У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором на виконання робіт, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 30 квітня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір на виконання робіт щодо розробки, виготовлення та налагодження радіоелектронних пристроїв, за умовами якого виконавець зобов'язувався виконувати роботи, передбачені п. 1.2 зазначеного договору, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити ці роботи. Замовник на виконання умов договору та згідно з актом прийому-передачі приміщення, матеріалів та обладнання від 02 червня 2010 року передав ОСОБА_5 матеріали та обладнання, загальна вартість яких становить 809 000 грн.

Вважаючи, що відповідач не виконує роботи за наданими технічними завданнями, володіє та використовує обладнання для власних потреб, чим порушує умови договору, позивач 09 липня 2014 року надіслав претензію, в якій просив розірвати договір та повернути обладнання, що визначено у додатку № 1 до договору № 1 на виконання робіт від 30 квітня 2010 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 обладнання не повертає, просив суд стягнути з останнього на свою користь 1 500 197 грн 40 коп., що складається з: 809 000 грн - вартість обладнання; 494 709 грн 04 коп. - відсотки за користування обладнанням; 196 488 грн 36 коп. - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 кошти в розмірі 1 503 851 грн 40 коп., з яких: 809 000 - вартість обладнання; 494 709 грн 04 коп. - проценти за користування обладнанням в період з 02 серпня 2010 року по 28 серпня 2014 року; 196 488 грн 36 коп. - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції в період з 02 серпня 2010 року по 28 серпня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 кошти у розмірі 827 108 грн 30 коп., з яких: 809 000 - вартість обладнання; 11 636 грн 30 коп. - проценти за користування обладнанням у період з 25 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року; 6 472 грн - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції в період з 25 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року.

В іншій частині позову відмолено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з положень п.п. 2.4, 7.8, 10.3 договору, якими передбачено, що у випадку знищення обладнання та/або відмови виконавця повернути обладнання замовнику, виконавець зобов'язаний сплатити вартість обладнання збільшену на індекс інфляції, додатково виконавець має сплатити 15 % річних за весь час користування обладнанням. При цьому суд правильно зазначив, що розрахунок не може починатись з 02 серпня 2010 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що саме з моменту передачі обладнання відповідач не виконував умови укладеного між сторонами договору.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що невиконання умов договору в частині повернення обладнання зумовлено належністю майна іншій особі, оскільки недійсність укладеного між сторонами договору № 1 від 30 квітня 2010 року на виконання робіт судом не встановлена.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко