Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/297/15-ц

Провадження № 2/752/2198/15

22.06.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

в січні 2015 р. ОСОБА_1.(надалі - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя, при цьому пояснив наступне.

17.05.1986р. було укладено шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Під час шлюбу подружжям у спільну сумісну власність було придбано двокімнатну квартиру НОМЕР_3 загальною площею 66,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 05.04.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. і зареєстрованого за № 874у. Разом з цим вищезазначену квартиру було зареєстровано на праві власності за відповідачем згідно реєстраційного напису, вчиненого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12.04.2007р. і зареєстрованого у реєстровій книзі за НОМЕР_4. Враховуючи наведене позивач зазначив, що має право на поділ наведеної квартири НОМЕР_3 як спільної сумісної власності, однак відповідач від проведення такого поділу відмовляється. На підставі викладеного позивач просив суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру НОМЕР_3; визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_3; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_3.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у задоволені позовних вимог повністю. В подальшому, на стадії судових дебатів участі в судовому засіданні не брали, подали заяву про відкладення розгляду справи, яка судом була відхилена з підстав неповажності причин неявки в судове засідання.

Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 17.05.1986р. між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ №411619 від 17.05.1986р.

Вбачається, що під час шлюбу відповідачем було придбано двокімнатну квартиру НОМЕР_3 загальною площею 66,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, за Договором купівлі-продажу квартири від 05.04.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. і зареєстрованого за № 874у.

При цьому, вказану квартиру НОМЕР_3 було зареєстровано на праві власності за відповідачем згідно реєстраційного напису на договір, вчиненого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 12.04.2007р. і зареєстрованого у реєстровій книзі за НОМЕР_4.

Враховуючи наведене суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Разом з цим у положеннях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11 роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При цьому відповідачем не надано докази на спростування обставин щодо належності квартири НОМЕР_3 подружжю на праві спільної сумісної власності.

На підставі викладеного та згідно визначеної законом презумпції квартира НОМЕР_3, набута за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю позивача і відповідача, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя зазначене майно було придбано, зареєстровано чи ким внесено грошові кошти.

Разом з цим відповідно до ч. 1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому відповідачем не зазначено суду і не доведено доказами обставини, щодо необхідності відступу від принципу рівності часток позивача і відповідача як подружжя при поділі квартири НОМЕР_3.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що ідеальні частки позивача і відповідача становлять по 1/2 частки квартири НОМЕР_3.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 70 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимогу позивача про поділ квартири НОМЕР_3 шляхом визнання права власності позивача і відповідача на 1/2 частину зазначеної квартири кожному.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, про необхідність стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 3654,0 грн. в якості компенсації понесених судових витрат на оплату судового збору згідно квитанції від 08.09.2014р.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час передування у шлюбі, наступне майно: двокімнатну квартиру НОМЕР_3 загальною площею 66,90 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) право приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,90 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2) право приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,90 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) кошти у сумі 3654,0 грн. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя