Справа № 583/335/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

при секретарі Горлач В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 лютого 2012 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів у вигляді розписки, власноруч написаної відповідачем в момент отримання суми позики, відповідно до якої він надав у борг ОСОБА_2 312 650 грн. строком на сорок днів, які він повинен повернути 20 березня 2012 року. В разі несвоєчасної оплати суми позики відповідач зобов'язувався сплачувати відсотки в розмірі 10 % від простроченої суми щомісячно. З березня 2012 року він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, отримані ним за розпискою. Відповідач неодноразово обіцяв повернути кошти, але до цього часу свої зобов'язання не виконав. 20 січня 2015 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики, яка до цього часу не повернута.

Вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити йому 3 % річних за користування коштами з 21.03.2012 року по 20.01.2015 року в сумі 26 602 грн. 27 коп.

Також, на думку позивача, відповідач повинен йому з 21.03.2012 року по 20.01.2015 року за 34 місяці 10 % згідно розписки, що складає 1 063 010 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 1 402 262 грн. 27 коп., з яких 312 650 грн. основного боргу, 26 602 грн. 27 коп. 3 % річних від простроченої суми позики, 1 063 010 грн. 10 % процентів за користування позикою.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що 01 лютого 2012 року надав ОСОБА_2 у позику гроші в сумі 312 650 грн. терміном до 20 березня 2012 року , про що складено розписку. При наданні позики вони з відповідачем домовилися, що в разі не повернення коштів вчасно за кожен місяць прострочення він буде сплачувати позивачу 10 % від суми боргу, на що ОСОБА_2 погодився і зазначив в розписці. Сторонами визначено строки повернення позики, однак, у визначений строк відповідач кошти не повернув, тому просить стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 1 402 262 грн. 27 коп., з яких 312 650 грн. суми боргу, 3 % річних 26 602 грн. 27 коп., 10 % за користування позикою 1063 010 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала та суду пояснила, що 01 лютого 2012 року позивач передав в борг відповідачу гроші в сумі 312 650 грн. терміном до 20 березня 2012 року , про що складено розписку. При наданні позики сторонами було обговорено відсотки за користування позикою в разі не повернення коштів вчасно за кожен місяць прострочення 10 % від суми позики, однак, у визначений строк ОСОБА_2 борг не повернув, тому представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, вказавши, що ним дійсно була написана розписка про позику грошей в сумі 312 650 грн., але фактичної передачі коштів не було. Тому просив у позові відмовити.

Представник відповідача адвокат Гладишко Ю. П. в судовому засіданні зазначив, що розписка, яка написана ОСОБА_2 по суті є товарним кредитом, фактичної передачі грошей не було.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини позики. Підтвердженням укладення сторонами договору позики є розписка ОСОБА_2 від 01 лютого 2012 року (а. с. 6), яка відповідачем та його представником не оспорювалася.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог діючого ЦПК України, сторони зобов'язані надати суду докази. Особи, які беруть участь у справі і вважають, що надання потрібних доказів є неможливим або у них є складності в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Отже, аналізуючи вищевказані правові норми суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як ним було доведено, що відповідач ОСОБА_2 01 лютого 2012 року отримав від ОСОБА_1 в борг 312 650 грн. під 10 відсотків, які він повинен був повернути 20 березня 2012 року але дані кошти відповідачем повернуті не були.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 діючого ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно розписки (а. с. 6) ОСОБА_2 01 лютого 2012 року отримав від ОСОБА_1 в борг 312 650 грн., які зобов'язувався повернути в строк до 20 березня 2012 року, в разі несвоєчасної сплати сума переходить на 10 % від суми щомісячно.

Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика (грошові кошти в сумі 312 650 грн. ) позивачу не повернута, про це сторони підтвердили в суді.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що борг згідно розписки підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення процентів за договором, суд виходив зі слідуючого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що розписка укладена між сторонами на певний строк з 01 лютого 2012 року до 20 березня 2012 року, тобто на вказаний період позивач передавав у позику кошти відповідачу безпроцентно, а за кожен місяць прострочення відповідач зобов'язаний за користування коштами сплачувати по 10 % від суми позики, тобто з відповідача необхідно стягнути відсотки за період з 21 березня 2012 року до 20 січня 2015 року, як вказує ОСОБА_1 в позові в межах заявлених вимог.

Суд вважає, що після закінчення строку дії договору, тобто після 20 березня 2012 року, за умови невиконання позичальником своїх зобов'язань із повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування грошима, позичальник несе тягар наслідків, передбачених ст. 1050 ЦК України, у якій зазначено, що у випадку своєчасного не повернення суми позики, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Тобто, стягнення процентів за користування чужими грошима, як гарантія прав позикодавця, у розмірі 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має застосовуватися із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов'язання (20 березня 2012 р.). Тому доводи позивача, викладені в позові стосовно нарахування заборгованості з 21 березня 2012 року за вказаною розпискою суд приймає до уваги.

За даним договором позики наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, мають бути застосовані з 21 березня 2012 року по 20 січня 2015 року, цим строком обмежені позовні вимоги.

Суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення процентів, передбачених розпискою, за весь період прострочення зобов'язання, ґрунтується на вимогах чинного законодавства та умовах договору позики, оскільки, такі наслідки порушення умов договору щодо строку виконання зобов'язань сторонами були передбачені.

При підрахунку розміру сум, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

За розпискою від 01 лютого 2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 з оплатою 10 % на місяць за користування грошима з 21 березня 2012 року до 20 січня 2015 року, як вказано в позові. За не виконання зобов'язань за вказаною розпискою з відповідача підлягають стягненню:

сума основного боргу 312 650 грн.

· за період з 21 березня 2012 року по 20 січня 2015 року (34 місяці):

10% за місяць = 31 265 грн.

31 265 грн. х 34 місяці = 1063010 грн.

за період з 21 березня 2012 року по 20 січня 2015 року:

3% від суми позики 312 650 грн. = 26 602, 27 грн.

21 березня 2012 року по 31 грудня 2012 року

312 650 грн. х 3%: 366 днів х 286 днів = 7329, 33 грн.

за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року

312 650 грн. х 3%: 365 днів х 365 днів = 9379, 50 грн.

за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року

312 650 грн. х 3%: 365 днів х 365 днів = 9379, 50 грн.

за період з 01 січня 2015 року по 20 січня 2015 року

312 650 грн. х 3%: 365 днів х 20 днів = 513, 94 грн.

7329, 33 грн. +9379, 50 грн. + 9379, 50 грн. + 513, 94 грн. = 26 602, 27 грн.

Відповідно до норм статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Доводи відповідача та його представника в судовому засіданні про те, що нібито не було фактичної передачі грошей за розпискою не можуть бути прийняті судом до уваги з тих підстав, що зазначені обставини не підтверджені відповідачем належними, допустимими, переконливими доказами і письмова розписка не спростована відповідачем в установленому законом порядку.

Суд вважає, що в даному випадку права ОСОБА_1 з боку відповідача порушено, так як відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому права позивача необхідно захистити, стягнувши борг в сумі 312 650 грн., 10 % щомісячно згідно розписки за користування коштами в сумі 1 063 010 грн., 3 % річних в сумі 26 602, 27 грн.,а всього 1 402 262 грн. 27 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 3775, 8 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 1402262 грн. 27 коп. з яких 312 650 грн. суми боргу, 3 % річних 26 602 грн. 27 коп., 10 % за користування позикою 1063 010 грн. та понесені судові витрати в сумі 3 775, 8 грн. , а всього 1 406 038 ( один мільйон чотириста шість тисяч тридцять вісім) грн. 07 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О. Ярошенко