Провадження № 22-ц/780/2603/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Приходька К.П.,

при секретарі - Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», перейменованого в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 149 200 доларів США зі сплатою 13,9% річних із терміном повернення до 21 грудня 2017 року.

Позивач зазначав, що 30 січня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якої кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 21 грудня 2027 року. 23 грудня 2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту, за умовами якої банк зобов'язався надавати позичальнику кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії у розмірі 2 103 862 грн. 95 коп. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальнику надався транш у розмірі 1 055 912 грн. 46 коп. в межах ліміту кредитної лінії. Також сторони домовились, що за використання коштів за договором процентна ставка встановлюється з 23 грудня 2011 року у розмірі 13,9 % річних, а з 23 грудня 2012 року у розмірі 16,4 % річних.

21 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту ПАТ «УкрСиббанк» уклало з ОСОБА_3 договір поруки, а 23 грудня 2011 року позивач уклав з ОСОБА_3 додаткову угоду №2 до договору поруки, відповідно до якої поручитель надала згоду на зміну умов основного зобовязання.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за договором про надання споживчого кредиту, позивач 02 квітня 2014 року надіслав на адресу відповідачів досудові вимоги про дострокове повернення кредиту. Оскільки позичальник зобовязань за договором про надання споживчого кредиту не виконує, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителя заборгованість за договором про надання споживчого кредиту станом на 22 жовтня 2014 року у розмірі 1 411 760 грн. 73 коп., з яких: 1 028 101 грн. 75 коп. - кредитна заборгованість; 332 596 грн. 16 коп. заборгованість по процентах; 44 926 грн. 41 коп. пеня за прострочення сплати процентів та 6 136 грн. 41 коп. пеня за прострочення сплати кредиту.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2007 року у розмірі 1 411 760 грн. 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 028 101 грн. 75 коп., заборгованість по процентах у розмірі 332 596 грн. 16 коп., пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 44 926 грн. 41 коп., пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 6136 грн. 41 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, а враховуючи, що на підставі статей 526, 553, 554 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобовязання, тому з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитом за виконання боржником свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», перейменованого в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 149 200 доларів США терміном до 21 грудня 2017 року зі сплатою 13,9 % річних, а ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (а.с. 6-11).

За змістом пункту 5.2 договору про надання споживчого кредиту сторони погодили, що банк згідно з умовами пункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та (або) умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором); б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та (або) виконання інших зобовязань позичальника за цим договором; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та (або) кредитами, або зміни в грошово-кредитній політиці Національного банку України (далі - НБУ) (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5 % порівняно з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ); та (або) підвищення ставки на тривідсоткові пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки. При цьому, про збільшення та встановлення нового розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати її збільшення із зазначенням її розміру та дати початку дії шляхом надсилання поштою відповідного рекомендованого листа; такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана в повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90 %. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Також 21 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено додаткову угоду (без номеру) до договору про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2007 року, за умовами якої, крім інших змін, згідно з пунктом 1.5 пункт 5.2 основного договору доповнено новим абзацом такого змісту: «У випадках настання обставин:

- передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 договору процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1 договору;

- передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування» (а.с.130).

Встановлено, що 30 січня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2007 року, згідно з якою ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 21 грудня 2027 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору (а.с.15-16).

23 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту, за умовами якої банк зобов'язався надавати позичальнику кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії у розмірі 2 103 862 грн. 95 коп. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальнику надався транш у розмірі 1 055 912 грн. 46 коп. в межах ліміту кредитної лінії. Також сторони домовились, що за використання коштів за договором процентна ставка встановлюється з 23 грудня 2011 року у розмірі 13,9 % річних, а з 23 грудня 2012 року у розмірі 16,4 % річних (а.с.17-19).

Встановлено, що з метою забезпечення позичальником зобовязань за договором про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2007 року, цього ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №168182, відповідно до умов якого вона зобовязалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 зобовязань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, існуючих в теперішній час і ті, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 20-21).

Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісії, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Згідно з п.1.4 договору поруки, відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

23 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №2 до договору поруки, відповідно до якої поручитель надала згоду на зміну умов основного зобовязання (а.с. 22-24).

По справі встановлено, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором про надання споживчого кредиту ПАТ «УкрСиббанк» 03 квітня 2014 року надіслало на адресу ОСОБА_2 та на адресу ОСОБА_3 письмові вимоги від 31 березня 2014 року про дострокове повернення кредиту і процентів за користування кредитом на протязі 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (а.с. 32-35, 36-37). Однак вказані вимоги були повернути позивачу з відмітками «неправильно зазначена, відсутні адреса одержувача» (а.с.38-40, 41-43).

У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед банком, яка станом на 22 жовтня 2014 року становить 1 411 760 грн. 73 коп., з яких: 1 028 101 грн. 75 коп. - кредитна заборгованість; 332 596 грн. 16 коп. - заборгованість по процентах; 44 926 грн. 41 коп. - пеня за прострочення сплати процентів та 6 136 грн. 41 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту (а.с. 19-23).

07 листопада 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до боржника й поручителя про солідарне стягнення вказаної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_2 свої зобовязання за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, а враховуючи, що на підставі статей 526, 553, 554 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобовязання, тому з відповідачів підлягає стягненню солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов банку є передчасним, оскільки відповідач ОСОБА_2 не отримував письмову вимогу про дострокове повернення кредитних кошів, не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1054 ЦК України, ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Пред'явленням вимоги до боржника і поручителя є також пред'явлення до них позову, що розяснено у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

По справі встановлено, що у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед банком, яка станом на 22 жовтня 2014 року становить 1 411 760 грн. 73 коп.

07 листопада 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.65).

Таким чином позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредитних коштів, яке передбачене умовами договору про надання споживчого кредиту та ч.2 ст.1050 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на необгрунтованість розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, є безпідставними, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості він складений позивачем відповідно до умов договору. Наведений у розрахунку розмір заборгованості відповідачем ОСОБА_2 не спростований.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивач з 25 червня 2012 року неправомірно застосував подвійну відсоткову ставку, є необґрунтованими, оскільки право позивача на застосування подвійної відсоткової ставки передбачено додатковою угодою (без номеру) до договору про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2007 року, яка укладена 21 грудня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2, згідно з якою пункт 5.2 основного договору доповнено новим абзацом такого змісту: «У випадках настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору (а.с.130).

У пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Вказана вище додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту укладена між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 21 грудня 2007 року, тобто до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді