Справа № 465/8998/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/909/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ "Дельта Банк" - ТзОВ "Про Консалтинг" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Оскарженим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено за пропуском строків позовної давності.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ "Дельта Банк" - ТзОВ "Про Консалтинг".

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Вказує, що в судовому засіданні під час розгляду справи питання про оцінку факту переходу прав від ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" суддею не піднімалося, жодних питань з цього приводу представнику позивача не ставилося та відповідачем даний факт не оскаржувався. Наголошує, що суд вийшов за межі позовних вимог, досліджував та встановлював зовсім інші факти та обставини, що не були предметом спору між сторонами. Вказує, що є помилковим відрахування судом строку позовної давності від 21 липня 2008 року, тобто з моменту видання судом наказу про стягнення грошових коштів. В той час як початок перебігу строку позовної давності має вираховуватися з моменту строку погашення всього кредиту - 04 листопада 2010 року, а тому вважає, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки він звернувся із позовною заявою до суду 29 серпня 2013 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 17.09.2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ "Дельта Банк" 42 838,66 грн. заборгованості за кредитним зобов'язанням.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04.11.2005 року між АІКБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №109/05Р-236/298 згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 86 358,00 грн. з кінцевим терміном повернення 04.11.2010 року та оплатою 15% річних за користування кредитом.

В забезпечення грошових зобов'язань за Договором між АІКБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_4 04.11.2005 року укладено договір поруки №109/01. У зв'язку з тим, що позичальник умови договору не виконав, суму боргу разом із процентами не повернув, внаслідок чого банк був вимушений звернутися до суду для стягнення заборгованості в примусовому порядку, у зв'язку з чим 21.07.2008 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №2н-223/08. Проте згідно до довідки про заборгованість станом на 26.07.2013 року у боржника загальна заборгованість з урахуванням вже стягнутої складає 178 626,73 грн. У зв'язку з чим позивач просив стягнути на його користь різницю між загальною заборгованістю та сумою, стягнутою згідно наказу №2н-223/08 в сумі 42 838,66 грн.

Судом встановив, що 08 грудня 2011 року між ПАТ "УКРСИББАНК" та ПАТ "Дельта Банк" відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами. З акту прийому-передачі документації від 06.02.2012 року вбачається, що продавець передав а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржників, а саме: документи стосовно боржника ОСОБА_3, номер кредитного договору 0.

Прийшовши до висновку, що жодного доказу того, що вказані договори укладені між "УКРСИББАНК" та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передані відповідно до акту прийому-передачі документації від 06.02.2012 року ПАТ "Дельта Банк", суд вказав, що це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки з представлених позивачем письмових документів судовою колегією встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" належно обґрунтував право вимоги про стягнення заборгованості з боржників.

Так в акті прийому-передачі документів від 6.02.2012 року зазначено, що ПАТ "Дельта Банк" прийняв документи щодо боржника ОСОБА_3 (а.с.29).

Про те цей помилковий висновок суду не впливає на рішення суду, так суд відмовив в задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

При цьому суд вказав, що перебіг позовної давності розпочався 21.07.2008 року після видачі судового наказу про стягнення грошових коштів.

Також суд вказав, що позивач звернувся до суду з позовом 17.09.2013 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав.

При цьому суд врахував заяви відповідачів про застосування строку позовної давності.

Судова колегія погоджується з таким висновками суду з врахуванням наступного.

Встановлено, що 21.07.2008 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №2н-223/08 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 135 788,07 грн.

З повідомлення про порушення зобов'язання від 30.07.2013 року вбачається, що позивач повідомив ОСОБА_3 про те, що весь борг становить 178 626,73 грн. (а.с.45).

Таким чином з видачею судового наказу ПАТ "УКРСИББАНК" скористався своїм правом на дострокове стягнення боргу в повному розмірі, включивши до вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі.

Встановлено, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Слід враховати те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким правом банк скористався 21.07.2008 року при видачі судового наказу.

Вирішуючи питання щодо перебігу строку позовної давності судова колегія враховує, що строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК Україниспливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050та 1054 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК Українивстановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК Україниобчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК Українивизначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК Україниє особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Отже з виданням судового наказу 21.07.2008 року почався перебіг строку позовної давності та закінчився після спливу 3 років - 22.07.2011 року.

В той же час позов подано 17.09.2013 року, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилання апелянта на те, що перебіг строку позовної давності слід рахувати з кінцевого строку дії договору, тобто з 04.11.2010 року, судова колегія не приймає до уваги з врахуванням того, що з видачею 21.07.2008 року судового наказу про стягнення повної на той час суми заборгованості позивач встановив саме цю нову дату повного виконання договору.

Хоча апелянт вказує на правову позицію, яка є в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року по справі №6-127цс14, однак така не стосується даних правовідносин.

Так у вказаній справі правовий висновок про те, що дія договору на час подання банком позовної заяви не закінчилася, стосувався кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка після закінчення строку дії продовжується банком на новий строк, якщо раніше не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку і такий строк продовжується неодноразово без явки клієнта до банку.

Представлені в матеріалах справи дані про те, що на даний час вказаний судовий наказ не виконаний та постановою державного виконавця 31.05.2012 року повернуто виконавчий документ, як і те що судовий наказ №2н-223/08 скасований ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2013 року, не змінюють обчислення перебігу строку позовної давності по даних позовних вимогах щодо стягнення 42 838,66 грн.

Судова колегія враховує те, що на час подачі даного позову 17.09.2013 року судовий наказ №2н-223/08 був чинний та позивач мав право на його на виконання.

Із скасуванням судового наказу відповідно до ч.8 ст.105-1 ЦПК України позивач отримав право на подачу позову про стягнення боргу.

Отже ПАТ "Дельта Банк" не втратило можливість захисту прав, подавши позов з обгрунтуванням щодо строку позовної давності, про що вказує представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в засіданні судової колегії.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ПАТ "Дельта Банк" - ТзОВ "Про Консалтинг" - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.