Номер провадження: 22-ц/785/5221/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_9, приватний нотаріус ОСОБА_10 про скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_9, приватний нотаріус ОСОБА_10 про скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою звернувся ОСОБА_8 до ОСОБА_4, в якій просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 разом з тими хто проживає з ним не перешкоджати йому у користуванні 1/2 частини спірної квартири, та встановити порядок користування вищезазначеною спірною квартирою, посилаючись на те, що він є власником 1/2 частини квартири за зазначеною вище адресою. Однак, з моменту придбання ним у власність спірного обєкту нерухомості відповідач перешкоджає йому у користуванні та проживанні в квартирі, у зв'язку із чим він просив задовольнити його позовні вимоги з правових підстав визначених у позовній заяві.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8, Відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, Одеського філіалу «Укрспецюст» про визнання прилюдних торгів проведених відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 року недійсними; визнання Протоколу зірваних повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 року недійсними; визнання свідоцтва про право власності від 14.05.2002 року недійсним; зобов'язати ОМБТІ та РОН анулювати запис за № 19 дод до стор 98. р.333; відмовити ОСОБА_8 у вселенні в квартиру.

Вказані позови на підставі ухвал Малиновського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2004 року та 18 лютого 2005 року припинено (т. 1 а.с. 113, 228).

Не погодившись з вказаними позовами, 11.07.2003 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_9, приватний нотаріус ОСОБА_10, який в подальшому неодноразово уточнювала та остаточно просила скасувати акт прилюдних торгів, визнати свідоцтво про право власності недійсним, визнати недійсним договір дарування 1/2 частини спірної квартири.

29 листопада 2004 року ОСОБА_7 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення, який у подальшому нею був неодноразово уточнений і доповнений, та в якому вона остаточно звернулась до з позовом ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення.

Згодом ОСОБА_6 також подала зустрічний позов, який неодноразово нею уточнювався, до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 приватний нотаріус ОСОБА_9, приватний нотаріус ОСОБА_10 про скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування.

Мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 23 грудня 1996 року ОСОБА_11 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_1, на момент купівлі-продажу квартири частки між ними визначені не були.

Дана квартира була придбана, коли ОСОБА_11 була неповнолітньою, а ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3, тому право власності ОСОБА_8 на ? частину спірної квартири отримано з порушенням норм матеріального права, оскільки ОСОБА_3 також має право на частку у спірному нерухомому майні, що враховано не було.

При цьому, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2000 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 було стягнуто 54110,00 грн. та судові витрати. З метою виконання даного рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника. В зв'язку з відсутністю іншого майна боржника 1/2 частка квартири №8, яка знаходиться по вул. Ген.Петрова, 36 у м.Одесі, що за договором купівлі-продажу належала боржнику ОСОБА_4, була виставлена на публічні торги.

Державною виконавчою службою Малиновського районного управління юстиції за участю Одеської філії державного підприємства «Укрспецюст» були проведені повторні прилюдні торги 1/2 частини вказаної квартири, які були визнані такими, що не відбулися.

Згідно протоколу повторних прилюдних торгів від 22 лютого 2002 року і акту прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна від 22 лютого 2002 року ОСОБА_8 було видане свідоцтво про право власності на ? частину спірної квартири.

ОСОБА_7 згідно договору дарування від 04 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9, є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку їй подарував ОСОБА_8.

Оскільки співвласниця квартири ОСОБА_6В умисно створює для них перешкоди щодо вселення, в зв'язку з чим, починаючи з моменту придбання частини квартири, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не мають можливості користуватися належною їм у спірній квартирі часткою.

Однак, на думку позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 спірну частину квартири ОСОБА_8 було отримано у власність незаконним шляхом.

На підставі зазначеного сторони звернулись до суду із відповідними позовними заявами та просили їх задовольнити у повному обсязі з наведених у заявлених уточнених позовних заявах правових підстав.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення - задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою №8 у будинку №36 по вул.Ген.Петрова в м.Одесі.

Усунуто ОСОБА_7 перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру.

Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_7 перешкоди в користуванні власністю належною їй частиною квартири.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_12 відмовлено.

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, а у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суд першої інстанції не надав належної оцінки заявленим позовним вимогам в частині того, що спірна 1/2 частина квартири була придбана ОСОБА_4 під час шлюбу.

Так, матеріалами справи встановлено, що 23.12.1996 року була придбана квартира АДРЕСА_2. Власниками квартири стали ОСОБА_4 та ОСОБА_11 по 1/2 частині кожний. На момент придбання квартири ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3.

У силу статті 16 Закону України "Про власність" та частини першої статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), які були чинними на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка діяла на час придбання спірної квартири, відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Так, відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах про захист права власності» розяснено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сімю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбані майна була більшою або меншою частки визначаються рівними.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

Так, позивачкою ОСОБА_3 було доведено, що спірна частина квартири була придбана під час шлюбу з ОСОБА_4, та що своєї згоди на її відчуження вона не надавала.

Таким чином, виходячи з вищенаведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що спірна 1/2 частина квартири на момент проведення торгів була спільною частковою власністю подружжя, а тому не могла бути реалізована без згоди дружини, оскільки в цій 1/2 частині спірної квартири, яка підлягала реалізації з прилюдних торгів, також перебувала частка ОСОБА_3, що враховано не було.

Крім того, судом першої інстанції залишено без урахування та обставина, що на момент реалізації 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_4, була накладена заборона на її відчуження ухвалою суду та про існування зазначеної ухвали державний виконавець був повідомлений, про що є відповідні докази, які містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 21, 22).

За таких обставин та на підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в частині скасування акту прилюдних торгів та видачі на підставі нього свідоцтва про право власності від 14 травня 2002 року на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_8.

Також судова колегія вважає, що підлягають задоволенню і інші позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України в редакції 2004 року, чинної на момент укладання договору дарування від 01 жовтня 2007 року, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Право на пред'явлення позову про визнання договору недійсним мають сторони договору або особи, права яких були порушені в зв'язку з укладенням цих договорів.

Оскільки договір дарування 1/2 частини спірної квартири зачіпає інтереси ОСОБА_3, як майно набуте нею під час шлюбу з ОСОБА_4, то вона має право на оскарження спірного договору дарування та вимагати визнати його недійсним.

Враховуючи, що свідоцтво про право власності видане на імя ОСОБА_8 визнане судом недійсним, то це за собою тягне визнання недійним і укладеного в подальшому договору дарування, що був укладений 04.02.2004 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, за яким ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Внаслідок чого позовні вимоги ОСОБА_7, які було задоволено судом першої інстанції, на думку судової колегії задоволенню не підлягають, так як договір дарування, на підставі якого ОСОБА_7 набула право власності на 1/2 частину спірної квартири визнано даним судовим рішенням недійсним, отже інші позовні вимоги повязані з усуненням перешкод у користуванні спірною квартирою та вселенням до неї задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житлом, усунення перешкод та вселення відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_13, приватний нотаріус ОСОБА_14 про скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування, та зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_7, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3, приватний нотаріус ОСОБА_13, приватний нотаріус ОСОБА_14 скасування акту прилюдних торгів, визнання свідоцтва недійсним, визнання недійсним договору дарування задовольнити частково.

Визнати частково недійсним акт про проведення прилюдних торгів від

22 лютого 2002 року по реалізації 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 в частині передачі майна стягувачу, а саме ОСОБА_8 у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_4.

Визнати свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 від 14 травня 2003 року, видане на ім'я ОСОБА_8 недійсним.

Визнати договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 від 04 лютого 2004 року зареєстрованого в реєстрі за №90 між ОСОБА_8 і ОСОБА_7 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_13 недійсним.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_15

ОСОБА_2