Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Протасова О. М. ,

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа - ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із цим позовом, зазначивши, що 13.08.2007 р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав, а він отримав кредит в розмірі 9801 доларів США строком до 13.08.2012 року зі сплатою 12,9 відсотків річних за використання кредиту. Вважав, що зміст договору суперечив вимогам Конституції України, ч.1 ст. 203 ЦК України, ст.ст.18,19 Закону України "Про захист прав споживачів". Стверджував, що договір був несправедливий, оскільки укладений під впливом омани, у яку його ввів банк, замовчуючи валютні ризики. Посилаючись на наведене, просив визнати договір недійсним як з причин його невідповідності закону, так і як такий, що вчинений під впливом обману внаслідок нечесної підприємницької практики відповідача.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3., яка діє на підставі довіреності, підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та підділа сумніву наявність у відповідача банківської ліцензії на проведення валютних операцій.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, третя особа у судове засідання також не прибула, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, причину неявки не повідомили.

Вислухавши представника позивача, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України).

З розділу 1 договору №104/П/13/2007/840 від 13.08.2007 про надання кредиту, укладеного між сторонами, судом встановлено, що відповідач надав, а позивач прийняв кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 9801 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.3.2 договору, ОСОБА_2 виступив поручителем по зобов'язанням позичальника.

Згідно з листом Національного банку України від 04.03.2015 р., протягом 2007 року ПАТ КБ "Надра" здійснювало свою діяльність на підставі банківської ліцензії на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. №15-93.

З позову вбачається, що кредитний договір оспорений позивачем як на підставі ч.1 ст.203 ЦК України, так і на підставі ст.230 того ж Кодексу та ст.ст.18,19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача визнати договір недійсним з підстав невідповідності договору актам цивільного законодавства та введення позивача в оману, суд виходить з такого.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для свідомого вибору ( п.6 ч.1 ст.19 Закону "Про захист прав споживачів").

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, обман, тобто, навмисне введення другої сторони в оману щодо обставин, які мають істотне значення, має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч.1 ст.229 того ж Кодексу, обставинами, які мають істотне значення, є обставини щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Між тим позивач не довів ні наявності умислу відповідача, ні самого факту омани, у тому числі, тих обставин, що відповідач замовчав існування таких властивостей і якостей кредиту, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням, або щодо прав та обов'язків сторін договору.

Навпаки, з договору вбачається, що інформація про кредит надана позичальнику у чіткий, зрозумілий та однозначний спосіб; кредит був використаний за цільовим призначенням і був достатнім для придбання автотранспортного засобу, який був тим же договором переданий у заставу.

Доводи позивача щодо замовчування відповідачем можливості коливання валютного курсу суд до уваги не бере, оскільки визначення курсу валют відповідач ні передбачити, ні спрогнозувати не може.

Окрім того, посилання позивача на відсутність спеціальних знань для оцінки можливості коливання валютного курсу суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки для припущення такої обставини достатньо звичайного життєвого досвіду.

До того ж, за змістом п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 №5, само по собі не зазначення у кредитному договорі застереження щодо валютних ризиків чи недодержання "Правил надання банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 25.05.2007 р. може слугувати підставою для розірвання кредитного договору, а не визнання його недійсним.

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача визнати договір недійсним з підстав недотримання відповідачем вимог ст.18 Закону "України "Про захист прав споживачів", суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.18 зазначеного Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Доказів на підтвердження недобросовісності кредитодавця позивач суду не надав, як не надав суду і доказів на підтвердження того, що у нього як споживача виникла шкода, і її виникнення спричинене істотним дисбалансом саме договірних прав та обов'язків, а не фінансовою кризою чи іншими зовнішніми обставинами.

На підставі наведених норм та встановлених обставин суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись наведеними нормами та ст.ст.8,10,11,60,88, 209, 212-215, 218, 223,224-233, 294-296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра", третя особа - ОСОБА_2, про визнання кредитного договору недійсним, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Протасова