22-ц/775/360/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Кулик С.В.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцева Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Песоцької Л.І.,

при секретарі - Сергєєвій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Іллічовець - 1», третя особа - Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Іллічовець-1» про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його батько ОСОБА_4 був членом житлово-будівельного кооперативу «Іллічовець-1». Як члену кооперативу йому за ордером №10887 від 14.06.1966 року була надана вищевказана двокімнатна квартира. Повна вартість квартири була виплачена батьком позивача в 1981 році. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Документи, підтверджуючі право власності на квартиру, він не оформлював. Після смерті батька позивач продовжував проживати у спірній квартирі, сплачував комунальні послуги, тобто прийняв спадщину, і є спадкоємцем першої черги. Але не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 січня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ЖБК «Іллічовець - 1», третя особа - Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляції ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки він як позивач посилався на відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, що позбавляє його можливості отримати документи про право власності на майно, а суд, всупереч таким обставинам, дійшов до висновку, що спір відсутній, і позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, оскільки він не звертався до нотаріуса для отриманням свідоцтва про право власності на квартиру.

Згідно з положеннями ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів розглядає справу без участі представника відповідача ЖБК «Іллічовець-1», який надав заяву про розгляд справи без його участі, та у відсутності представника третьої особи, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 який підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду змінити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 (а.с.10)

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.4).

ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1, був членом ЖБК «Іллічовець-1», до якого відноситься спірна квартира.

На підставі списку «ЖБК «Іллічовець-1» ОСОБА_4 14.06.1966 року було видано ордер №10887 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Довідкою житлово-будівельного кооперативу підтверджується, що в 1981 році ОСОБА_4 було повністю сплачено пайовий внесок за спірну квартиру у розмірі 3218 рублів 60 копійок (а.с.9).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав належних доказів порушення, невизнання або оспорювання його прав як спадкоємця, оскільки не підтвердив, що у відповідності до вимог закону виконав дії, необхідні для прийняття спадщини, і не довів, що не міг отримати право власності на майно в порядку спадкування з підстав, що не залежали від його волі.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

Судом першої інстанції правильно визначився з тим, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР 1963 року.

У відповідності до положень ст.527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Змістом ст. 529 ЦК Української РСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружину і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого. яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Колегією суддів перевірений факт відсутності звернення будь-кого з спадкоємців для отримання спадщини після смерті ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 05.03.2015 року.

Як роз'яснено листом від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів,особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини відповідно до ст.. 549 ЦК Української РСР.

Відповідно до ч.1 ст.4, ч.2 ст.48, ст..66-68 Закону України «Про нотаріат» обов'язок щодо встановлення спадкового майна, кола спадкоємців та видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно покладений на органи нотаріату.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тому за таких обставин обґрунтованим є висновок місцевого суду про відмову в позові у зв'язку із невиконання позивачем дій для прийняття спадщини, передбачених законом: ненаданням позивачем доказів стосовно того, що він звертався до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про незаконність і неправильність оскаржуваного рішення суду не є слушними, оскільки не ґрунтуються на законі. Твердження апеляційної скарги про те, що нотаріус не оформив би позивачу свідоцтво про право на спадщину, враховуючи факт незвернення позивача до нотаріуса для отримання такого свідоцтва, є передчасними. Крім того, як пояснив колегії суддів ОСОБА_2, крім нього, є інші спадкоємці першої черги після смерті померлого батька, які не брали участі у справі, тобто, не з'ясовувалося, чи будуть зачіплятися їх права вимогами ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадкове майно.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді