Справа № 367/444/14-ц Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/780/741/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній
Категорія 29 25.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області, Державна інспекція сільського господарства у Київській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Головне управління ДСНС України у Київській області про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та відшкоудвання моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який надалі доповнила, уточнила і мотивувала тим, що вона є власником 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці, частина якої площею 0,0296 га приватизована нею. Власницею інших 3/4 частин вказаного будинку є відповідачка ОСОБА_2 Посилалася, що їх частини будинку розмішені на спільному фундаменті і під одним дахом та мають суміжні стіни.

Вказувала, що у липні 2009 року відповідачка самовільно, без погодження з нею і органами архітектури та містобудування почала розширення і перебудову своєї частини будинку шляхом часткового її зносу і надбудови другого поверху. У зв'язку із здійсненням самочинного будівництва Інспекція ДАБК притягнула відповідачку до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП і надала їй припис від 2 грудня 2009 року № 92 про припинення будь-яких будівельних робіт. Із акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 3 грудня 2009 року №А2727/97, складеного державними інспекторами з контролю за використанням і охороною земель у Київській області слідує, що відповідачка зайняла частину її земельної ділянки орієнтовною площею 0,00043 га. Крім того, листом Головного державного інспектора Ірпінського міського управління ГУ МНС України в Київській області від 30 листопада 2009 року № 3-21 встановлено порушення відповідачкою норм пожежної безпеки.

Зазначала, що внаслідок вказаного самовільного будівництва цегляна стіна другого поверху будинку відповідачки споруджена фактично над її частиною даху (нависає над стелею її спальної кімнати, не опираючись при цьому на несучу стіну першого поверху). При цьому, стіна другого поверху будинку надбудована на суміжній стіні першого поверху будинку, яка згідно з технічною документацією БТІ не є несучою, що в подальшому призводить до руйнування цієї стіни внаслідок надмірного навантаження, і, в свою чергу, є небезпечним для життя її та інших мешканців її частини будинку. Через нависання даху надбудованого другого поверху будинку відповідачки над дахом її частини житлового будинку атмосферні опади накопичуються на ділянці між краєм покрівлі її частини будинку і стіною другого поверху незаконної надбудови (створився так званий "сніговий мішок"), внаслідок чого через замерзання та розмерзання цих опадів (добове коливання температур в зимовий період) руйнується покрівля її частини будинку та постійно мокне стеля її спальної кімнати, що позбавляє безперешкодно і безпечно користуватися нею, дах над самовільно побудованим другим поверхом має таку конструкцію, що опади спадають на її частину земельної ділянки, що призводить до затікання опадів під фундамент та замокання стін її частини будинку. Внаслідок проведених відповідачкою незаконних будівельних робіт змінилась конструкція даху та зменшився об'єм приміщення горища над її частиною будинку. Відповідачка без дотримання відповідних правил та без погодження з нею провела по її частині будинку кабель з електрострумом, що створює загрозу для мешканців її частини будинку та позбавляє її можливості при необхідності проводити будь-які ремонтні чи будівельні роботи в місці знаходження цього кабелю.

Вважає, що внаслідок проведених відповідачкою незаконних будівельних робіт її частина будинку втратила свою комерційну привабливість, що свідчить про порушенням її прав як власника частини будинку.

Зазначає, що здійсненням самочинного будівництва їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у негативних емоціях і переживаннях, яких вона зазнала і продовжує зазнавати у зв'язку із протиправними діями відповідачки. Для відстоювання своїх законних прав та інтересів була змушена витрачати час на звернення до різних установ і організацій, що створювало додаткове негативне моральне навантаження. Душевні переживання поглиблюються ще й тим, що відповідачка жодним чином не реагує і продовжує самочинне будівництво. Оцінила завдану їй моральну шкоду в розмірі 8000 грн.

У зв'язку з наведеним просила суд зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, а саме - 1/4 частиною будинку по АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок відповідачки об'єкту самочинного будівництва, яким є квартира № 2 по АДРЕСА_1 з надбудовами і прибудовами до неї, зобов'язати відповідачку за її рахунок виготовити проектно-кошторисну документацію по відновленню та відновити будівлю в первісний стан відповідно до технічної документації, стягнути із відповідачки на її користь 8000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обстаивнам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що при ухваленні рішення суд не врахував висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, якою було скасовано попередні судові рішення, а справу повернуто на розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, суд безпідставно взяв до уваги висновки повторної судової експертизи, проведеної ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа», щодо можливості перебудови самочинно зведених відповідачкою споруд та приведення їх у відповідність з вимогами будівельних норм і правил, поскільки підстав для проведення такої екпертизи у суду не було.

Також суд безпідставно не взяв до уваги висновок експертизи № 19 від 22 листопада 2012 року ТОВ «Науково-технічний центр «Будівельна експертиза».

Вказує на хибність судового висновку про відсутність доказів будівництва відповідачкою прибудови на частині її ділянки, що спростовується актом інспекції від 28 грудня 2009 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 здійснила самочинне будівництво - добудову і надбудову до своєї частини будинку по АДРЕСА_1, яка не відповідає будівельним і технічним нормам, чим порушила позивачки ОСОБА_1, яка є власницею 1/4 частини цього ж будинку.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що підстави для знесення самочинно побудованих відповідачкою приміщень будинку відсутні, поскільки знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови неможливості перебудови нерухомості відповідно до норм і правил, чи відмови особи від такої перебудови. При цьому суд виходив з того, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 9 вересня 2014 № SE01/1405-51, проведеної ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа», можливе приведення 3/4 частини будинку по АДРЕСА_1, належних відповідачці, до технічного стану у відповідності із будівельними нормами і правилами. Також суд враховував згоду відповідачки на перебудову, висловлену нею в судовому засіданні (відповідачка не відмовляється від проведення перебудови).

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу влади чи місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 1998 року було розділено в натурі будинок по АДРЕСА_1 між співвласниками. ОСОБА_5 виділено 1/4 частину будинку, що складається з приміщень: І, ІІ, 1-3. ОСОБА_5 виділено 3/4 частин будинку, що складається з приміщень: 1-2, 1-4, 1-5, ІІІ.

1/4 частину вказаного будинку після смерті ОСОБА_5 успадкувала позивачка ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 листопада 2000 року.

ОСОБА_1 приватизувала частину присадибної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0296 га, що стверджується державним актом на право власності на землю від 18 березня 2003 року.

3/4 частини цього ж будинку після смерті ОСОБА_5 успадкувала відповідачка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 квітня 2002 року.

ОСОБА_2 приватизувала частину присадибної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0264 га, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 21 липня 2011 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 листопада 2013 року встановлено, що в результаті проведення 2 грудня 2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області перевірки виявлено самочинне проведення відповідачкою реконструкції своєї частини будинку по АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок добудови без відповідного дозволу Інспекції ДАБК та розроблення проекту.

Встановлено, що ОСОБА_2 проводила реконструкцію будинку без експертизи проектно-кошторисної документації від органів Державного пожежного нагляду, в порушення вимог п. 1.1 ДБН В. 1.1-7-2002 "Пожежна безпека об'єктів будівництва", п. 2.7, 4.2.2, 8.4.4 Правил пожежної безпеки в Україні, а також без обмеження поширення пожежі між будинками, згідно вимог діючої нормативної документації (ДБН 360-92, СниП 11-89, ДБН Б.2.4-1, ДБН Б. 24-3, СНиП 2.11.06), що стверджується листом відділу Державного пожежного нагляду м. Ірпінь ГУ МНС України в Київській області від 30 листопада 2009 року.

В подальшому відповідачкою було виготовлено проект добудови з надбудовою до існуючого житлового будинку по АДРЕСА_1, який 12 травня 2010 року погоджено заступником головного архітектора м. Ірпеня, а Відділом державного пожежного нагляду м. Ірпінь та Державним закладом «Ірпінська міська СЕС» надано висновки експертиз від 20 липня 2010 року № 648 та від 1 вересня 2010 року № 05.03.02-07/61484 про відповідність проекту вимогам законодавства.

Також, судом встановлено, що відповідно до Висновку ДП НДІБК за результатами обстеження і оцінки технічного стану приватного будинку від 11 липня 2011 року і Звіту ТОВ «Столичне бюро незалежних будівельних експертиз та технічного нагляду» про проведення технічного обстеження на відповідність будівельних конструкцій та інженерних мереж добудови з надбудовою до будинку від 21 січня 2011 року в будинку сторін із 1993 року ніхто не проживає, система центрального водяного опалення заморожена, чавунні радіатори і трубопроводи пошкоджені, мають пошкодження всі вікна і двері квартири позивачки, верхній обріз фронтону під карнизом не захищений цементним розчином і не зашитий вітровою дошкою, яка відпала через ослаблення кріплення. Під вікном дві тріщини шириною 0,5 мм, деформації фундаменту відсутні. Покрівля даху з азбоцементних хвилястих листів вичерпала свій ресурс, має значне зношення і протікає через поздовжні тріщини, відколи, наскрізні дірки і ослаблення кріплення листів. Вздовж стін будинку вимощення відсутнє. В приміщеннях виявлено сліди замокання і тріщини в штукатурці на стінах і стелях в обох приміщеннях, конструкції дерев'яного будинку тривалий час замокають, ушкоджені грибком, гниллю та деревоточцями, зруйнована підшивна стеля.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 9 червня 2011 № 11257/10-15 частина схилу покрівлі даху 3/4 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, належної відповідачці ОСОБА_2, спрямована на покрівлю 1/4 частини цього будинку позивачки від 5 см до 35 см, що не відповідає вимогам пунктів 1.2 та 1.3 ДБН В.2.6-14-97 та пункту 2.7 ДБН А.2.2-3-2004. На момент обстеження 1/4 частини будинку, що належить ОСОБА_1, має місце деформація (пошкодження) елементів конструкцій - руйнування покрівлі у вигляді послаблення кріплення азбестоцементних листів до обрешітки, просвіти в окремих місцях, відколи, тріщини та сколи, а за відсутності скління та часткового протікання даху - руйнування підшивної стелі, стін, пологим. Покрівля даху другого поверху 3/4 частин будинку співвласниці ОСОБА_2 має ламану форму, а схил даху в частині спрямований на покрівлі 1/4 частини житлового будинку ОСОБА_1

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа» від 9 вересня 2014 року № SE01/1405-51 найбільш вагомою невідповідністю вимогам будівельних норм, допущених відповідачкою при новому будівництві своєї квартири є самочинне видалення стіни між приміщеннями 1-1 і 1-2, що слугувала для зв'язування повздовжніх стін у первісному будинку, забезпечувала йому необхідну просторову жорсткість, була опорою для тримальних дерев'яних балок горищного перекриття над приміщенням 1-2 квартири №1, а також була власністю позивача ОСОБА_1

Крім того, при проведенні нового будівництва допущені наступні відхилення від вимог будівельних норм: замість мінімально можливого нормативного восьмиметрового протипожежного розриву між новобудовою будинку, що досліджується, і будинком, розташованим від нього на схід, фактичний розрив дорівнює менше 6 м; не виконується умова перевищення розмірів протипожежної стіни хоча б на 0,3-0,6 м за межі контуру даху над квартирою № 1; покрівля нової будови має карнизні звіси в бік існуючої покрівлі даху над квартирою № 1; примикання суміжних стін нової будівлі з дахом над квартирою № 1 виконані без захисних фартухів; у проекті вікно суміжної стіни (ділянка 1) не замарковане як протипожежне, внаслідок чого не виконано заходи обмеження поширення вогню між частинами будівлі; на ділянці № 3 суміжної стіни у вузлі примикання до нею даху над квартирою № 1 підкладені два листи сталеві оцинковані, які не спаяні між собою. Крізь негерметичний стик між листами атмосферні опади протікають на горище перекриття квартири № 1, руйнуючи його. У цьому вузлі відсутня, передбачена в проекті ринва. Водовідведення опадів належним чином не організоване; в місцях примикання стін надбудови і перевищення їх висоти над дахом квартири № 1 буде накопичуватися додаткове снігове навантаження, на яке в початковому варіанті трибальної конструкції даху не були розраховані.

Суміжна ділянка стіни другого поверху надбудови на другому поверсі зміщена на 310 мм від нової стіни першого поверху, яка розділяє приміщення 1-2 квартири № 1 від нової будівлі. Несучі дерев'яні балки горищного перекриття над приміщенням 1-2 квартири № 1 мають лише одну опору. Друга опора цих конструкцій була ліквідована (обрізана) при видалення пожежної стіни будинку, яка розмежовувала приміщення 1-1 і 1-2, на момент обстеження ці конструкції підтримуються дошками підшиття.

Експерт після проведення досліджень дійшов висновку, що побудовані стіни № 1*, 2* першого поверху та другого поверху в 3/4 частині будинку ОСОБА_2 не впираються на стіни № 1, 2 забудови 1968 року 1/4 частини будинку, що належить позивачці.

Стіна № 1, № 1* між кімнатами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складається зі стіни забудови 1968 року та стіни нової забудови, їхня сумарна товщина становить 760-800 мм. Стіна № 1* товщиною 250 мм цегляна, армована, розташована на відстані 300-360 мм від стіни зведеної у 1968 року. Стіна № 1 забудови 1968 року - дерев'яна, оштукатурена по драні вапняним розчином з одного боку та обшита по дерев'яним рейкам гіпсокартонними листами з іншого, має товщину 90-100 мм. Стіна № 2, № 2* між приміщеннями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складається зі стін забудови 1968 р. та стіни нової забудови, їхня сумарна товщина стіни складає 400 - 420мм. Стіна № 2 товщиною 250мм цегляна та армована, розташована на відстані 60 - 70мм від конструкцій забудови 1968 року. Стіна № 2 забудови 1968 року - дерев'яна, оштукатурена по драні вапняним розчином з двох боків має товщину 90 - 100 мм. Новозбудована стіна №3* є суміжною між квартирами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та цегляною, армованою і має товщиною на першому поверсі 250мм, на другому поверсі - 380мм.

