АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Галичанського А.Д., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю : апелянта ОСОБА_1, його представників, представників позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа відділ Держземагенства у Кіцманському районі Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 травня 2015 року -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа відділ Держземагенства у Кіцманському районі Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

15.06.2011р. померла ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно: самочинно збудований житловий будинок,господарські будівлі і споруди розташовані в с.Зеленів, вул.Гагаріна 49, Кіцманського району, Чернівецької області; земельна ділянка та право на земельну частку (пай).

12.05.2010р. ОСОБА_4 оформила заповіт, яким заповіла своє майно позивачу та ОСОБА_3

№ 22-ц 898/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Олексюк Т.І.

категорія 39 Доповідач Перепелюк І.Б.

ОСОБА_3 спадщину не прийняв і не претендує на спадкове майно.

В управління та володіння спадковим майном позивач вступив, поховав померлу, розпорядився її речами, підтримує у належному стані будівлі, але оформити спадкових прав не може, оскільки будівлі зведені самочинно. Постановою державного нотаріуса Кіцманської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 06.02.2014р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки будівлі зведені самочинно та відсутні оригінали правовстановлюючих документів про належність житлового будинку ОСОБА_4

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали, вироби і конструкції, використані при будівництві житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в с.Зеленів, вул.Гагаріна 49, Кіцманського району, Чернівецької області; земельну ділянку, належну ОСОБА_4 згідно Державного акту серії ЯЕ №345941 та право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЧВ №0057942.

Справа вже розглядалась судом.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 12.06.2014р. відмовлено у задоволенні позову про визнання права на земельну ділянку та визнання права на земельну частку (пай). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014р. рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12.06.2014р. в цій частині не скасовано. В іншій частині скасовано, направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 травня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані при будівництві житлового будинку літ.А, господарських будівель та споруд сараїв літ. В.Г., підвалу літ.Пд), убиральні (літ.У), криниці (літ.К), огорожі(№1-2) в с.Зеленів, вул.Гагаріна 49, Кіцманського району, Чернівецької області, загальною вартістю 142 434грн., що залишилось після смерті ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ст.ст. 376, 1218 ЦК України, та визнано право власності на спадкове майно, оскільки ці права не належали спадкодавцю за життя, а визнання права власності на самочинно збудований будинок порушує права та законні інтереси апелянта.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення - скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані при будівництві будинку літ.А, господарських будівель та споруд в с.Зеленів, вул.Гагаріна 49, суд першої інстанції виходив з того, що це є спадковим майном, яке залишилось після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

При розгляді справи, суд першої інстанції не повно дослідив всі докази по справі, не визначився з характером правовідносин, не застосував відповідні норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

З матеріалів справи та інших досліджених колегією доказів встановлено наступне.

15.06.2011р. померла ОСОБА_4 Після її смерті стало відомо, що 12.05.2010р. вона оформила заповіт, за яким заповіла своє майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності за ОСОБА_2 на будівельні матеріали, вироби та конструкції, використані при будівництві житлового будинку літ.А, господарських будівель та споруд в с.Зеленів, вул.Гагаріна 49, загальною вартістю 142 434грн., що залишилось після смерті ОСОБА_4, суд першої інстанції вважав це спадковим майном.

Однак, судом не було враховано наступне. Спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Гагаріна 49, с.Зеленів побудований на місці житлового будинку, який був зруйнований та знаходився на земельній ділянці відповідача ОСОБА_1 21.09.1977р. на підставі договору купівлі-продажу апелянт ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,06га за адресою : с.Зеленів, вул.Гагаріна 49, Кіцманського району, Чернівецької області.

07.12.1977р. зборами колгоспників колгоспу «Дружба» Кіцманського району було вирішено виділити ОСОБА_1 земельний участок в розмірі 0,06га під будинком, який він купив. Зазначені обставини підтверджені копією протоколу №3 зборів.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1975р. по 1979р.

24.09.1976р. у них народився син ОСОБА_6

З вересня 1977 року вони проживали разом в будинку по вул.Гагаріна 49, с.Зеленів.

В травні 1979 року ОСОБА_1 пішов з господарства, залишивши ОСОБА_4 із сином.

У 1980 році одружився з іншою жінкою та проживав в другому місці.

В документах за 1977р., що містяться в матеріалах справи, зокрема із записів в погосподарських книгах, зазначено ОСОБА_1 головою господарства по вул.Гагаріна 49, с.Зеленів, а починаючи з 1991р. він взагалі викреслений із членів двору як «вибувший», хоча він місце прописки не змінював, згоди на реєстрацію ОСОБА_4, з якою перебував деякий час у фактичних шлюбних відносинах, та їхнього сина ОСОБА_6І у спірному господарстві не давав.

Отже, являючись власником будинку та земельної ділянки, відповідач ОСОБА_1 був виписаний з власного будинку, оскільки довгий час там не проживав.

Виникнення права власності на нерухоме майно на момент укладення договору купівлі-продажу від 21.09.1977р., зокрема ЦК УРСР 1963р., Закон «Про власність», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу УРСР від 31.01.1966р., Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР не передбачали виникнення права власності на житлові будинки в залежності від державної реєстрації цього права.

Не проживання в господарстві по вул.Гагаріна 49 с.Зеленів більше 30 років не є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_1 права власності на житловий будинок.

З пояснень сторін, свідків вбачається, що старий будинок, що належав на праві власності відповідачу ОСОБА_1 був зруйнований, і на його місці, на земельній ділянці, що була виділена під старий будинок, був побудований новий будинок, господарські споруди та будівлі.

Належних та допустимих доказів того, що спірне майно, зокрема будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Гагаріна 49, с.Зеленів належав спадкодавцю ОСОБА_4 за життя, суду не представлено.

Встановлено, що рішенням Брусницької сільської ради Кіцманського району від 01.08.2006р. ОСОБА_6 було безкоштовно виділено земельну ділянку площею 0.50га. з яких : 0,20га для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель по вул.Гагаріна 49, с.Зеленів, 0,30га для ведення особистого селянського господарства.

Як зазначив в судовому засіданні апелянт, спірний будинок він будував разом із сином та мав намір оформити будинок на нього.

07.05.2010р. син помер.

З досліджених судом доказів встановлено, що на момент придбання будинку в 1977р. ОСОБА_1 ні з ким в тому числі і з ОСОБА_4 не перебував у зареєстрованому шлюбі та не укладав з нею ніяких угод про створення спільної власності.

Згідно ст.17 ЗК, ст.14 Закону «Про власність» земельна ділянка для будівництва житлового будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на житловий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім»ї власника житлового будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель і підсобних приміщень, або коли їх затрати на ремонт житлового будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов»язок.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 02.06.2008р. ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Зеленів, Кіцманського району, Чернівецької області. На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 18.02.1997р. вона мала право на земельну частку (пай) розміром 1,00 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності колгоспу «Дружба» с.Брусниця, Кіцманського району, Чернівецької області.

З пояснень свідка ОСОБА_7 в суді першої інстанції вбачається, що земельна ділянка, що була виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_4 була засаджена садом.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків : ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 ОСОБА_10 ОСОБА_11, які в судовому засіданні підтвердили той факт, що новий будинок був побудований на земельній ділянці, що була під старим будинком і був зруйнований. Крім того, в будівництві активну участь брав відповідач ОСОБА_1

Відповідно до положень 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в том числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємиць також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємиць повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Зі змісту ст.376 ЦК України вбачається, що при здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі визнання судом права власності на самочинно зведену будівлю за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що самочинне будівництво житлового будинку та господарських будівель відбувалося на належній ОСОБА_4 згідно Державного акту земельній ділянці протягом 2000-2007рр. Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений у листопаді 2007 року на ім`я ОСОБА_4

При розгляді справи, суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що будівництво будинку та господарських споруд відбувалось на земельній ділянці яка була виділена відповідачу ОСОБА_1 на місці старого будинку, власником якого він був на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.1977р., і на його земельній ділянці від якої він не відмовлявся та не відчужував. Доказів на спростування цього суду не представлено.

Відповідно до положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника чи місцезнаходження майна.

За таких обставин, ствердження позивача про те, що будинок, господарські споруди та будівлі по вул.Гагаріна 49, с.Зеленів, Кіцманського району належали ОСОБА_4, і після її смерті є спадковим майном помилкові, а позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно - безпідставні.

Враховуючи всі обставини справи, рішення суду слід скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи ці норми, з позивача на користь апелянта слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 835грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.307, п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа відділ Держземагенства у Кіцманському районі Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на відшкодування судового збору в розмірі 835грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :