Провадження № 2/344/988/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Вовчанська І.М.

позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області,-

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області про поновлення на роботі. В позові вказано, що позивача було звільнено з посади начальника відділу організації та профілактики нещасних випадків, з січня 2013 року начальника відділу головного страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактичних заходів та страхових експертиз, був нагороджений грамотами, підвищував кваліфікацію, пройшов навчання .в 2014 році пройшов атестацію. Наказом відповідача від 25/09/2014 р. № 60-К позивача звільнено 30/09/2014 р. з посади начальника відділу головного страхового експертиз охорони праці відділу організації профілактичних заходів та страхових експертиз за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці. Позивач просив суд визнати наказ про звільнення незаконним, поновити його на роботі на посаді заступника начальника управління начальника відділу головного страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань в Івано-Франківській області, стягнути середній заробіток, моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, що в казані в позові. Представник позивача надала суду пояснення про те, що позивачу не було запропоновано рівнозначну посаду, на момент вивільнення працівників по штату було передбачено 21 посаду, а після зміни організації введено 22 посади.

В судовому засіданні представники відповідача заперечили позов у зв`язку з тим, що відповідачем проводилось не скорочення штату працівників, а зміна організації праці, з метою приведення до єдиного штатного розпису по всіх управліннях відповідача по Україні, зміна штату була організована материнською структурою відповідача та не була ініціативою місцевого управління, позивачу було запропоновано посаду, на яку він міг бути призначений з урахуванням його спеціальності, але він не прийняв пропозиції про це, позивач вимагав призначити його на одну посаду, а рівень заробітної плати визначити за іншою посадою, при цьому позивач просив суд поновити його на посаді, яку він не раніше не обіймав. Фактично позивач просив суд зобов`язати відповідача призначити його посаду, яку було створено після змін в організації виробництва, оскільки у відповідача було створено нову посаду, яка передбачала керівництво відділом інформаційних технологій, за спеціальністю, яка відсутня у позивача; позивача було завчасно повідомлено про наступне вивільнення, за два місяці і запропоновано посаду, від якої він відмовився, а в наступному позивач надавав пояснення про те, що він погодиться на призначення на посаду заступника управління, яку йому відповідач не пропонував.

Судом встановлено наступні обставини.

Наказом відповідача від 25/09/2014 р. №60-к ухвалено звільнити позивача з посади начальника відділу-головного страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактичних заходів та страхових експертиз управління виконавчої дирекції Фонду в Івано-Франківській області за п. 1 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з відмовою позивача від переведення на іншу посаду.

Відповідно до трудової книжки №0040390 позивача звільнено з посади начальника відділу-головного страхового експерта з охорони праці відділу організації профілактичних заходів та страхових експертиз у відповідача у зв`язку зі змінами в організації праці, а не як він та його представник вказували в судовому засіданні на скорочення штату працівників, що також заперечували представники відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу №2.6 позивач 28/09/2012 р. склав іспит.

10/07/2014 р. відповідачем ухвалено наказ №268 про попередження про вивільнення, на якому позивач вказав, що він повідомлений про наказ, але не погоджується на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

10/07/2014 р. позивача додатково повідомили про те, що рішення про його вивільнення не змінено, але все ще пропонували роботу експерта з охорони праці за його спеціальністю. На що він надав письмове пояснення про те, що така посада передбачатиме менший розмір оплати праці за попередньою посадою і надав пояснення на випадок зміни умов праці, а не щодо його вивільнення.

23/09/2014 р. позивач подав заяву про переведення його на посаду заступника начальника управління, тобто позивач просив відповідача про переведення його на новостворену посаду, яку раніше не обіймав. Однак суд він просив поновити його на посаді, яку не обіймав.

26/09/2014 р. відповідач повідомив позивача про те, що його прохання про переведення на посаду заступника начальника управління не може бути задоволена з підстав наявності догани, незадовільної роботи на попередній посаді, надання профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача.

15/09/2014 р. первинній профспілковій організації відповідача було надано подання згоди на звільнення позивача, в якому також було вказано на те, що позивачу було запропоновано посаду за спеціальністю страхового експерта, від якої він відмовився.

Попередню посаду позивача, яку він обіймав до звільнення було скорочено у зв`язку зі зміною в організації виробництва, отже питання переважного права на залишення на роботі серед кількох працівників не вирішувалось. Тому вказані пояснення позивача та його представника є надуманими про наявність у позивача спору з іншими працівниками з приводу переважного права на залишення на роботі. Вказаний висновок було ухвалено в постанові Верховного Суду України від 19/05/2010 р. в справі №6-5643св10, неодноразово зазначено в ухвалах Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ.

Позивача було повідомлено відповідачем за два місяці про наступне вивільнення, одночасно із цим він відмовився від посади страхового експерта. Обставину відмови від посади страхового експерта позивач в судовому засіданні не заперечував, вона також підтверджена його підписом на наказі, скріплення якого теж в судовому засіданні не заперечував.

Наказом від 25/06/2014 р. №348 затверджено нову структуру і штат у відповідача.

Наказом від 13/06/2014 р. було оголошено позивачу догану за неналежне виконання службових обов`язків на підставі клопотання прокуратури.

Наказом від 03/09/2014 р. введено в дію новий штатний розпис у відповідача.

17/04/2015 р. позивач уточнив позов і підтримав його в уточненій редакції.

Отже позивачем не доведено правових підстав незаконності наказу, оскільки право на зміну організації праці належить роботодавцю. Судом встановлено, що позивач відмовився від запропонованої роботи, в судовому засіданні позивач надав пояснення про те, що він відхилив пропозиції про роботу страховим експертом, оскільки це б означало для нього зменшення оплати праці, позивач просив суд поновити його на посаді заступника начальника управління відповідача, хоча до звільнення він не працював на такій посаді, будь-яких порушень прав позивача перед судом ним не доведено, правових підстав для компенсації моральної шкоди перед судом не доведено.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В ст. 43 КЗпП України вказано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Представник відповідача надала суду пояснення про те, що відповідну згоду профспілкового було отримано.

Позивач та обраний ним представник не оспорювали звільнення позивача з підстави не надання відповідної згоди, або з підстав не звернення до профспілкового органу щодо її надання.

Отже позов позбавлений будь-яких правових підстав, є надуманим, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області про визнання наказу відповідача № 60-К від 25/09/2014 р. незаконним, поновлення на посаді заступника начальника управління начальника відділу головного страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань в Івано-Франківській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 15000 гривень моральної шкоди, компенсації судових витрат, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський