Справа № 523/7508/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2015 р.

Суворовський районний суд, м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовомНіколи ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради - про визнання права користування жилим приміщенням, зобовязання укласти договір найму, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, в яких просить визнати за ними право користування квартирою №1 в будинку №48 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Одесі, зобовязавши відповідача укласти договір найму на вказану квартиру, відкривши на його імя окремий особовий рахунок, визнав його основним наймачем квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивач послались на те, що він з 2005 року постійно почав проживати зі своєю рідною тіткою ОСОБА_3 Після її смерті у 2006р. він продовжив проживати в квартирі з двоюрідним братом ОСОБА_4А, який помер 08.01.2011р. Після смерті останнього, він продовжує до цього часу проживати в спірній квартирі, займається впорядкуванням квартири, постійно оплачує комунальні послуги та послуги за користування електричної енергією. Посилаючись на зазначені обставини позивач вважає себе наймачем квартири, проте не може це довести. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_2 в судовому засіданніпредявленні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради не забезпечила участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

За згодою позивача, справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України.

Суд, заслухавши позивача, допитавши свідків, вивчивши представлені позивачем докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі договору найму житлового приміщення від 01.05.2004р., укладеного між КП ДЕЗ «Зоряне» таКравченко М.І., останній з членом її сімї ОСОБА_4, була передана у безстрокове користування квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 померла 23.02.2006р., що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Першим відділом РАЦС Суворовської районної адміністрації м. Одеси, а/з №415 від 25.02.2006р. Її син ОСОБА_4, який продовжив проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Сталінграду, в м. Одесі, помер 08.01.2011р., про що було складено а/з про смерть №39 від 11.01.2011р. по Першому Суворовському відділу ДРАЦС Одеського міського управління юстиції.

З представленого з боку позивача акту від 27.07.2011р., підписаного сусідами, підписи яких були посвідчені начальником дільниці № 8 КП ЖКС «Пересипський», убачається, що ОСОБА_2 з 2006року разом проживав з ОСОБА_4 до дня його смерті 2011р.

Допитаний в судовому засіданні свідок, сусід позивача -ОСОБА_5, який є головою ОСББ показав, що ОСОБА_2 постійно, починаючи з 2003 року, проживав з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 він продовжив проживати у вказаній квартирі, сплачує комунальні послуги, проводить необхідні ремонті роботи в квартирі. Свідок ОСОБА_6, яка також є сусідкою позивача, зазначила, що постійно бачила ОСОБА_2 в квартирі.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів зазначених свідками. Зацікавленості свідків у вирішенні спору судом не встановлено.

В силу п. 4 ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003року (далі Закон), місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 2 ст. 2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Частина 1 ст. 63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2 ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члені сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ст. 106 ЖК України, повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Встановлені в судовому засіданні факти та оцінка представлених доказів в їх сукупності дають підстави вважати, що ОСОБА_2проживаючи в спірній квартирі з 2006року, як член сімї ОСОБА_3, а в наступному і ОСОБА_4, правомірно набув право користування жилою площею в квартирі, а як наслідок набув всі права та обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають судовому захисту шляхом визнання за позивачами право користування квартирою та шляхом зобовязання відповідача укласти зним на спірну квартиру договір найму, визнавши його основним наймачем, відкривши на його імя окремий особовий рахунок.

Суд не приймає до уваги та відхиляє посилання позивача, як помилкові, на ст.405 ЦК України, ст.ст.145, 156 ЖК України, які регулюють інші правовідношення, ніж ті які фактично виникли між позивачем та Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, які регламентовані норами зазначеними вище.

З боку відповідача суду не представлено жодного належного доказу, який би спростував предявлені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.63,64,65,106 ЖК України; ст.ст.10,11,58,64,169,174,212-215,224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 право користування квартирою №1 в будинку №48 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Одесі, зобовязавши Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму, визнавши його основним наймачем, відкривши на його імя окремий особовий рахунок.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протяго м 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк апеляційної скарги з дня оголошення рішення.

Суддя