АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9599/2015 Головуючий в 1 інстанції - Вовк Є.І.
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, - Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача завдану його майну шкоду, особою, цивільна відповідальність якої застрахована у відповідача в сумі 34014,52 грн. та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Скаргу обґрунтовував тим, що висновок суду про те, що цивільна відповідальність винного водія не була застрахована у відповідача не відповідає встановленим судом обставинам та вимогам Закону. Суд дійшов до помилкового висновку про відсутність у відповідача обов'язку відшкодувати позивачу завдану шкоду, шляхом виплати страхового відшкодування за Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який безпідставно не був застосований судом.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Представник СК «України» до апеляційного суду не з'явився. Про розгляд справи повідомлений 06 липня 2015 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року сталася ДТП з вини водія ОСОБА_2, яка керувала автомобілем Chevrolet Evanda номерний знак НОМЕР_3.

Цивільна відповідальність водія вказаного автомобіля була застрахована у відповідача згідно полісу АС/3977411 від 12 грудня 2013 року, строк дії якого до 14 грудня 2014 року.

Внаслідок вказаної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача. Розмір завданої позивачу шкоди складає суму 33 514, 52, який визначений спеціалістом як вартість відновлювального ремонту за мінусом зносу вузлів та деталей які підлягають заміні. Також позивач за проведення дослідження сплатив 500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що за страховим полісом застрахована відповідальність ОСОБА_3, а не ОСОБА_2, а тому відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів з таким висновком погодитись не може виходячи з наступного:

Згідно з пунктом 1.4 та 1.7 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , визначено, що особою, відповідальність, якої застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом рішенням суду.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Таким чином, враховуючи, що ДТП сталася в період дії полісу на забезпеченому транспортному засобі, з вини особи яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом, висновок суду про те, що цивільна відповідальність ОСОБА_2, була не застрахована у відповідача є помилковим.

Посилання суду на те, що в постанові про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності зазначений інший номер транспортного засобу спростовується постановою суду про виправлення описки від 21 травня 2015 року в якій зазначено державний номер транспортного засобу правопорушника - НОМЕР_3.

Тобто той транспортний засіб, щодо якого відповідачем виданий поліс страхування АС 3977411 від 12 грудня 2013 року.

Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 19 грудня 2014 року подав всі документи, передбачені законом для отримання страхової виплати.

Проте відповідач не здійснив виплату передбачену Законом.

Як вбачається з полісу ліміт відповідальності відповідача щодо відшкодування шкоди завданої майну складає суму 50 000 грн., франшиза -1000 грн.

Відповідно до висновку № 465 експертного авто-товарознавчого дослідження про визначення матеріального збитку заподіяного ушкодженням транспортного засобу позивача від 17 листопада 2014 року зробленого СПД ОСОБА_4, розмір шкоди завданої позивачу , внаслідок пошкодження транспортного засобу складає суму 33 514., 52 грн. З висновку вбачається , що вказана сума вирахувана експертом за мінусом зносу вузів та деталей які підлягають заміні.

Також позивач поніс витрати на оплату вказаного дослідження в сумі 500 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 33014 грн. 52 коп. ( 33514,52 +500 - 1000 франшизи )

Разом з тим вимоги позивача про відшкодування з відповідача моральної шкоди в сумі 5000 грн. не ґрунтуються на Законі, а тому задоволені бути не можуть .

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Оскільки позивач не надав суду докази , що внаслідок ДТП була завдана шкода його здоров'ю, а також враховуючи, що спеціальним Законом не передбачено обов'язок страховика сплачувати моральну шкоду внаслідок неправомірної відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені Законом підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні. Посилання позивача в позові як на підставу для відшкодування моральної шкоди на ст. 23 ЦК України є недостатньою правовою підставою для задоволення позову, так як правовідносини, які виникли між сторонами в частині відшкодування шкоди регулюються спеціальним Законом. При цьому колегія роз'яснює, що позивач має право звернутись з вимогами про стягнення неустойки, за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 340 грн. 15 коп., який визначений пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ вул. Ревуцького, 42Г, Код 30636550 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2) суму майнової шкоди 33014 грн. 52 коп. (тридцять три тисячі чотирнадцять грн.) та 330 грн. 15 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: