АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3568/15 Головуючий 1-ї інстанції Невядомський Д.В.
Справа №2-1450/10 Доповідач Довгаль А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3, до ОСОБА_4 селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання права власності на дім, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому просила: 1. визнати за нею право власності на самовільно збудований будинок розміром 9,50м на 6,28м, загальною площею 60,8кв.м, розташований по вулиці Ілліча №10 смт. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області; 2. видати дозвіл виконкому ОСОБА_4 селищної ради на самовільно збудований будинок з видачею Дергачівським архітектурним бюро відповідної проектної документації.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 26.05.1966року, їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку №10, розташованого по вул. Ілліча в смт. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області. Для проживання своєї дочки - ОСОБА_3, вона на вищевказаній присадибній ділянці самовільно побудувала новий житловий будинок, розміром 9,50м х 6,28м, загальною площею 60,8кв.м, без порушення норм планування та забудови, що підтверджується висновком комунального підприємства «Архітектурне бюро Дергачівського району». Також зазначає, що ОСОБА_4 селищна рада Дергачівського району Харківської області не заперечує проти визнання за нею право власності на зазначений будинок.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 селищна рада Дергачівського району Харківської області про час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, її представник не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинне будівництво житлового будинку літ. «Б-1», з верандою літ. «б», ганком літ. «б-1», льохом літ. «б-2», сараєм літ. «Д», розташованих за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Козача Лопань, вул. Ілліча №10.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, стягнути з спадкоємиці ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду в розмірі 1 000,00грн., а також понесені нею судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги, посилаючись на його незаконність та на таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, яким суттєво зачіпаються її законні права та інтереси.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що новостворене нерухоме майно - самочинно збудовані ОСОБА_2 житловий будинок, господарські будівлі та надвірні споруди на земельній ділянці, яка знаходиться в її користуванні, не порушують права інших осіб.

Проте, погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, носила його прізвище ОСОБА_8, а після розірвання між ними шлюбу 13 грудня 1972 року, повернула своє дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ( а.с. 6).

За договором купівлі-продажу, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою 26.05.1966року за реєстровим №998, ОСОБА_8 (позивач ОСОБА_2Я.) стала власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого по вул. Ілліча №6-а (після зміни нумерації будинок №10) в селищі Козача Лопань Золочівського (зараз Дергачівського) району Харківської області (а.с.9-10).

У подальшому, 03 лютого 1973 року ОСОБА_9 повторно вийшла заміж, змінивши своє прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб - а.с. 7).

Згідно довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 25.06.2014року за №36520, інша 1/2 частина цього ж будинку на праві власності належала: 1/4ч. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Дергачівською держнотконторою 31.07.1999року за реєстровим №1-1898; 1/4 частина ОСОБА_10 (її померлої матері), на яку ОСОБА_1 на теперішній час оформила спадщину на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13.01.2014року.

Із висновку №562П-10 від 03.12.2006року про стан забудови присадибної ділянки, який складено Комунальним підприємством «Архітектурне бюро Дергачівського району», ОСОБА_5 на протязі 1972-1984р.р. самовільно на земельній присадибній ділянці по вул. Ілліча №10 в смт. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області побудувала другий житловий будинок літ. «Б-1», розміром 9,50м х 6,28м, з верандою літ. «б» розміром 2,70 х 7,06м, ганком літ. «б-1» розміром 2,70м х 1,65м, житловою площею 27,4кв.м, загальною площею 60,8кв.м, без порушення норм планування та забудови. Метою даного висновку являється визначення стану забудови присадибної ділянки, технічного стану житлового будинку і будівель, відповідності будівельним нормам і правилам та можливості прийняття їх в експлуатацію (а.с.16-17).

Доказів стосовно того, що земельна ділянка, на якій самочинно збудовано житловий будинок літ. «Б-1», була приватизована ОСОБА_5 матеріали справи не містять. Отже, ОСОБА_5 була користувачем присадибної земельної ділянки.

Згідно розяснень, які містяться у п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), у справах, повязаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальними правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки: чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації: чи є законною відмова у такому прийнятті: чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Як свідчать матеріали справи, співвласник домоволодіння ОСОБА_1 своєї згоди на самочинне будівництво нового житлового будинку літ. «Б-1» та інших забудов ОСОБА_2 не давала. Окрім того, її як співвласника домоволодіння до участі у справі залучено не було, про існування рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на самочинно збудовані споруди вона дізналася випадково в 2014 році, а саме при розгляді іншої цивільної справи, що розглядалася в суді між цими ж сторонами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами та будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» від 09.09.2009року, було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05.08.1992року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена.

Зазначена постанова втратила чинність 02.06.2011року. Законом «Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011року встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31.12.2009року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких обєктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Отже, на червень 2010 року (на момент розгляду позовної заяви ОСОБА_2Я.) чинною була постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009року. Але, визначеного в ній порядку прийняття в експлуатацію зведених до 31.12.2009року індивідуальних житлових будинків позивачем ОСОБА_5 дотримано не було. Складений БТІ висновок про технічний стан будівлі на розгляд ОСОБА_4 сільради нею не надавався та сільрадою з цього приводу будь-якого рішення не приймалося. Відповідач не заперечував проти визнання за ОСОБА_2 право власності на самочинні споруди, отже, ніякого спору між позивачем та відповідачем не існувало, а тому підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на новостворене нерухоме майно самочинно збудований житловий будинок літ. «Б-1» з господарськими спорудами і надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, смт. Козача Лопань, вул. Ілліча №10 в судовому порядку не малося.

Оскільки відсутні законні підстави для визнання за ОСОБА_5 права власності на самочинно збудовані - житловий будинок та споруди, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в позові. Розподіл судових витрат необхідно провести у відповідності зі ст.88 ЦПК України.

Що стосується вимог апеляційної скарги про стягнення з спадкоємиці ОСОБА_2 ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 1 000,00грн., то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.п.1),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.1),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 червня 2010 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_3, до ОСОБА_4 селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання права власності на дім відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 261,19грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -