сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в мікрорайоні «Червениця», до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

В силу положень ст.ст. 12-14 ЦК України, особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї; зловживання правом не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою ст. 13, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р. по справі № 2а-79/09 рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого ОСОБА_2 перераховано відповідачу кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в мікрорайоні «Червениця» в сумі 18725 грн., використовує ці кошти без достатніх правових підстав, з урахуванням наведених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки вказаної суми є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином, перераховані позивачкою кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в сумі 18725 грн. мають бути стягнуті з Ужгородської міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, оскільки саме на рахунок міської ради було проведено перерахування відповідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас вимоги про стягнення з Ужгородської міської ради 15103.59 грн. збитків у вигляді інфляції грошової суми 18725 грн. за період неправомірного використання цих коштів з червня 2007 року по травень 2014 року є необґрунтованими, оскільки позивачка в підтвердження вказаних вимог жодних письмових доказів не надала, зокрема відповідного розрахунку, а тому суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, суд не знаходить правових підстав для задоволення заявленого представником відповідача клопотання про застосування правових наслідків пропуску строку позовної давності щодо пред'явлення позову по даній справі.

Позивачка пред'явила позов про повернення коштів, отриманих відповідачем без законних підстав, навівши відповідне фактичне і правове обґрунтування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, згідно з визначенням поняття позовної давності, наведеної у ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, суд враховує, що представник відповідача поданим ним клопотанням про застосування спливу строку позовної давності визнав наявність обставин порушення відповідачем права позивачки в даній справі, при тому, що заперечував проти позову в повному обсязі.

Представником відповідача обрано способи захисту відповідача від позовних вимог позивача, які є протилежними, не сумісними один із одним, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 128 ЦПК України відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі.

У свою чергу, наслідки спливу позовної давності, про які просить представник відповідача, є достатньою та окремою правовою підставою для відмови у позові, яка не пов'язується із правовими підставами до заперечення проти позову відповідачем.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати в сумі 243.6 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 12-15, 1212 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_2 18725 (вісімнадцять тисяч сімсот двадцять п'ять) гривень, перерахованих нею на рахунок Ужгородської міської ради з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.