АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача Мельник Т.М.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Кириленко Ірини Сергіївни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського національного університету імені Тараса Шевченка, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року в справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог: Міністерство оборони України про стягнення заборгованості по оплаті за проживання та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач КНУ ім.. Т.Шевченка звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення буми боргу по оплаті за проживання в гуртожитку та виселення їх із займаних кімнат № АДРЕСА_1.

Справа №752/12691/2014
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4561/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору «Про підготовку спеціалістів» від 11 вересня 1995 року та додаткових угод до нього №07-94 від 21 лютого 1997 року, №07-94-1 від 28 жовтня 1998 року Київський національний університет ім. Т. Шевченка передав у користування Міністерству оборони України блок-секції у гуртожитку № АДРЕСА_1 для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей на термін навчання.

22 грудня 1997 року було укладено договір №135 про підготовку спеціалістів, до якого 19 серпня 2009 року було укладено додаткову угоду №303/44/09.

Відповідно до умов цього договору, Міністерство оборони України зобов'язалось після введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Бориспільській, 26 в м. Києві вивільнити та передати Університетові житлові кімнати в студентському гуртожитку № 11. Зазначене відселення Міністерство повинно було провести до кінця 2011 року.

Оскільки з 1 січня 2012 року Київський національний університет імені Т.Шевченка не має жодних договірних відносин з Міністерством оборони України, позивач просив в порядку ст.132 ЖК України виселити відповідачів з кімнат АДРЕСА_1

Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладених між Університетом та Міністерством оборони України договорів сім»ї військовослужбовців повинні були сплачувати за проживання особисто. Розмір оплати встановлюється за згодою сторін.

В зв'язку з неналежним виконання свого обов'язку по оплаті за проживання в гуртожитку у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 72498 гривень 80 копійок, яку позивач просив стягнути з відповідачів в судовому порядку.

В ході судового розгляду представник позивача подала заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач посилається на те, що відповідачі перешкоджають Університету вільно користуватися, розпоряджатися майном, що належить йому на праві господарського відання, а саме виділити ліжко-місця в гуртожитку особам, що навчаються. Як зазначає позивач відповідачі не є студентами або робітниками Університету, а тому не мають права на проживання в гуртожитку.

Також були змінені підстави звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку.

Позивач посилається на положення ст.509, 610 ЦК України і те, що з моменту вселення до гуртожитку № 11 Університет надавав відповідачам послуги з проживання, а вони, в свою чергу, оплачували їх відповідно до отриманих від адміністрації квитанцій. Своїми діями відповідачі погодились, що їх проживання в гуртожитку є платним. Університет продовжує надавати їм послуги з проживання, однак, в порушення своїх зобов'язань відповідачі не оплачують дані послуги. Вартість послуг з проживання в гуртожитках університету визначається згідно Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 23 липня 2010 року. Конкретна вартість проживання в гуртожитках університету визначається наказами ректора на підставі калькуляції.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року в задоволенні позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_7, 3-тя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог: Міністерство оборони України про виселення та стягнення заборгованості по оплаті за проживання - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача Кириленко І.С., яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського національного університету імені ТарасаШевченка подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи. Рішення прийняте незаконно та необґрунтовано, без повного і всебічного з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні представник позивача Кириленко І.С., яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського національного університету імені Тараса Шевченка, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідачів ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 11 вересня 1995 року між позивачем та Міністерством оборони України з метою підготовки спеціалістів з вищою освітою укладено договір про підготовку спеціалістів, за умовами якого університет зобов'язався для забезпечення належних умов для військової та військово-спеціальної підготовки ВВП виділити у тимчасове користування учбовий корпус за адресою: м. Київ, пр. Глушкова, 2, корп. 8 з наявним обладнанням та устаткуванням, а для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП - гуртожиток № 3 по АДРЕСА_3 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; кімнати в гуртожитку АДРЕСА_2 для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей (а.с. 27-28).

21 лютого 1997 року до договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року між позивачем та Міністерством оборони України з метою спільного використання студентського гуртожитку АДРЕСА_1 укладено додаткову угоду № 07-94, за умовами якої університет після закінчення реконструкції та капітального ремонту будівлі гуртожитку передає Міністерству оборони України 27 житлових блок-секцій, укомплектованих необхідними меблями та інвентарем, в термін до 22 серпня 1997 року для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей (а.с. 25-26).

