Справа №486/2164/14-ц 23.03.2015 23.03.2015 23.03.2015
Провадження №22-ц/784/830/15
Провадження № 22-ц/784/830/15 Головуючий у першій інстанції - Бобровський І.М.
Категорія Доповідач апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

23 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів - Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Кудрою В.М.,

за участю:

- представника відділу ДВС - Фальченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року постановлену за скаргою ОСОБА_4 на рішення посадової особи управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області,

установила:

19 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі вищезазначеною скаргою, яку обґрунтовував наступним.

На виконанні відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (далі - Южноукраїнський ВДВС) знаходиться, крім інших, виконавчий лист № 2-68/2011, виданий 25 серпня 2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, про стягнення з нього на користь правонаступника «СЕБ Банк» 2 231 934, 78 грн. кредитної заборгованості.

У жовтні 2014 року він звернувся до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі - Управління ДВС) із заявою про відвід всіх державних виконавців Южноукраїнського ВДВС, які, на його думку, упереджено та неправомірно вчиняли виконавчі дії, що підтверджено судовими рішеннями.

Постановою в.о. начальника Управління ДВС від 10 листопада 2014 року у задоволенні його заяви про відвід відмовлено.

Посилаючись на викладене та ті ж обставини, які стали підставою заявленого відводу, ОСОБА_4 просив визнати неправомірною та скасувати вищезазначену постанову та задовольнити його заяву про відвід всіх державних виконавців Южноукраїнського ВДВС.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд виходив з того, що державні виконавці, які приймали участь у виконанні виконавчих документів звільненні, а підстави відводу інших державних виконавців того ж відділу відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтею 16 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець, не може брати участі у виконавчому провадженні і підлягає відводу, якщо він є близьким родичем сторін, їх представників або інших осіб, які беруть участь у виконавчому провадженні, або заінтересовані в результаті виконання рішення, або є інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. За наявності підстав для відводу зазначена особа зобов'язана заявити самовідвід. З тих самих підстав відвід такій особі може бути заявлений стягувачем, боржником або їх представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Питання про відвід, самовідвід начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу вирішується керівником відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову у задоволенні відводу може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є боржником, у виконавчому провадженні, яке відкрито державним виконавцем Южноукраїнського ВДВС на підставі виконавчого листа виданого 18 квітня 2012 року Южноукраїнським міським судом, на підставі рішення цього ж суду від 15 липня 2011 року, яким звернуто стягнення на нежитлову будівлю загальною площею 95, 9 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1, як на предмет іпотеки в межах заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 1 228 570 грн., та на підставі виконавчого листа № 2 - 68/2011, виданого 25 серпня 2011 року тим же судом, яким стягнуто з нього на користь ПАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Скай Кепітал», 2 231 934 грн. 78 коп. заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 березня 2013 року була частково задоволена скарга ОСОБА_4 на неправомірні дії державного виконавця Южноукраїнського ВДВС та визнані неправомірними дії державного виконавця щодо неповідомлення ОСОБА_4 в порушення ч. 3 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» про звіт, складений ТОВ «Оціночна компанія «Аспект» щодо оцінки вартості нежитлової будівлі розташованої по АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2014 року задоволено скаргу ОСОБА_4 та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Южноукраїнського ВДВС щодо не проведення повторної оцінки нежитлового приміщення магазину № 75/76 по АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-68/2011, виданого 25 серпня 2011 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до керівника Управління ДВС із заявою про відвід всіх державних виконавців Южноукраїнського ВДВС, які, на його думку, упереджено та неправомірно вчиняли виконавчі дії, що підтверджено вищезазначеними судовими рішеннями.

За наслідками розгляду вказаної заяви виконуючим обов'язки начальника Управління ДВС від 10 листопада 2014 року винесено постанову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід всіх державних виконавців, із-за відсутності для цього, передбачених Законом підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчі провадження щодо примусового виконання виконавчих листів, боржником по яким був ОСОБА_4 перебували у провадженні двох державних виконавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7., які звільнені.

Доказів, які б підтверджували наявність, передбачених ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для відводу інших державних виконавців Южноукраїнського ВДВС, ОСОБА_4 суду не надав. За такого, доводи та міркування ОСОБА_4 про сумніви у неупередженості інших державних виконавців, є лише припущеннями.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що проаналізувавши зібрані докази і встановлені обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_4

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_4 щодо недопустимості повторної участі судді Боровського І.М. в розгляді справи, згідно ч. 1 ст. 21 ЦПК України, оскільки попередня ухвала про відмову у відкритті провадження цього судді була скасована ухвалою суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Так, Пленум Верхового Суду України в п. 19 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз'яснив, що за правилами ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи у зв'язку з винятковими обставинами, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження у справі. Проте скасування іншої ухвали, якою не закінчувалося провадження у справі (зокрема про відмову у відкритті провадження у справі), не відстороняє суддю від повторної участі у справі.

Отже, оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на її законність. Тому, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: