АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8461/13-ц 22-ц/774/1180/К/15
Справа № 216/8461/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1180/К/15 Філатов К.Б.
Категорія № 48 (ІУ ) Доповідач Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Зубакової В.П.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Центрально- Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя , -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2005 року. Від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_5 ,2006 року народження. З відповідачем спільне життя не склалося, в результаті чого рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2013 року шлюб розірвано.

Посилаючись на те, що в період спільного життя із відповідачем за спільні сімейні кошти було придбано за договором купівлі - продажу від 10 травня 2007 року приміщення продовольчого магазину АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Fiat DUCATO» фургон маловантажний, після уточнення позовних вимог у січні 2015 року просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя майно набуте за час шлюбу приміщення продовольчого магазину, розташованого по АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Fiat DUCATO»; поділити майно, що є у спільній сумісній власності, визнавши за позивачем право власності на ? частку приміщення продовольчого магазину, залишити у власності ОСОБА_4 іншу ? частку, стягнути з ОСОБА_4 на її користь вартість ? частини вартості транспортного засобу «Fiat DUCATO» у розмірі 59206 грн. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Центрально- Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 59206 грн. та розходи у справі в розмірі 592,06 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про часткове скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірне приміщення продовольчого магазину АДРЕСА_1 придбане за особисті кошти відповідача від продажу власного дошлюбного майна. Дані висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2013 року зареєстрований 12 листопада 2005 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. ( а.с.9).

Встановлені обставини судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України.

Згідно витягу з реєстру прав власності від 01 червня 2007 року приміщення АДРЕСА_1 на праві приватної власності, належить ОСОБА_4 згідно договору купівлі -продажу від 31 липня 2006 року ( а.с.38).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що приміщення АДРЕСА_1, придбано за особисті кошти відповідача, тому не підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в задоволеній частині позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22, 23, 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна подружжя приміщення продовольчого магазину АДРЕСА_1, стали висновки суду першої інстанції про придбання його за особисті кошти відповідача від продажу особистого нерухомого майна. Однак, даний висновок суду не узгоджується із матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи, майно, що належало особисто відповідачу, а саме однокімнатна квартира №58, що розташована по вул. Харитонова, у буд.14- А в м. Кривому Розі, відчужена за договором дарування квартири від 11 серпня 2006 року ( а.с. 37) .

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно ( дарунок) у власність.

Посилання відповідача про те, що договір дарування був удаваний, що фактично це був прихований договір купівлі- продажу, колегія суддів до уваги не приймає.

Відповідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час розгляду справи доказів про визнання договору дарування від 11 серпня 2006 року недійсним відповідачем не надано.

Як убачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 вересня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_2 , що придбано згідно договору купівлі - продажу від 31 липня 2006 року.( а.с.38).

Як убачається з відповіді на запит апеляційного суду Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Н.І. Пахомова надала копію заяви ОСОБА_2, яка надавала згоду її чоловіку ОСОБА_4 на купівлю житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 ( а.с.91-92). Ця письмова згода свідчить, що майно подружжям придбалось спільно.

Крім того, посилання відповідача ОСОБА_4 про те, що кошти отримані від реалізації квартири за договором дарування було витрачено на придбання домоволодіння АДРЕСА_2 не може бути обґрунтованим, оскільки договір купівлі - продажу домоволодіння датований 31 липня 2006 року, а договір дарування через 11 днів, лише 11 серпня 2006 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 червня 2015 року домоволодіння АДРЕСА_2 було відчужено згідно договору купівлі - продажу від 10 травня 2007 року ( а.с.95).

Як убачається з копії договору купівлі- продажу від 10 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я., спірне приміщення продовольчого магазину АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_4 ( а.с.31-32).

Як убачається із заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я., вона особисто надавала згоду її чоловіку ОСОБА_4 на придбання нерухомості спірного приміщення ( а.с.97).

Вищезазначені обставини свідчать, що спірне нерухоме майно приміщення продовольчого магазину АДРЕСА_1 придбано подружжям ОСОБА_4 під час шлюбу та є їх спільним сумісним майном, яке є неподільним та підлягає поділу відповідно до ідеальних часток.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання приміщення продовольчого магазину АДРЕСА_1 та його розподіл.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню на підставі п. 1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 приміщення АДРЕСА_1 як майно, що набуте під час шлюбу, яке підлягає поділу та визнанню за кожним з подружжя право спільної часткової власності в ідеальних долях по ? частині на приміщення АДРЕСА_1

У відповідності до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд , змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із цим підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 282,81 грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, з урахуванням вартості спірного приміщення 16101,00 грн. ( а.с.31) та сплаченого позивачем судового збору.

В іншій частині рішення суду не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314- 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрально- Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 березня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя : приміщення АДРЕСА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 приміщення АДРЕСА_1 як майно набуте під час шлюбу.

Поділити майно набуте за час шлюбу. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4, кожним окремо, право спільної часткової власності по ? частині приміщення АДРЕСА_1 ( а саме приміщення : №1 площею 33,3 кв.м, №2 площею - 10,6 кв.м.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в сумі 282,81 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :