АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1904/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1278/К/15 суддя Дехта Р.В.
Категорія 27 ( І ) Доповідач Михайлів Л.В..
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі: Трофименко О.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») про захист прав споживача та визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу недійсними, посилаючись на те, що згідно умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.07.2008 року укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк», він отримав кредит у сумі 18700 евро на придбання транспортного засобу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 25.07.2015 року. Вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» порушило його законні права щодо інформації про наявність ризиків при підписанні Договору, який в свою чергу за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, його інтересам та волі, порушує його права оскільки кредит видано в іноземній валюті, яка не є предметом договору валютного споживчого кредиту, предметом якого може бути лише українська гривня та того, що у відповідача на момент укладення договору була відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.07.2008 року недійсним з моменту його заключення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом вимог матеріального закону та неповне з`ясування обставин справи.

Зокрема, судом не взято до уваги, що у наданих відповідачем банківській ліцензії та дозволу відсутня умова, яка надає банку право на здійснення операцій з використанням іноземної валюти, як засобу платежу. Надавши кредит у іноземній валюти відповідач переклав ризики, повязані із знеціненням національної валюти на боржника, що суперечить діючому законодавству України.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надавши 19.06.2015 року до канцелярії апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, за наявними матеріалах справи матеріалами.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір за № №0 про надання споживчого кредиту в сумі 18700,00 евро, строком по 25 липня 2015 року, зі сплатою ануїтетних платежів у розмірі 340 евро /п.1.2.2/.

З метою забезпечення виконання кредитного договору, відповідач передав у заставу транспортний засіб марки Mstsubishi, модель Padjero, рік випуску 2008, колір чорний, тип ТЗ Легковий-Універсал В, державний номер НОМЕР_1.

Банк виконав свої зобов'язання щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 18700,00 евро.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання вказаних договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з правомірності надання ПАТ«УкрСиббанк» кредитних коштів в іноземній валюті та відповідності кредитного договору вимогам чинного законодавства

Крім того, суд вказав, що позивачем всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем при укладенні договорів вимог Цивільного кодексу України, Закону України "Про захист прав споживачів".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договорів кредиту та застави, позивач посилається на їх невідповідність вимогам чинного законодавства, при здійсненні операцій з використанням іноземної валюти та такими які порушують норми Закону України «Про захист прав споживачів», а отже даний договір укладено з порушенням законодавства.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами позовної заяви та апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.(ст.627 ЦК України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Сторони, підписавши оспорюваний договір, підтвердили факт досягнення згоди між собою щодо усіх істотних умов.

Відповідно до п.7.2 кредитного договору, підписанням сторонами цього договору позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови договору, свої права та обовязки, і погоджується з ними; що перед укладенням данаго договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», який, крім іншого містить опис різних форм кредитування із зазначенням переваг та недоліків кожної, орієнтовану сукупну вартість кредиту, а також попередження про те, що якщо позичальник обирає кредит в іноземній валюті, валютні ризики під час виконання зобовязань, за кредитним договором покладаються на позичальника.

Вказане погоджується із п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління ОСОБА_3 банку України від 10.05.2007 року №168, у якому зазначено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. При укладенні договору позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 підписав кожну сторінку договору 25 липня 2008 року №0, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору, який укладено за принципом свободи волевиявлення сторін, у звязку із чим доводи апелянта в частині невідповідності спірного договору нормам Закону України «Про захист прав споживачів», колегією суддів відхиляються.

Не здобуто доказів на підтвердження заявленого ОСОБА_1 позову, в частині твердження про відсутності у банку відповідача ліцензії на здійснення валютних операцій, зокрема надання кредиту в іноземній валюті.

Так, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_3 Банку України.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_3 Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.

Як убачається з матеріалів справи, 05.10.2011 року ОСОБА_3 України видав ПАТ "УкрСиббанк", банківську ліцензію №75 та дозвіл на право здійснювати банківські операції (а.с. 58-65), тобто на момент укладення договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу 25.07.2008 року, банк мав право на здійснення валютних операцій, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині відсутності у відповідача права на проведення валютних операцій.

Крім того, на момент укладення кредитного договору Закон України "Про захист прав споживачів" не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Проте позивачем у порушення вказаних норм закону, а ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції, не доведено підстави заявленого позову.

Оскільки в даному випадку, суд першої інстанції встановив недоведеність позову та саме з цих підстав відмовив у його задоволенні, колегія суддів вважає недоречним посилання суду на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Так, зазначене суперечить матеріалам справи та положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14.

Так відповідно до п.11, якої зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неповного зясування обставин, що мають значення для справи та про недоведеність обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий:

Судді: