Справа № 297/352/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., перекладачі: ОСОБА_1, з участю позивачки ОСОБА_2, представника позивачки за угодою адвоката Інглик К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Берегівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_4 та Берегівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши, що її мама ОСОБА_6 у 2010 році на випадок своєї смерті залишила заповіт, згідно якого все своє майно в рівних частинах заповіла їй та її брату - відповідачу ОСОБА_4. Мати сторін померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та у грудні 2013 році зійшов шестимісячний строк подачі заяви на прийняття спадщини, про що позивачці не було відомо. При зверненні до нотаріуса, їй було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивачка вважає, що такий строк пропущено нею з поважних причин, оскільки вважала, що при наявності заповіту встигне оформити спадщину без обмежених строків, крім того, являється інвалідом ІІ групи по причині хронічної хвороби, тому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні свій позов підтримала по пояснила, що її мати у 2010 році залишила заповіт, згідно якого вона своє майно заповіла їй та її брату ОСОБА_4 в рівних частках. Після смерті матері вона не займалася оформленням спадщини, оскільки ще у 2011 році її донька захворіла онкологічним захворюванням та вони майже весь час знаходилися в лікарні на лікуванні. Але в той же час її брат запевнив її, що нехай вона не турбується оформленням спадщини, він все оформить на себе, їй заплатить 2000 доларів США взамін того, щоб вона не бажала спадкувати за заповітом, на що вона погодилася. У 2014 році ОСОБА_4 подав до суду позов про визнання за ним права власності на житловий будинок, в даній справі вона була третьою особою, однак в суд не з'являлася по причині хвороби доньки. Згодом вона отримала копію рішення по справі, однак не оскаржила його у зв'язку домовленістю із братом. Проте брат не виплатив їй обіцяну допомогу.

Представник позивачки адвокат Інглик К.В. в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 та пояснила, що відповідач ОСОБА_4 після смерті його матері скористався безпорадним станом позивачки, донька якої захворіла, та запевнив ОСОБА_2, що займеться питанням оформлення спадщини. Рішення суду про визнання за відповідачем права власності на житловий будинок в цілому було винесене на підставі заповіту складеного ще у 1990 році, а не того, що мати сторін лишила у 2010 році. Крім того, позивачці не було відомо конкретно у зв'язку чим її брат звертався до суду у 2014 році та сподівалася на те, що останній дотримається свого слова та заплатить їй обумовлену раніше грошову суму за те, що вона не прийматиме спадщину після смерті матері. Просила визначити позивачці додатковий строк - один місяць для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, ним було подано письмове заперечення на позовну заяву, згідно якого він просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що усною домовленістю між ним та позивачкою, остання відмовилася від спадщини в його користь за що вона отримала від нього компенсацію в розмірі 1000 доларів США. Однак позивачка не дала відповідну заяву про відмову від прийняття спадщини, запевнивши його усно, що ніколи не претендуватиме на батьківський будинок. У зв'язку цим, він у 2014 році в судовому порядку на підставі судового рішення набув право власності на вказаний будинок, де позивачка була залучена, як третя особа. Копію рішення суду ОСОБА_2 отримала та їй було відомо про дані обставини. У зв'язку з цим відповідач просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 20-21).

Представник державної нотаріальної контори в судове засідання також не з'явився, згідно поданого листа просив справу розглянути без його участі (а.с. 19).

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на її майно - будинок АДРЕСА_1.

Згідно заповіту від 17.09.2010 року ОСОБА_5 все своє майно заповідала синові ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_7 (а.с. 4).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2, яка є спадкоємцем за заповітом за померлою матір'ю пропустила шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 3).

При цьому, з наданого відповідачем ОСОБА_4 копії рішення Берегівського райсуду від 30.09.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 будучи у справі за позовом ОСОБА_4 до виконкому Бенянської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, третьою особою знала про те, що відповідач подав вказаний позов, однак до суду не з'явилася (а.с. 22, 23).

Кім того, згідно поштового повідомлення вбачається, що позивачка ОСОБА_2 знала і про винесене рішення у справі, яке отримала завчасно та не оскаржила його в апеляційному порядку (а.с. 24).

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починять з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов"язані з об"єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Верховний Суд України в постанові від 26 вересня 2011 року №6-85цс12 висловив свою правову позицію, а саме, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкодавця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Тобто, позивачка ОСОБА_2 знаючи про заповіт матері від 17.09.2010 року об'єктивних перешкод у подачі заяви на прийняття спадщини після її смерті не мала, однак таку не подавала.

Крім того, позивачка знаючи про звернення її брата до суду з метою встановлення права власності на будинок у 2014 році також не скористалася своїм правом заперечувати щодо цього та не оскаржила судове рішення.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини та те, що ОСОБА_2 не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом встановленого шестимісячного строку з тих причин, що вона нібито усно домовлялася із відповідачем ОСОБА_4 щодо спадкового нерухомого майна, а також тривалий час була зайнята лікуванням доньки, суд вважає, що такі причини пропуску не є поважними та не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином суд вважає, що позивачка не надала суду доказів на ствердження, що існували будь-які перешкоди на вчинення нею дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття та доказів поважності причин пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,

рішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Берегівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гал Л. Л.