Справа № 463/4737/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3659/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів: Бакуса В.Я. , Левика Я.А.

секретар: Гацій І.І.

з участю представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулось в суд з указаним позовом до відповідача та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за Договором кредиту №500226787 від 13.09.2011 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 в сумі 34 195 грн. 20 коп. та 341, 95 коп. сплаченого судового збору.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Кредитним договором від 13.09.2011 року №500226787 в розмірі 28 095 грн. 20 коп. Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено на наслідками спливу строку позовної давності.

Рішення суду оскаржила відповідач. Вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Просить рішення скасувати та провадження у справі закрити. Мотивує тим, що судом не було розглянуте її клопотання про закриття провадження у справі у звязку з наявністю рішення третейського суду від 22.10.2013 року про той самий предмет, між тими ж самими сторонами. У відповідності до ст. 205 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо є рішення третейського суду прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник апелянта доводи такої підтримав.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Заяв про причину неявки суду не повідомили, тому колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповіднсті до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обргунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досіджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 13.09.2011 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №500226787, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 19 000 грн. зі сплатою 17% річних з остаточним терміном повернення до 15.09.2014 року.

23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» -позивачем у справі укладено договір факторингу №2013/1 про відступлення права вимоги за договорами кредиту, згідно з яким фактор набув право грошової вимоги в тому числі до ОСОБА_3 по договору про надання споживчого кредиту № від 13.09.2011 року, укладеного між відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно з п.2.1 Договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, ПАТ «Альфа-Банк» (надалі клієнт) зобов'язується передати у власність ТОВ «Росвен Інвест Україна» (надалі Фактор), а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.2.2. Договору факторингу право вимоги, що відступається згідно з даним Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту.

Разом з тим, з наданого позивачем витягу з реєстру передачі прав вимоги до договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, укладеного між «ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», заборгованість за кредитним договором становить 34 195 грн. 20 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту 17 346 грн. 37 коп., 4 478 грн. 83 коп. - прострочені відсотки за користування кредитом, 6 270 грн. прострочена комісія, 6 100 пеня. за прострочену комісію в розмірі 5539 грн. 68 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем останній раз вносились кошти в рахунок погашення кредиту 16 січня 2012 року. /а.с.55/.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд врахував наведені вище обставини з приводу правовідносин сторін та взяв до уваги те, що відповідачкою не було спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості згідно витягу з реєстру передачі прав вимоги до договору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», а також не було надано доказів на підтвердження виконання нею свого зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту за №500226787 від 13.09.2011 року перед ПАТ «Альфа-Банк» в повному обсязі.

На час розгляду позову договір факторингу за №2013/1 від 23 грудня 2013 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» недійсним не визнаний.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову за виключенням вимоги про стягнення пені в сумі 6 100 гривен за період 14.12.2011 року по 14.08.2013 року за пропуском строку позовної давності на пред»явлення такої вимоги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи не доведені позивачем.

Суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінки у рішенні наступним обставинам.

З матеріалів справи убачається, що до укладеннядоговору факторингу №2013/1 від 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», за позовом банку до ОСОБА_3 було ви несене рішення третейського суду від 22.10. 2013 року /а.с.73/. За його змістом аналогічну суму заборгованості, котра згідно позиції банку обрахована була станом на 13.09.2011 року стягнута з відповідача у справі.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аналогічної суми боргу, визначаючи виникнення її уже станом на 23.12.2013 року, позивач суду не надав доказів не виконання зазначеного вище рішення третейського суду про стягання на користь банку аналогічних платежів, тобто доказів невиконання відповідачем рішення третейського суду та доказів відсутності реалізації свого права попереднім кредитором щодо отримання виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду чи доказів про відмову у видачі такого виконавчого листа про стягнення аналогічних платежів з відповідача у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було розглянуте клопотання про закриття провадження у справі у звязку з наявністю рішення третейського суду від 22.10.2013 року про той самий предмет, між тими ж самими сторонами та в порушенням вимог п.5 ст. 205 ЦПК України провадження не було закрито, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про закриття провадження з наведених вище підстав відмовлено. Зокрема, суд першої інстанції виходив з того, що із вступної частини рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22.10.2013 року, вбачається, що ТзОВ «Росвен Інвест Україна» не було стороною у справі, сторонами у такому спорі були ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3, а тому був позбавлений можливості звернутись із заявою про видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання, а ПАТ «Альфа-Банк», після підписання договору факторингу від 23.12.2013р. № 2013-1, яким відступив своє право вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна», таке право втратив. З наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування приписів п.5 ст. 205 ЦПК України, так як тим самим обмежить право позивача, як нового кредитора, на судовий захист. З такою позицією колегія суддів погоджується.

Однак за відсутності доказів про те, що попереднім кредитором - ПАТ «Альфа Банк», який до участі у справі не залучався, не були реалізовані права, які слідують із рішення третейського суду від 22.10.2013 року до укладення договору факторингу 23.12.2013 року з позивачем, - суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вимог позивача та задоволення позову в зазначеній вище частині.

Враховуючи наведені вище мотиви, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково. За недоведеністю вимог рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.2 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді