Єдиний унікальний номер 234/3039/15-ц Номер провадження 22-ц/775/189/2015
Головуючий в 1 інстанції: С кляров В.В.
Доповідач: Новікова Г. В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_1,

суддів: Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

при секретарі: Макотченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилалася на те, що 24.07.2008 року продала належну їй квартиру АДРЕСА_1 за 35000 доларів США і передала кошти своєму сину ОСОБА_3, щоб той придбав на її ім»я житловий будинок по вул.Дарвіна,117, про що син видав розписку. В цей же день ОСОБА_3 купив будинок та передав ОСОБА_7 35000 долларів США,про що отримав розписку. Договір купівлі-продажу був оформлений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а не з ОСОБА_2, що суперечить домовленості між позивачкою та відповідачем.У травні 2014 року позивачці стало випадково відомо, що будинок 117 по вул.Дарвіна їй не належить. Просила визнати договір купівлі-продажу вказаного будинку недійсним,як таким,що укладено в результаті зловмисної домовленості, оскільки її син ОСОБА_3 усвідомлював, що він укладає спірний договір купівлі-продажу не на її ім»я ,а на своє. Крім того,спадкоємці ОСОБА_7 пояснили,що ОСОБА_7 знав,що договір повинен укладатися на її ім»я,але домовився з ОСОБА_3Г і саме з ним уклав договір купівлі-продажу.

Рішенням Краматорського міського суду від 27 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що згідно копії розписки від 24.07.2008 року ОСОБА_3 нібито отримав від ОСОБА_2 35000 доларів США для придбання будинку по вул.Дарвіна,117. Розписка оцінена критично,так як вона нотаріально не посвідчена і могла бути написана в любий момент в необхідному позивачці тексті. Пояснення позивачки про те,що їй стало відомо, що їй не належить спірний будинок лише в травні 2014 року є безпідставними. Крім того позивачка зверталася до суду з подібними вимогами до ОСОБА_3 і рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2015 року їй відмовлено в задоволенні позову і зазначено, що не були притягнуті до розгляду справи спадкоємці ОСОБА_7,в той час як оспорюється договір купівлі-продажу. Вимоги позивачки не грунтуються на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, оскільки рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Суд, вирішуючи спір, не прийняв до уваги пояснення самого ОСОБА_3, який визнав позов та пояснення свідків,які підтвердили, що гроші за будинок були її. Таким чином правочин вчинено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою. ОСОБА_3 усвідомлював ,що укладає договір і право власності на будинок перейде до нього, а не до неї. ОСОБА_7 знав, що договір повинен укладатися на її ім»я, однак домовився з ОСОБА_3 і саме з ним уклав договір купівлі-продажу,що підтвердили спадкоємці ОСОБА_7. Суд незаконно дав критичну оцінку розписці про отримання ОСОБА_3 грошей від неї на купівлю будинку і не прийняв її до уваги,оскільки вона нотаріально не посвідчена. Таким чином суд першої інстанції не дослідив належним чином пояснення всіх сторін в справі, що призвело до прийняття незаконного рішення.

В судове засідання з»явився представник ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_8, не з»явилися ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, однак повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмами про час та місце розгляду справи, отриманими ними особисто та заявою ОСОБА_6, з проханням слухати справу у її відсутність.

Апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, є: наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; дії представника здійснювалися в межах наданих йому повноважень.

Судом установлено, що 24 липня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу будинку 117 по вул. Дарвіна в м. Краматорську, між ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

З копії розписки від 24.07.2008 року вбачається, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_2 гроші в сумі 35000 доларів США на придбання жилого будинку 117 по вул.Дарвіна в м. Краматорську та оформлення його на ім»я ОСОБА_2.

Установивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивачки не грунтуються на законі. Оскільки для визнання договору недійсним, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, необхідною умовою є вчинення представником таких дій з метою отримання власної або обопільної вигоди, на шкоду довірителю та в межах наданих йому довірителем повноважень.

Як установив суд, ОСОБА_2 повноваженнями,оформленими належним чином, щодо купівлі будинку ОСОБА_3 не наділяла і той при укладанні договору купівлі-продажу будинку від 24.07.2008 року діяв від власного імені.

Відмовляючи в задоволенні позову,суд першої інстанції правильно виходив із того, що наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про зловмисну домовленість між відповідачами, а відтак відсутні й підстави для визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним за ст. 232 ЦК України.

З інших підстав позов не заявлявся.

Доводи про те, що суд не звернув уваги,що позов було визнано всіма відповідачами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в даному випадку це не має правового значення.

Постановлене судом рішення в цій частині законне і обґрунтоване, норми матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону, призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо критичної оцінки розписки про отримання ОСОБА_3 грошей від ОСОБА_2 на купівлю будинку і не прийняття її до уваги,оскільки вона нотаріально не посвідчена і могла бути написана в любий момент в необхідному позивачці тексті, слід виключити із мотивувальної частини рішення як зайві та такі, що не стосуються предмету спору.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним (нею) законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: