МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2015 р. Справа № 370/890/15-ц

Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тандира О.В., при секретарі Гребінській Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс», Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» (далі ТОВ «Плато Плюс», відповідач), Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив скасувати наказ TOB «Плато плюс» від 21.01.2015 №1-к, підписаний ОСОБА_2, про покладення обов'язків керівника товариства на ОСОБА_2; поновити позивача на посаді директора (керівника) ТОВ «Плато Плюс» з 21.01.2015 року та стягнути з TOB «Плато Плюс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 28 січня 2008 року протоколом №28-01/2008 зборів учасників ТОВ «Плато Плюс», він був призначений на посаду директора товариства.

20 січня 2015 року протоколом №1 зборів учасників товариства було прийняте рішення про звільнення з посади директора ОСОБА_3, від 20 січня 2014 року та призначити директором ОСОБА_2, включити до Єдиного державного реєстру ОСОБА_4 з правом вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

ОСОБА_2, приступила до виконання обов'язків директора TOB «Плато Плюс» згідно з наказом від 21.01.2015 року.

Так позивач вказує, що протокол загальних зборів містить інформацію про прийняте рішення щодо дати звільнення позивача та призначення нового директора з 21.01.2014 року, тобто заднім числом, що суперечить вимогам чинного законодавства зокрема ст.20- 24 КЗпП України.

ОСОБА_3, фактично до проведення зборів 20.01.2015 року перебував на посаді директора товариства, виконував обов'язки відповідно до контракту як офіційний працівник, йому щомісячно виплачувалася заробітна плата відповідно до ст. 115 КЗпП.

Крім того, позивач, як особа яка володіє часткою в розмірі 50% статутного фонду TOB «Плато Плюс» волевиявлення про звільнення себе з посади директора та призначення осіб, зазначених у протоколі загальних зборів TOB «Плато Плюс» №1 від 20.01.2015 року, не приймав, з наказом про звільнення ознайомлений не був, копії не отримував.

Відтак незважаючи на будь-які підписи у протоколі кворуму для прийняття рішення підчас проведення загальних зборів TOB «Плато Плюс» не було і рішення в силу закону є не прийнятим. Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Окрім того, на зборах була присутня особа, яка не є учасником товариства. Зборами учасників не було перевірено повноважень осіб органів управління товариством, оскільки паспорт позивача який фігурує у протоколі, що у матеріалах реєстраційної справи, був анульований та отриманий новий з 16.03.2011р. РР0175908 (копія довідки посольства Республіки Білорусь №16939 від 10.02.2015 року).

Враховуючи викладене, позивач вважає своє звільнення незаконним та просить суд поновити його на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги за позовом підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі із вказаних у позовній заяві підстав.

Представник ТОВ «Плато Плюс» - заступник директора товариства ОСОБА_5, (згідно п. 4.1 Контракту від 02.01.2014 року має право діяти від імені товариства, представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах, організаціях) у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив, тобто позов визнав у повному обсязі.

Представник Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи сторона повідомлялася належним чином.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

28 січня 2008 року протоколом №28-01/2008 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» ОСОБА_1, який є власником 50% статутного фонду товариства, був призначений на посаду директора цього товариства, що підтверджується копією вказаного протоколу, витягом з ЄДРПОУ.

20 січня 2015 року протоколом №1 зборів учасників товариства, в тому числі і за участю позивача, було прийняте рішення про звільнення з посади директора ОСОБА_3, з 20 січня 2014 року за власним бажанням та вирішено призначити директором товариства ОСОБА_2, а також вирішено включити до Єдиного державного реєстру ОСОБА_4 з правом вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

ОСОБА_2, приступила до виконання обов'язків директора TOB «Плато Плюс» згідно з наказом від 21.01.2015 року.

Вказані зміни керівника товариства були зареєстровані 22.01.2015 року за №7022051 відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Голосіївського району Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві, про що свідчить відповідний витяг з ЄДРПОУ.

З матеріалів справи судом також встановлено, що 25.01.2015 року до ЄРДР була внесена інформація щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а з постанови прокурора від 12.05.2015 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що в період часу з 26.12.2014 року по 15.01.2015 року ОСОБА_3, разом зі своєю сім'єю перебував у відпустці за межами України. 16.01.2015 року по прильоту на територію України ОСОБА_3, захворів та до 22.01.2015 року перебував у себе вдома на лікуванні. 23.01.2015 року ОСОБА_1, стало відомо, що відповідно до протоколу зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» №1 від 20.01.2015 року його звільнено з посади директора вказаного товариства.

Як вбачається із відповіді Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві, ОСОБА_1, за І,ІІ,ІІІ квартал 2014 року від ТОВ «Плато Плюс» отримував по 3000 грн., доходу у виді заробітної плати.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 року у справі №910/3353/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 року визнано недійсними збори учасників товариства «Плато Плюс» () від 20.01.2015 року, що оформлені протоколом №1 від 20.01.2015 року; скасовано рішення, прийняті на зборах учасників від 20.01.2015 року, що оформлені відповідним протоколом; скасовано реєстраційну дію від 22.01.2015 року №7022051, якою вчинено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «Плато Плюс».

При розгляді цієї справи судом було встановлено, що позивача не було належним чином проінформовано про проведення зборів учасників товариства, відповідно були порушені його корпоративні права, збори проведені у порушення вимог ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» без встановленого кворуму. Також рішенням встановлено порушення ст. 61 вказаного Закону при проведенні зборів учасників, внаслідок чого ОСОБА_1, був позбавлений можливості взяти участь у вказаних зборах.

Станом на 17.07.2015 року відновлено відомості про юридичну особу TOB «Плато Плюс» в частині відображення керівника TOB ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 03.07.2015р. №20824176.

Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Підстави припинення трудового договору визначені ст. 36 КЗпП України, зокрема пунктом 4 встановлено, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Так, згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.

За змістом вказаної норми підставою для звільнення за вказаною статтею КЗпП України є власноруч написана заява працівником про звільнення, яка подається за два тижні до звільнення.

Оскільки матеріали справи не містять такої заяви позивача про його звільнення, суд приходить до висновку, що такої заяви позивач не подавав, що узгоджується із посиланням позивача на те, що такої заяви він не писав, волевиявлення на звільнення з посади директора товариства він не вчиняв.

Крім того, відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом від 29.07.1993р № 58, днем звільнення вважається останній день роботи. Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

У ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на обґрунтування законності звільнення позивача із займаної посади, вручення йому копії наказу про звільнення, видачі трудової книжки із відповідним записом про звільнення з роботи, проведення повного розрахунку при звільненні.

Як було встановлено судом, загальні збори учасників товариства, на яких прийнято рішення про звільнення позивача, визнано господарським судом недійсними та скасовано усі рішення прийняті на цих зборах.

Більше того, ухвалення рішення про звільнення позивача минулим днем є юридично неспроможним з огляду на ст. 38 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, оскільки позивач не подавав заяви про звільнення, загальні збори визнані судом недійсними, а рішення прийняті на цих зборах скасовано, позивачу не було вручено копії наказу про звільнення, не було видано трудової книжки із відповідним записом про звільнення з роботи, не було проведено повного розрахунку при звільненні, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що звільнення проведено у порушення вимог ст. 38, 47, 48 та ст. 116 КЗпП України, а позовні вимоги про скасування наказу товариства про покладення обов'язків керівника товариства на ОСОБА_2, поновленню на роботі підлягають задоволенню.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 233 та ст. 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно роз'яснень п. п. 4, 22 та 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами та доповненнями встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з'ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку звернення до КТС (ст. 225 КЗпП), якщо останньою він не був поновлений.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст. 85 ЦПК і ст. 228 КЗпП залишається без розгляду.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. При пропуску передбаченого ст. 225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з'ясуванні інших обставин справи не має.

Матеріали справи не містять доказів вручення позивачу копії наказу про звільнення, відповідач також не підтвердив факту вручення копії наказу позивачеві, а тому суд вважає, що встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності з вимогами вказаної статті підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд позбавлений можливості обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки для цього необхідно визначити середньоденний розмір заробітної плати позивача, для чого потрібен розмір посадового окладу позивача, який суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача ТОВ "Плато Плюс" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс», Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про поновлення на роботі задовольнити.

Скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» № 1-к від 21.01.2015 року про покладення обовязків керівника товариства на ОСОБА_2

Поновити ОСОБА_1 посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» (код ЄДРПОУ 3572096) з 21.01.2015 року з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу з 21.01.2015 року по 17.07.2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» (код ЄДРПОУ 3572096) в дохід держави (отримувач коштів Макарівський районний суд, код отримувача за , банк отримувача ГУ ДКСУ в Київській області, МФО 821018, р/р 0385) 243,60 грн., судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через суд, що його ухвалив протягом десяти днів з моменту його проголошення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні при його проголошенні з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Головуючий О.В.Тандир