22 грудня 1997 року між тими ж сторонами укладено договір № 135 про підготовку спеціалістів, за умовами якого для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП виділений гуртожиток АДРЕСА_3 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням, кімнати в гуртожитку АДРЕСА_2 для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей, а також для харчування курсантів ВВП їдальню по пр. Глушкова, 2 у м. Києві (а.с. 26).

28 жовтня 1998 року додатковою угодою № 07-94-1 до договору по підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року сторони відповідно до п. 3.2 додаткової угоди № 07-94 від 21 лютого 1997 року до договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року домовились про внесення змін, а саме: університет після закінчення реконструкції першої черги будинку гуртожитку передає Міністерству оборони України в безоплатне користування для заселення в повному обсязі 48 блок-секцій терміном на 10 років. Після закінчення реконструкції другої черги - 18 житлових блок-секцій на трьох поверхах терміном на 10 років.

За умовами вказаної додаткової угоди сім'ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування Міністерству оборони України, оплату за проживання проводять особисто розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом (а.с. 24).

19 серпня 2009 року між позивачем та Міністерством оборони України до договору № 135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року укладено додаткову угоду № 303/44/03 (а.с. 20-22), якою внесено зміни до договору № 135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, зокрема, визначено, що житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1 надані у тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців, звільнених в запас або відставку та членів їх сімей; подовжено термін дії договору до 31 грудня 2001 року; визначено обов'язок Міністерства оборони України до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, та передачу звільнених житлових кімнат у студентському гуртожитку № 11, звільнивши їх в місячний термін; визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями та розмір платежів тощо.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачі були заселені до гуртожитку № 11 в 1999 році на підставі клопотання ВЧ А0140 від 17 червня 1999 року № 181/9-203 на ім'я проректора Київського національного університету ім.Т.Г.Шевченка про внесення змін до плану заселення гуртожитку АДРЕСА_1, відповідно до положень Додаткової угоди між Київським національним університетом ім.Т.Г.Шевченка та Міністерством оборони України № 07-94-1 від 28 жовтня 1998 року до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року.

Відповідно до матеріалів справи, Міністерство оборони України було зобов'язано після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_4 вивільнити шляхом переселення сімей військовослужбовців та передати університету житлові кімнати в гуртожитку № 11, а також до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, та передачу звільнених житлових кімнат у студентському гуртожитку №11, звільнивши їх в місячний термін Виселення відповідачів має бути наслідком належного виконання договірних відносин Міністерством оборони України, оскільки саме через неналежне виконання стороною договірних відносин - Міністерством оборони України порушено права позивача, які підлягають захисту.

Звертаючись до суду з вимогою виселити позивачів через те, що з 01 січня 2012 року між університетом та Міністерством оборони не існує договірних відносин, позивач в обґрунтування вказаної позиції здійснює посилання на порушення відповідачами вимог п. 2.3. додаткової угоди № 303/44/09 від 19 серпня 2009 року та ст. 132 ЖК України.

Проте, МО України, умови договору виконані не були і відповідач ОСОБА_3 як звільнений у запас у зв'язку зі скороченням штатів та члени його сім'ї, переселені не були.

Таким чином, у даному випадку має місце невиконання договірних зобов'язань їх стороною - Міністерством оборони України, а не як не відповідачами у справі, які такою не є, а тому посилання позивача на порушення відповідачами п. 2.3. додаткової угоди від 19 серпня 2009 року не є таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Змінюючи підстави звернення до суду з вимогами про виселення відповідачів позивач посилається на безпідставність їх проживання в гуртожитку і створення перешкод Університету вільно користуватися майном, що належить йому на праві господарського відання.

Відповідачам надавались кімнати в гуртожитку не Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка, а Міністерством оборони України на підставі укладених на той час Договорів про підготовку спеціалістів, де кожна сторона договору взяла на себе відповідні зобов'язання, а тому посилання позивача на безпідставність проживання відповідачів, тобто наявність підстав для виселення за ст.116 ЖК України є такими, що не узгоджуються з фактичними обставинами справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних в частині виселення відповідачів.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за житлово - комунальні послуги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування завданої моральної шкоди, судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, оскільки позивачем та його представником не надано розрахунку заборгованості, який би відображав перелік наданих відповідачам житлово-комунальних послуг, що унеможливлює перевірити відповідність правильності даних, наведених у позовній заяві, оскільки, відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Кириленко Ірини Сергіївни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Київського національного університету імені ТарасаШевченка - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді: