У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 березня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Усерпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 089 975,42 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 199 499 швейцарських франків, що еквівалентно 1 680 172 грн за курсом НБУ станом на 4 липня

2013 року, заборгованості за відсотками в розмірі 38 166,83 швейцарських фраків, що еквівалентно 321 439,50 грн, та пені в розмірі 88 363, 52 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2015 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2007 року № 074-22-05/07 у розмірі

1 047 349 грн 73 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 102 522,62 швейцарських франки, що еквівалентно 863 445 грн 51 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 19 888,56 швейцарських франків, що еквівалентно 167 501 грн 45 коп.; пені в розмірі 1 947,61 швейцарський франк, що еквівалентно 16 402 грн 77 коп.

У задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 15 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 про надання кредиту у розмірі

255 937,00 швейцарських франки з процентною ставкою 9,5% річних та кінцевим терміном повернення до 14 травня 2017 року.

Згідно з п. 1.1.1 Кредитного договору кредит повинен надаватись окремими частинки «траншами» в розмірі та порядку, визначеному договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 255 937,00 швейцарських франків із визначеним графіком змін максимального ліміту заборгованості.

Моментом надання траншу кредиту вважається день видачі готівкових коштів (п.2.2 Договору).

Того ж дня, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки

№ 15/05/07-1, за умовами якого (п. 1.1) поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісії, штрафів, пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 15 травня 2007 року.

6 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої з 10 березня 2009 року змінено максимальний ліміт заборгованості в сторону його збільшення та, відповідно, зменшено розмір щомісячного платежу, який повинен здійснити позичальник на повернення кредиту. Усі інші умови Договору залишені незмінними, в тому числі процентна ставка по кредиту та кінцевий термін повернення.

17 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2, за умовами якої ще раз змінено максимальний ліміт заборгованості в сторону його збільшення та, відповідно, зменшено розмір щомісячного платежу, який повинен здійснити позичальник на повернення кредиту. Усі інші умови Договору залишені незмінними, в тому числі процентна ставка по кредиту та кінцевий термін повернення.

Заперечуючи проти позову, посилаючись на те, що фактично банком

йому було видано кредит лише в розмірі 167 785,00 швейцарських франків, а не 255 937,00 швейцарських франків, як зазначено ПАТ «Укрсоцбанк» у позовній заяві та в розрахунку боргу, а решту коштів він не отримував, бухгалтерські документи на отримання коштів підписані не ним, про що зроблено відповідне повідомлення до правоохоронних органів, ОСОБА_1 просив призначити почеркознавчу експертизу.

За висновком почеркознавчої експертизи № 46 від 11 березня 2014 року заяви на видачу готівки № 5-002 від 1 лютого 2008 року на суму

15 000,00 швейцарських франків, № 5-008 від 5 лютого 2008 р на суму

6 000,00 швейцарських франків, № 7-001 від 11 лютого 2008 року на суму

10 600,00 швейцарських франків, № 7-001 від 18 лютого 2008 на суму

30 000,00 швейцарських франків, № 5-006 від 18 березня 2008 р на суму

8 100,00 швейцарських франків, підписані не ОСОБА_1, а іншою особою, за двома заявами № 7-015 від 21 лютого 2008 року на суму 10 510,00 швейцарських франків та № 7-017 від 23 квітня 2008 року на суму 8 165,00 швейцарських франків експерт не зміг дати висновок.

За клопотання ПАТ «Укрсоцбанк» було призначено повторну почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено іншій експертній установі.

Висновком почеркознавчої експертизи № 5747/5748/14 від 16 вересня

2014 року підтверджено вище вказаний висновок щодо не підписання позичальником заяв на видачу готівки на суму 69 700,00 швейцарських франків.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку до ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів може бути підтверджено лише заявами про видачу готівки, а вказаними вище висновками почеркознавчих експертиз підтверджено отримання боржником кредитних коштів у сумі

167 785,00 швейцарських франків та не підтверджено отримання останнім коштів у сумі 69 700,00 швейцарських франків, а відтак - позовні вимоги банку до

ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до поручителя

ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із наступного.

У даній справі банк у зв'язку з порушенням боржником графіку погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 4.4, 4.5 кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 13 березня 2012 року боржнику та поручителю вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше одного робочого дня (т. 1, а.с. 31), тобто відбулась зміна строку виконання основного зобов'язання, а відтак - передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з дати, коли зобов'язання повинно бути виконано, ураховуючи зміну строку виконання.

Отримавши 16 березня 2012 року вимогу банку про дострокове повернення кредитних коштів, поручитель її не виконала (т. 1, а.с.32), отже, новий строк виконання договірних зобов'язань настав 17 березня 2012 року, а банк до суду з позовом до поручителя звернувся у серпні 2013 року, тобто із пропуском передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а відтак - на час звернення до суду з позовом строк дії поруки вже припинився.

Про застосування строку позовної давності було заявлено до ухвалення рішення судом першої інстанції (чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук