Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 428/5948/14-ц
Провадження № 22ц/782/30/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів Коновалової В.А., Яреська А.В.

при секретарі Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року в справі за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2, треті особи Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі», Комунальне підприємство « Житлосервіс «Ритм» про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулось до суду з заявленими вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в обґрунтування вимог позивач зазначив, що 25 лютого 2013 року в порядку ст.ст. 95, 96 ЦПК України ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію, про що було видано судовий наказ від 28.03.2013 року. 24 травня 2013 року ухвалою Сєвєродонецького міського суду було задоволено заяву відповідача про скасування судового наказу. Обгрунтовуючи вимоги позивач посилається на те, що у опалюваному сезоні 2010- 2011 років, а саме у березні 2011 року та квітні 2011 року, з жовтня 2011 року по квітень 2012 року відповідачу до його нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Мендєлєєва, 58/50 ним поставлено теплової енергії у вигляді гарячої води на централізоване опалення на загальну суму 9 787, 56 грн. Відповідачу у наведених вище періодах надавалися рахунки. З метою досудового врегулювання спору відповідачу неодноразово направлялися претензії щодо сплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Проте відповідач свої зобовязання по проведенню оплати з поставленої теплової енергії у вигляді гарячої води та опалення нежитлового приміщення не виконує. Нежитлове приміщення відповідача до якого постачається теплова енергія позивачем, розташовано на першому поверсі житлового будинку № 58 по вул. Менделєєва у м. Сєвєродонецьку. Даний житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно обєднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення будинку №58 по вул. Менделєєва у м. Сєвєродонецьку. Позивач посилається на те, що нежитлове приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано. Розрахунок вартості теплової енергії розраховано відповідно до абзацу 2 п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 .Враховуючи, що нежитлове приміщення відповідача виведене з житлового фонду та не використовується ним для проживання, а використовується для здійснення підприємницької діяльності, тариф, за яким постачається теплова енергія у вигляді гарячої води на опалення, встановлюється для категорії споживачів- « інші споживачі». Позивач посилається на те, що ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» здійснює господарську діяльність у сфері теплопостачання на підставі відповідних ліцензій на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є субєктом відносин у сфері теплопостачання, і відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності, як субєкт господарювання з постачання теплової енергії. Посилається на те, що відповідно до ст.ст.1,19 Закону України «Про теплопостачання» вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживачем теплової енергії визнається фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується на підставі абзацу другого пункту 23 правил №1198 відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. Оскільки відповідачем не виконано зобовязання з оплати спожитої енергії, то позивач просить в судовому порядку стягнути її заборгованість. Відповідачу були надіслані відповідні рахунки за спожиту теплову енергію, враховуючи, що відповідач допустив прострочення оплати, то відповідач зобовязаний сплатити на підставі ст.625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Просив суд стягнути на його користь з відповідача основний борг у розмірі 9 787, 56 грн. три проценти річних у розмірі 246, 37 грн., Стягнути з відповідача на його користь судовий збір у сумі 243, 60 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року заявлені вимоги позивача задоволено у повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 9 787, 56 грн., три проценти річних у розмірі 246, 37 грн., судові витрати у розмірі 243, 60 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд першої інстанції невірно кваліфікував правовідносини сторін та неправильно визначився з предметом доказування. До апеляційної скарги приєднався представник позивача ОСОБА_3 в заяві про приєднання до апеляційної скарги просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу та заяву про приєднання до апеляційної скаргою посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі та заяві.

Представники ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, вважають, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи цієї скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

В статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі, суд виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що житловий будинок №58 по вул.Менделєєва обладнано єдиною системою централізованого опалення з підключеними опалювальними приборами у всіх житлових та нежитлових приміщеннях. Будинок знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Ритм», гаряче водопостачання та централізоване опалення будинку здійснюється ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». Згідно копії рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 року №1314 виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в м.Сєвєродонецьку є ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.12.2003 року, квартира за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, 58/50 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 Із рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1632 від 07.09.2004 року вбачається, що ОСОБА_2 дозволено реконструкцію вказаної двокімнатної квартири під магазин продовольчих товарів. Відповідно до рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 571 від 27.02.2007 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів, реконструйованого з квартири, КП «Житлосервіс «Ритм» доручено вивести вказану квартиру з житлового фонду, магазину продовольчих товарів присвоєно поштову адресу: м. Сєвєродонецьк, вул.. Менделєєва, 58/50. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник нежитлового приміщення, до якого позивач постачає теплову енергію, користуючись цими послугами на протязі деякого часу, своїми діями підтвердив наявність між ним та позивачем фактичних договірних відносин. Суд дійшов висновку, що між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та ОСОБА_2М, склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобовязання: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» надає послуги з теплопостачання, а ОСОБА_2М, дотримуватись Правил з надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами. Суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 10.02.2013 року за період з березня 2011 року по лютий 2012 року, за березень 2012 року та квітень 2012 року складає 9 787, 56 грн. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, тому на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми у розмірі 246, 37 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення заявлених позивача, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.2 Закону України "Про теплопостачання" цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Як випливає із приписів вищенаведених правових норм, предметом регулювання Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є різні правовідносини, а саме: правовідносини, які виникають у сфері теплопостачання та правовідносини, які виникають у сфері створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" термін житлово-комунальні послуги вживається в такому значенні: результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Отже, житлово-комунальні послуги це є господарська діяльність, яка спрямована на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

В судовому засіданні встановлено, що предметом діяльності позивача є, зокрема, виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії.

ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» отримало відповідні ліцензії на прово виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (а.с.64-66). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній договір на постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" у цьому Законі основні терміни вживаються в такому значенні:

магістральна теплова мережа - комплекс трубопроводів і споруд, що забезпечують транспортування теплоносія від джерела теплової енергії до місцевої (розподільчої) теплової мережі;

місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача;

постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла.

тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг;

Як випливає з приписів даної правової норми, термін "теплова енергія" визначений як товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання, і ця продукція призначена для купівлі-продажу споживачам. Крім того, теплова енергія передається покупцю на межі продажу теплової енергії, яка обладнана вузлом обліку, або у визначеній у договорі купівлі-продажу точці розподілу, у разі відсутності вузла обліку.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії зокрема має право на приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення магазину продовольчих товарів по вул. Менделєєва, буд.58/50, яке розташовано на першому поверсі житлового будинку №58 по вул. Менделєєва у м. Сєвєродонецьку. Нежитлове приміщення відповідача не приєднано до теплових мереж позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди;

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Положеннями п. 1 вищезазначених Правил встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до п. 2 названих Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до довідки ( а.с.42) житловий будинок № 58 по вул.. Менделєєва обладнано системою централізованого опалення з верхньою розводкою та вертикальним розміщенням стояків, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно обєднана з системами опалення усіх житлових та нежитлових приміщень у даному будинку, що в свою чергу разом становить єдину систему централізованого опалення вказаного житлового будинку. Будинок знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житло сервіс «Ритм». Гаряче водопостачання та централізоване опалення будинку здійснюється ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». Балансоутримувачем внутрішньобудинкової системи в будинку № 58 по вул. Менделєєва є КП «Сєвєродонецькі теплові мережі». Відповідач є власником нежитлового приміщення, що знаходиться в житловому будинку №58 по вул.. менделєєва. За таких обставин відповідач є споживачем житлово комунальних послуг, а саме послуги з централізованого опалення.

Судом першої інстанції і в суді апеляційної інстанції встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 року №1314 ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житловому фонді міської ради.

В судовому засіданні встановлено, що будинок №58 по вул.. Менделєєва, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, не обладнано засобами обліку води і теплової енергії.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Згідно ч.2 ст.32 ваказаного Закону розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами(нормами)споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об"єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Тобто, якщо багатоквартирний будинок необладнаний засобами обліку теплової енергі, то плата за послуги централізованого опалення вираховується з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об"єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством

Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» передбачено, що основним завданням Комісії є здійснення державного регулювання діяльності субєктів природних монополій та субєктів господарювання на суміжних ринках.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону ( в редакції, що була чинною в спірний період),визначено терміни: тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і коопераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно статті 6 Закону до повноважень Комісії віднесено, зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги субєктам природних монополій та субєктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія є товарною продукцією, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі- продажу.

Тариф (ціна) на теплову енергію грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Таким чином, до повноважень Комісії належить встановлення тарифів на виробництво (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і коопераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування та постачання теплової енергії, як товару.

Із системного аналізу зазначених вище норм витікає, що населення отримує комунальну послугу з централізованого опалення і розрахунок тарифів на послуги централізованого опалення здійснюється виконавцем послуг та затверджується органами місцевого самоврядування. Національна комісія регулювання електроенергетики України затверджує тариф для виробника теплової енергії як товару, а виконавець надає послуги з централізованого опалення населенню за тарифом, затвердженим органом місцевого самоврядування, за 1 куб. м. опалюваної площі.

З матеріалів справи вбачається, що НКРЕУ постановою від 14.12.2010 року № 1789, постановою від 30.09.2011 року №131, постановою від 16.03.2012 року № 136 було встновлені ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» тарифи на теплову енергію як для населення так і для інших споживачів, якщо будинки обладнанні засобами обліку теплової енергії.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості у сумі 9 787, 56 грн. позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що поставляє відповідачу теплову енергію і розрахунок заборгованості ним проведено на підставі п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 за теплову енергію як товар. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що розрахунок заборгованості проведено за теплову енергію як за товар. За таких підстав, колегія суддів судової палати, вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за теплову енергію, як встановлено в судовому засіданні, що між сторонами відсутній договір на поставку теплової енергії, будинок, де розташовано нежитлове приміщення відповідача не обладнано засобами обліку теплової енергії, відповідачу надаються комунальні послуги з централізованого опалення, однак з вимогою про стягнення заборгованості саме за послуги з централізованого опалення позивачем не заявлено. Однак це не позбавляє право позивача звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості з надання комунальної послуги з централізованого опалення.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених виог ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» до відповідача про стягення заборгованості за теплову енергію.

Керуючись ст..с. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні послугами», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: