Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянула у відкртиому судовому засіданні апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод "Будматеріали" на заочне рішення Рівненського районного суду від 29 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод "Будматеріали" про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з*явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського районного суду від 29 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод "Будматеріали" на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 785 гривень 19 коп. за квітень 2010 року та 564 гривні 27 коп. за червень 2010 року; 26 504 гривні 28 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 9 липня 2010 року по 9 жовтня 2013 року; 500 гривень моральної шкоди та 278 гривень 54 коп. судового збору за вимогу майнового характеру та 114 гривень 70 коп. судового збору за вимогу немайнового характеру.

В апеляційній скарзі на вказане рішення відповідач вказує на неправильне вирішення спору.

Позивачка пред*явила до товариства вимогу про стягнення заробітної плати за квітень 2009 року та червень 2009 року та стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 9 липня 2010 року по 9 жовтня 2013 року, однак суд прийняв рішення про стягнення заробітку за аналогічні місяці 2010 року.

Заробітна плата позивачці при її звільненні виплачена повністю.

При вирішенні справи судом не дотримано положень ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Вважає, що у суду не було підстав для стягнення на користь позивачки і моральної шкоди.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що допущена судом в рішенні помилка стосовно періоду невиплаченої для неї заробітної плати є опискою, а тому ,хоча суд помилково вказав у рішенні місяці 2010 року, це не змінює визначеного розміру заборгованої для неї заробітної плати за квітень 2009 року та червень 2009 року.

В силу вимог ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь- яким строком.

Відповідач має виплатити для неї середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Із матеріалів справи вбачається , що у вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод "Будматеріали", в якому вказувала, що з липня 2008 року по 9 липня 2010 року працювала у товаристві і під час її роботи відповідач не виплатив для неї заробітну плату за квітень 2009 року в сумі 1199 гривні та за червень 2009 року в сумі 1125 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність заборгованої заробітної плати в розмірі 785 гривень 19 коп. за квітень 2010 року та 564 гривні 27 коп. за червень 2010 року, яка була нарахована, але не виплачена позивачці при звільненні.

Такі висновки суду не відповідають матеріалам справи і спростовуються наявними у ній документами.

Згідно довідки пенсійного фонду України в квітні 2009 року ОСОБА_1 було нараховано 902,38 гривень заробітної плати, а в червні 2009 року - 630 гривень заробітної плати: в квітні 2010 року відповідно для неї було нараховано 714,82 гривень заробітної плати, і в червні 2010 року 550,95 гривень заробітної плати(а.с.66).

У відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Рівненській області від 28 травня 2014 року на звернення позивачки вказується, що наказом від 1 квітня 2009 року майстру виробництва( посада, яку займала позивачка) з 1 липня 2008 року встановлено посадовий оклад в сумі 630 гривень і згідно відомостей нарахування заробітної плати для неї було нараховано в квітні 2009 року 902,38 гривень заробітної плати, а в червні 2009 року - 630 гривень заробітної плати.

Проведеною територіальною державною інспекцією з питань праці у Рівненській області перевіркою встановлено, що відповідно до акту від 8 жовтня 2013 року у зв*язку із закінчення строку зберігання документів вилучено і знищено документи фонду ТзОВ"Будматеріали" за 2004-2009 роки, і серед них касові документи та документи нарахування і виплати заробітної плати.

Позивачкою не доведено і цього не встановлено судом, що при розірванні 9 липня 2010 року між сторонами трудового договору за згодою сторін з позивачкою не було проведено розрахунку.

Доводи апеляційної скарги стосовно допущеної судом описки не заслуговують на увагу, оскільки позивачка ставила питання про стягнення заборгованої заробітної плати за квітень 2009 року в сумі 1199 гривні та за червень 2009 року в сумі 1125 гривень, а в рішенні суду вказано значно менші суми, невиплата яких також не доведена.

Вимогу про відповідальність відповідача за неповне проведення з нею розрахунку при звільненні позивачка заявила у вересні 2013 року.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підстав для застосування у даних спірних правовідносинах положень цієї норми не було і немає, оскільки всі нараховані позивачці суми були для неї виплачено при звільненні.

За встановлених обставин та норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не підлягають до задоволення і вимоги щодо моральної шкоди.

На підставі наведеного, ст.94 Кодексу законів України про працю, керуючись ст.ст.3, 309, 316, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю Городоцький завод "Будматеріали" задовольнити.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Василевич В.С. Шимків С.С.