Конструкції стелі в коридорі № І площею 14,4 кв.м, що належіть ОСОБА_1, опираються на стіни, зведені у 1968 році. Конструкції стелі у житловій кімнаті № 2 площею 10,2кв.м опираються на три стіни, зведені у 1968 році. Стеля опирається на дерев'яну балку перекриття, вмонтовану у цегляну та армовану новозбудовану стіну №3*.

Отже суд першої інстанції, виходячи із зазначених норм закону та встановлених обставин, дійшов вірного висновку, що відповідачка здійснила самочинне будівництво - добудову і надбудову до своєї частини будинку АДРЕСА_1, що призвело до порушення прав позивачки як співвласниці частини будинку.

Відповідно до пунктів 22, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Судом встановлено, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 9 вересня 2009 року № SE01/1405-51, проведеного ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа» для приведення 3/4 частини будинку по АДРЕСА_1, належних ОСОБА_2, до технічного стану у відповідність до будівельних норм і правил необхідно виконати роботи по відведенню води з покрівлі і захисту приміщень 1-го поверху і нижньої частини стін мансарди від замокання, облаштувати примикання старого даху до надбудованих стін. Згідно п.3.37 ДБН В.2.6-14-97 виконати примикання покрівлі до стін із захисними фартухами із оцинкованої покрівельної сталі. Верхня частина захисного фартуха повинна бути прикріплена до стін і загерметизована, а нижня (вдовж ухилу) повинна перекривати не менше однієї хвилі шиферу. По схилу покрівлі фартух повинен мати напуск не менше 100 мм.

Відповідачка в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції підтвердила, що згодна здійснити зазначену перебудову.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для знесення самочинного будівництва, вчиненого відповідачкою, у зв'язку із можливістю перебудови частини будинку відповідачки для приведення відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Вказано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано попередні судові рішення, а справу повернуто на розгляд до суду першої інстанції. Підставами скасування судом касаційної інстанції судових рішень було те, що суди прийшли до хибних висновків, що будівництво, яке проводить відповідачка, не відноситься до самочинного. Касайційна інстанція прийшла до висновку про наявність ознак самочинного будівництва, у зв'язку з чим рішення скасовані, а справа повернута до суду першої інстанції.

У даній справі висновки суду першої інстанції щодо вчинення відповідачкою самочинного будівництва повністю відповідають висновкам суду касаційної інстанції і не містять протиріч.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно призначив, а пізніше і взяв до уваги висновки повторної судової будівельно-технічної експертизи, проведеної ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа», щодо можливості перебудови самочинно зведених відповідачкою споруд та приведення їх у відповідність з вимогами будівельних норм і правил, поскільки підстав для проведення такої екпертизи у суду не було, необгрунтовані.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд у свою чергу сприяє всебічному і повному з'ясуванню обстаивн справи.

Згідно ч.2 ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необгрунтованим, або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза.

З матеріалів справи вбачається, що повторна будівельно-технічна експертиза призначена і проведена відповідно до ухвали суду від 14 березня 2014 року у зв'язку з тим, що попередню судову будівельно-технічну експертизу у справі було призначено ухвалою суду від 5 червня 2012 року і доручено її проведення експертам Київського судового експертно-будівельного центру «Будівельник» Київського національного університету будівництва і архітектури, проте експертизу провела інша установа, а саме - ТОВ «Науково-технічний центр «Будівельна експертиза», якій проведення експертизи не доручалося, що свідчить про порушення процесуальних норм при проведенні експертизи.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу» № 8 від 30 травня 1997 року, повторна екпертиза призначається в тому числі за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

За таких обстаивн суд правильно призначив повторну експертизу.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок експертизи № 19 від 22 листопада 2012 року ТОВ «Науково-технічний центр «Будівельна експертиза» є необгрнутованим з викладених вище підстав, зокрема у зв'язку з тим, що екпертиза проведена установою, якій вона не призначалася і про проведення в якій сторони не просили, що є порушенням як вимог ЦПК України, так і п. 4.13, 4.16 Інструкції, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.І2.2004 p. №144/5, яка діяла на час проведення експертизи).

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання позивача на те, що прибудова до будинку відповідачкою здійснена на земельній ділянці позивачки, оскільки суду не надано жодних доказів такої обставини.

Суд першої інстанції вірно послався на те, що в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.12.09 № А 2727/97 (т. 1 а.с. 44) зазначено, що ОСОБА_2 самовільно зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 0,00043 га по АДРЕСА_1, але жодних доказів на підтвердження такої обставини суду не надано. Із зведеного плану земельних ділянок сторін (т. 1 а.с. 35 зворотна сторона) не вбачається, що самочинним будівництвом відповідач захватила частину земельної ділянки позивачки.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано послався на пложення ст. 23 ЦК України, зазначивши про відсутність доказів того, що протиправними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди і що її розмір становить 8 000,00 грн., а також надав вірну оцінку медичній документації, поданій позивачкою.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: