Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 314/830/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/4255/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона є повнолітньою донькою відповідача, навчається у Запорізькому національному технічному університеті, стипендію не отримує. Позивач мешкає разом із матірю, знаходиться на утриманні останньої. Відповідач працює та має стабільний заробіток.

Посилаючись на зазначені обставині, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, 16.01.1997р. народження, аліменти у розмірі 1/8 частини від заробітку відповідача, починаючи з 23.02.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення навчання, щомісячно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутих аліментів, збільшити розмір стягнення з 1/8 на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з доведеності потреби ОСОБА_3, 16.01.1997р. народження, в матеріальній допомозі у звязку з навчанням на контрактній основі та з урахуванням матеріального становища кожного з батьків, донька яких продовжує навчання, врахувавши наявність у відповідача ще двох малолітніх дітей та батьків, які досягли пенсійного віку.

Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітньої ОСОБА_3, 16.01.1997р. народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЖС № 327528 (а.с. 3).

ОСОБА_3, 16.01.1997р. народження, досягла повноліття 16.01.2015р.

Позивач є студенткою 1 курсу денної форми навчання за контрактом, освітньо-кваліфікаційний рівень - бакалавр, напрям - туризм, факультет Міжнародного туризму та управління персоналом Запорізького національного технічного університету, стипендію не отримує, що вбачається з довідки факультету міжнародного туризму та управління Запорізького національного технічного університету № 1178 від 06.02.2015р. (а.с. 4).

Відповідач працює водієм ТОВ «Профтаксі 1», його середньомісячний заробіток у період січень-грудень 2014р. становив від 1011,05 грн. до 1218,50 грн., загальна сума доходу за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. 13 899,14 грн. (а.с. 7).

Згідно довідки виконавчого комітету Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області № 236 від 18.03.2015р., відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із дружиною та двома малолітніми дітьми: донькою ОСОБА_5, 2004р. народження, і сином - ОСОБА_6, 2009р. народження (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Встановивши під час розгляду справи матеріальне становище кожного з батьків, донька яких продовжує навчання, врахувавши, що відповідач має постійний дохід у виді заробітної плати, а також наявність у нього ще двох малолітніх дітей, суд надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. Також, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, беручи до уваги вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне зазначення у рішенні, що відповідач утримує батьків, оскільки останні мають дохід вище, ніж у ОСОБА_4, належними та допустимими доказами не підтверджені. Ці доводи не спростовують правильність висновків суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів, адже відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, 2004р. народження, та ОСОБА_6, 2009р. народження.

Посилання на те, що у малолітніх дітей ОСОБА_5, 2004р. народження, та ОСОБА_6, 2009р. народження, є ще і мати, що відповідач не сплачує аліменти на утримання своїх малолітніх дітей, не є підставою для зміни рішення суду, оскільки зазначені обставини не звільняють батька від обовязку утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач раніше сплачував аліменти на утримання позивача, коли вона була неповнолітньою, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, також не спростовують правильність висновків суду. Розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, правильно визначено судом виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, з урахуванням вимог ст.ст. 182, 199, 200 СК України, у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), і при цьому ніхто з його інших родичів від цього не постраждає, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що позивач страждає хронічним захворюванням, перебуває на диспансерному обліку в лікарні з діагнозом: синусова брадиаритмія, вегето-судинна дистонія, тому їй потрібні крім коштів на переїзди, канцтовари та інше, ще й кошти на постійне лікування, підставами заявленого у даній справі позову не являлися, отже не були і предметом дослідження судом першої інстанції, тому не можуть бути прийняті до уваги, як такі, що суперечать вимогам ст.ст. 11, 303 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач погоджувався сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі не є підставою для скасування рішення суду, оскільки суд правильно визначив розмір аліментів на повнолітню дочку у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки ОСОБА_4 має регулярний дохід.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд дав належну правову оцінку у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України.

Решта доказів та обставин, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване або змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 травня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: