Провадження № 22-ц/779/725/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортний засіб за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Івано-Франківська - Вороняк Г. в інтересах держави в особі управління МВС України в Івано-Франківській області на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортний засіб.

Визнано право власності ОСОБА_2 на транспортний засіб: автомобіль "Daewoo Nubira", 1998 р.в., двигун об'ємом 1600 см3, кузов НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 286 грн. 93 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Івано-Франківська - Вороняк Г. в інтересах держави в особі управління МВС України в Івано-Франківській області посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи. У зв'язку із цим, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що задовольняючи позов про визнання права власності на майно, суд не пересвідчився, чи належить воно відповідачу, чи перебуває в заставі чи під іншою забороною, таким чином порушив вимоги ст.57 ЦПК України щодо встановлення наявності чи відсутності обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом не враховано, що на транспортний засіб, зазначений у рішенні суду накладено арешт за постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області Приймака В.В. від 08.02.2011 року по кримінальній справі №323548 про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.267 КК України. Дана кримінальна справа на даний час знаходиться в провадженні Івано-Франківського міського суду. Арешт на вказаний транспортний засіб накладено з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої вказаним злочином, а також з метою забезпечення подальшого виконання покарання у вигляді конфіскації майна, що передбачено санкцією ч.4 ст.187 КК України.

При ухваленні рішення судом помилково зроблено висновок про те, що в даному випадку має місце вчинення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки ОСОБА_3 вчинив підтверджене розпискою передання ОСОБА_2 вказаного автомобіля, а ОСОБА_2 підтвердив таку передачу, прийнявши автомобіль у своє розпорядження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником спірного автомобіля є ОСОБА_3 Згідно довіреності від 10.10.2010 року, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, тобто керувати ним, продати, обміняти, здати в оренду. У зв'язку із цим, ОСОБА_3 вчинив підтверджене розпискою передання ОСОБА_2 вказаного автомобіля, а останній підтвердив таку передачу, прийнявши автомобіль у своє розпорядження та вчинив при цьому його передачу третім особам.

Обставини справи свідчать про те, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладений не був, тобто сторонами не було дотримано вимог ст.ст. 208, 210, 328, 334, 655 ЦК України та Постанови КМУ від 07.09.1998 року №1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів".

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Одночасно, розписка про отримання коштів не може вважатися письмовою формою договору купівлі-продажу, оскільки при її укладенні сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору. Враховуючи специфіку норм чинного законодавства України щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля, суд помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Вислухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам процесуального права.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99, прокурор наділений правом у кожному конкретному випадку самостійно визначати з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтувати необхідність їх захисту та зазначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області Приймака В.В. від 08.02.2011 року по кримінальній справі №323548 про обвинувачення ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.1 ст.267 КК України, накладено арешт на спірний автомобіль, який належить ОСОБА_3 (а.с.47). На даний час, дана кримінальна справа знаходиться на розгляді Івано-Франківського міського суду.

Арешт на транспортний засіб накладено з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої вказаним злочином, а також з метою забезпечення подальшого виконання покарання у вигляді конфіскації майна, що передбачено санкцією ч.4 ст.187 КК України.

Тобто, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину і у випадку ухвалення обвинувального вироку у нього може бути конфісковане належне йому майно - спірний автомобіль.

В даному ж випадку, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.04.2013 року право власності на вищезазначений транспортний засіб визнано за ОСОБА_2, який звернувся з позовом до суду вже після накладення арешту у кримінальному провадженні. А тому у заступника прокурора м. Івано-Франківська була необхідність вчинити на стадії апеляційного провадження процесуальні дії з метою захисту інтересів держави в особі управління МВС України в Івано-Франківській області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами був укладений саме договір купівлі-продажу транспортного засобу: автомобіля "Daewoo Nubira", 1998 р.в., двигун об'ємом 1600 см3, кузов НОМЕР_1, оскільки ОСОБА_3 вчинив підтверджене розпискою передання ОСОБА_2 вказаного автомобіля, а ОСОБА_2 підтвердив таку передачу, прийнявши автомобіль у своє розпорядження та вчинивши при цьому подальшу його передачу третім особам. Крім того, суд вирішив, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 10.10.2010 року містив необхідні істотні умови такого правочину, зокрема ціну, а також він припинив право власності на автомобіль продавця ОСОБА_3, яке в свою чергу набув покупець ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 651 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідачу ОСОБА_3 належить автомобіль марки: "Daewoo Nubira", 1998 р.в., двигун об'ємом 1600 см3, кузов НОМЕР_1 (а.с.4-5).

10 жовтня 2010 року ОСОБА_3 надав довіреність ОСОБА_2 щодо спірного автомобіля. Згідно цієї довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Чичилем А.І. та зареєстрованої в реєстрі за №942, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, автомобілем марки: "Daewoo Nubira", 1998 р.в., двигун об'ємом 1600 см3, кузов НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2, зокрема: керувати, продати, обміняти, здати в оренду, за ціною та на умовах на розсуд уповноваженого. Дана довіреність була укладена строком на п'ять років.

Відповідно до ст.244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно зі ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

Видачу довіреності та письмової розписки про отримання грошових коштів за автомобіль без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами, передбаченими п.3 ч.1 ст.208 ЦПК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу, необхідно вчиняти у письмовій формі.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірний автомобіль, суд першої інстанції не врахував вимог чинного законодавства України, невірно застосував норми матеріального права, не звернув уваги на те, що в Україні діє спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України "Про дорожній рух" та Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про затвердження порядку державної реєстрації ( перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…".

Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.091998 року №1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що транспортний засіб, який є предметом судового спору, був знятий з обліку у відповідному підрозділі ДАІ, сам позивач підтверджує, що автомобіль з обліку не знімався та був зареєстрований на ім'я відповідача.

Крім того, відповідно до п.7 вищевказаного Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Пунктом 8 даного Порядку визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою, договором та іншими посвідченнями в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Також, пунктом 40 визначено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Суд першої інстанції не взяв до уваги того, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та був зареєстрований за ОСОБА_3, а сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у порядку, визначеному Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів. При цьому, видача письмової розписки та укладення довіреності без зняття автомобіля із реєстрації не можна вважати договором купівлі-продажу, як і будь-яким іншим договором, що укладений відповідно до вимог закону та допускає перехід права власності на автомобіль.

Виходячи з вищенаведеного, слідує, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, оскільки було складена лише довіреність від 10.10.2010 року, а посилання суду першої інстанції на договір від 10.10.2010 року, як на підставу набуття права власності на спірний автомобіль є таким, що суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Також суд першої інстанції помилково зіслався на положення ст.220 ЦК України, яка спірні правовідносини не регулює, зазначення сторонами в договорі купівлі-продажу автомобіля про його нотаріальне посвідчення не відповідає положенням ч.1 ст.203 ЦК України щодо змісту правочину, який не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Колегія суддів прийшла до висновку, що є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, як вимагають положення ст.ст.212-213 ЦПК України. В той же час, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що так як при вирішенні даного спору судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення, яким ОСОБА_2 необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на спірний автомобіль.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Івано-Франківська - Вороняк Г. в інтересах держави в особі управління МВС України в Івано-Франківській області - задовольнити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на транспортний засіб: автомобіль "Daewoo Nubira", 1998 р.в., двигун об'ємом 1600 см3, кузов НОМЕР_1 - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий А.І. Шишко

Судді: Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський