Справа № 639/5509/15-ц
Провадження № 2/639/1669/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі - Богоявленської І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, що спричинені злочином, посилаючись на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року відповідачку визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 125 КК України. Позивач зазначає, що в ході судового допиту при розгляді кримінальної справи відповідачка пояснила, що 13.01.2015 року приблизно о 04 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 вона у звязку із раніше спричиненою образою та з метою помсти вийшла на вулицю та побачивши автомобіль ВАЗ-21093 чорного кольору, що належить позивачу ОСОБА_1, взяла камінь та почала наносити удари по лобовому склу, капотові, даху та фарам автомобіля. Позивач вказує, що перевірені судом факти по вищевказаній кримінальній справі, де ОСОБА_2 була визнана винною у скоєнні злочину щодо ОСОБА_1, що були досліджені та встановлені судом, в подальшому згідно принципів судочинства та діючого законодавства України, більше не підлягають повторному встановленню та визнаються наперед правдивими. Крім того, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 588 від 23.01.2015 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля ВАЗ-21093 чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 9657,89 грн., матеріальна шкода спричинена власнику автомобіля складає 7646,52 грн.

Позивач також зазначає, що ним були понесені витрати на надання юридичної допомоги в сумі 300,00 грн. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь вартість ремонтно-відновлюваних робіт його автомобіля ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 9657, 89 грн., матеріальну шкоду, спричинену власнику автомобіля у сумі 7646,52 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 300,00 грн. та сплачений судовий збір у сумі 245,00 грн.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на його необгрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України передбачено , що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 ( а.с. 8). Відповідно довіреності від 08.11.2011 року ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності ОСОБА_3 уповноважив позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які діють кожен самостійно незалежно один від одного продати, застрахувати належний ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС152144 зареєстрованого та виданого 22.11.2008 року ВРЕР № 1 ГУМВСУ Харків, автомобіль марки , моделі ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, керувати автомобілем, представляти інтереси власника в усіх судах з усіма правами, якими наділений законом позивач ( а.с. 10.). Отже, ОСОБА_1 не є належним позивачем, він наділений повноваженнями звертатись з відповідним позовом до суду від імені ОСОБА_3 , яка є власником пошкодженого транспортного засобу АХС152144, про що судом відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України було попереджено позивача про наслідки невчинення відповідних процесуальних дій, однак ОСОБА_1 стверджував суду, що він є власником пошкодженого автомобіля ,реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі вказаної вище довіреності.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року встановлено обставини пошкодження відповідачем ОСОБА_2 13.01.2015 року автомобіля НОМЕР_2 та заподіяння власнику вказаного транспортного засобу матеріальної шкоди. Однак, позивач безпідставно посилається на нього як на підставу звільнення від доказування, оскільки з наданої ОСОБА_1 копіїї вироку вбачається, що він не набрав законної сили ( а.с. 11-13).

Суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Однак, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які ОСОБА_1 посилався в обґрунтування своїх вимог.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд на підставі ст.88 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 88, 208,209, 212 -215 ЦПК України , ст. 1166, ст. 1187, ст. 1192 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк