Провадження №22-ц/784/713/15
Провадження №22-ц/784/713/15 Суддя суду першої інстанції Біцюк А.В.
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

23 березня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Кудра В.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2015 року, ухвалене по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про припинення зобов'язання зарахуванням вимог та стягнення залишку боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 пред'явила вищевказаний позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що між нею та відповідачами існували цивільні спори за якими ухвалено два судових рішення апеляційним судом Миколаївської області. Рішенням вказаного суду від 28 липня 2014 року з неї на користь ОСОБА_5 стягнуто 40 000 грн. 00 коп. авансу та судові витрати в розмірі 2 069 грн. грн. 53 коп., а судовим рішенням від 05 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_6 на її користь вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для приведення будинку у належний для проживання стан в сумі 50 445 грн. 00 коп. та судові витрати в загальному розмірі 3 229 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що вказані вимоги є однорідними, позивач просила про часткове припинення зобов'язання ОСОБА_5 перед нею щодо сплати боргу в сумі 42 069 грн. 53 коп. шляхом зарахування та стягнення з ОСОБА_5 на її користь залишок боргу в розмірі 11 604 грн. 87 коп., оскільки вважала, що борги подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є їх спільними. Також, просила про припинення її зобов'язання в повному обсязі щодо сплати боргу в сумі 42 069 грн. перед ОСОБА_6 шляхом зарахування.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовувала невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням місцевим судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні правові підстави для застосування положень ст.601 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України, статей 1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За правилами ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно положень ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором, або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст.601 ЦК України зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою однієї із сторін припиняється зобов'язання, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи з зазначених положень закону, з волі сторін зобов'язання припиняється шляхом зарахування зустрічної вимоги. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником. Допускаються випадки так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь - яким іншим способом.

При цьому, зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим зобов'язанням;

2) вимоги мають бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного виду, у зв'язку з чим зарахування, як спосіб припинення, зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, ні ЦК України, ні Закон України «Про виконавче провадження» не містять обмежень щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, визначених судовими рішеннями та на стадії виконання судових рішень.

Тобто, зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь - якій стадії їх існування, навіть після відкриття виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Заяви однієї із сторін достатньо для проведення зарахування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 липня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто 40 000 грн. 00 коп. авансу та судові витрати в розмірі 2 069 грн. грн. 53 коп., до складу яких увійшли судовий збір у розмірі 400 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 669 грн. 53 коп. (а.с.3-6).

На виконання вказаного судового рішення, 13 серпня 2014 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист №2/487/560/14 та 16 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Буділовською О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.23).

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для приведення будинку у належний для проживання стан в сумі 50 445 грн. 00 коп. та судові витрати в загальному розмірі 3 229 грн. 00 коп., з яких витрати по сплаті судового збору становили 229 грн. 40 коп. й витрати за проведення судової будівельно - технічної експертизи - 3 000 грн. 00 коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ремонтно-будівельних робіт, заявлених до ОСОБА_5 було відмовлено (а.с.7-10).

22 січня 2015 року на підставі вказаного судового рішення, Жовтневим районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист за №477/1884/13-ц.

04 лютого 2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Шелегей Т.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа (а.с.84).

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач вважала, що вимоги сторін за вищевказаними судовими рішеннями є однорідними та просила про зарахування 42 069 грн. 53 коп. свого боргу перед ОСОБА_5 за судовим рішенням за рахунок суми, яка стягнута судовим рішенням на її користь з ОСОБА_6, і про припинення в цій частини її зобов'язання та часткового припинення зобов'язання ОСОБА_5 Залишок боргу ОСОБА_6 перед нею в розмірі 11 604 грн. 87 коп. (залишок від суми яка стягнута судом, 53 674 грн. 40 коп. - 42 069 грн. 53 коп.) вона просила стягнути з ОСОБА_5, посилаючись на те, що борги ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є їх спільними.

Отже, з системно - логічного аналізу викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки відповідно до приписів ст.601 ЦК України відсутні умови для припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, так грошові вимоги позивача та відповідачів не є зустрічними вимогами.

Твердження позивача про те, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з липня 2014 року створили сім'ю, та відповідно, борги та право вимоги одного з них стали їх спільними, у даному випадку, не має правого зазначення для вирішення даної справи по суті, оскільки ОСОБА_5 не є боржником за вищевказаними зобов'язанням, а ОСОБА_6 - відповідно кредитором.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Судді: