печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Іваненко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» про стягнення грошових коштів за період тимчасової непрацездатності,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь грошову суму нараховану за період тимчасової втрати працездатності у розмірі 3104 грн. 03 коп. В обґрунтування пред'явлених вимог позивачка зазначила, що з червня 2004 року вона працювала в ПрАТ «Кримський ТИТАН», правонаступником якого є: ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», з грудня 2010 року на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу. 19 листопада 2014 року позивачку було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників. Між тим, як зазначає позивачка, у період з 07 листопада 2014 року по 18 листопада 2014 року вона перебувала на лікарняному, які їй на підставі лікарняного листка досі не виплачено. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за період тимчасової непрацездатності у розмірі 3104 грн. 03 коп.

У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься письмова заява позивачки у якій просить суд слухати справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.116 КЗпП України у день звільнення працівникові провадиться виплата всіх сум, але не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок.

Згідно ст.117 КЗпП України у випадку затримки розрахунку при звільненні з вини власника, з підприємства на користь працівника стягується середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що з червня 2004 року позивачка перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Кримський ТИТАН», правонаступником якого є: ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», зокрема, з грудня 2010 року позивачка працювала на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу. 19 листопада 2014 року позивачку було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листка непрацездатності серія АГД № 461895 позивачка у період з 07 листопада 2014 року по 18 листопада 2014 року перебувала на лікарняному.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що відповідачем в день звільнення не було виплачено нараховану грошову суму належну працівникові до виплати за період тимчасової непрацездатності.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Згідно ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

У відповідності до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Відповідно до «Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затвердженого Постановою правління ФСС з ТВП від 22.12.2010 р. №26, після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону.

Згідно ч.2 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується застрахованим особам у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Таким чином, з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що обов'язок роботодавця по сплаті належних особі сум, пов'язаних з тимчасовою втратою працездатності, виникає лише після перерахування даних сум на рахунок підприємства з відповідної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач виплатив позивачці всі грошові кошти належні при звільнені відповідно до законодавства України. Зазначене зокрема підтверджується розрахунком належних до виплати грошових коштів, платіжними дорученнями від 19 листопада 2014 року №35887, від 21 листопада 2014 року №36124 та відомостями про виплату грошових коштів від 12 грудня 2014 та від 08 квітня 2015 року. Таким чином, підстави для стягнення спірних грошових коштів на момент вирішення спору в суді відпали.

Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що позивачка з затримкою отримала грошові кошти за період тимчасової непрацездатності не з вини відповідача, оскільки відповідно до Закону України "Про збір і облік єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування" з 1 січня 2011 року роботодавець повинен відкрити спеціальний розрахунковий рахунок, виключно для перерахування коштів для оплати лікарняних листів з Фонду соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, заявкою-розрахунком від 08 січня 2015 року за вх. №27, грошові кошти належні до сплати були перераховані Фондом в установу банку 23 січня 2015 року, однак в зв'язку з введенням тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «НАДРА», позивач була позбавлена можливості зняти їх з особистого карткового рахунку.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, 12 грудня 2014 року та 08 квітня 2015 року відповідач з власних коштів, не очікуючи завершення процедур пов'язаних з введенням тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «НАДРА» виплатив позивачці грошові кошти належні їй за період тимчасової непрацездатності, що підтверджується відомостями про виплату грошових коштів від 12 грудня 2014 та від 08 квітня 2015 року.

Керуючись ст ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» про стягнення грошових коштів за період тимчасової непрацездатності, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