АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/1099/К/15 інстанції Шум Л.І.
Категорія № 53 (4) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Трофименко О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр», ОСОБА_4 про скасування наказів директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» № 192к/тр від 10 листопада 2014 р., № 209к/тр від 24 листопада 2014 року, про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» (надалі Навчальний заклад), ОСОБА_4 про скасування наказів директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» № 192к/тр від 10 листопада 2014 р., № 209к/тр від 24листопада 2014 р., про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 10.11.2014 року директором Навчального закладу відповідачем ОСОБА_4 було видано наказ № 192к/тр про те, що позивач пропустив без поважних причин день заняття 27.10.2014 року і за цей день йому не повинно нараховуватися заробітна плата.

24.11.2014 року директором Навчального закладу відповідачем ОСОБА_4 було видано наказ № 209к/тр про звільнення позивача за прогул 27.10.2014 року. Таким чином, на думку позивача, за його відсутність на робочому місці 27.10.2014 року нібито без поважних причин, його наказали двічі, а саме: 10.11.2014 року з нього зняли заробітну плату, а 24.11.2014 року - звільнили з роботи. Зазначені накази позивач вважає незаконними, оскільки 27.10.2014 року він був відсутній на робочому місці з поважних причин, так як виконував обов'язки офіційного спостерігача від партії «Блок Петра Порошенка» на виборах народних депутатів, та у зазначений день у нього не було занять, тому позивач просив скасувати вказані накази. Також зазначив, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_2 просив суд визнати накази директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 № 192к/тр «Про корегування табелю» від 10.11.2014 року та № 209к/тр «Про звільнення» від 24.11.2014 року протиправними і такими, що порушують права позивача, та скасувати зазначені накази. Зобов'язати директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 поновити позивача на попередній роботі. Стягнути з Навчального закладу на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Стягнути з директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Зобов'язати директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 принести позивачу публічні вибачення за незаконне звільнення на загальних зборах трудового колективу з відеофіксацією.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність позивача на робочому місці 27.10.2014 року без поважних причин, оскільки ОСОБА_2 в період 26-27 жовтня 2014 року виконував свої громадянські обов'язки на позачергових виборах народних депутатів України на виборчій дільниці № 121660, що підтверджується наданою Центральною Виборчою Комісією України копією протоколу про підрахунок голосів виборців на звичайній виборчій дільниці № 121660 одномандатного виборчого округу № 32 в якості офіційного спостерігача від партії «Блок Петра Порошенка». Про те, що у вищевказаний період позивач буде виконувати свої громадянські обов'язки, він 23.10.2014 року попередив заступника директора КНВЦ з навчальної роботи ОСОБА_7 та секретаря навчальної частини ОСОБА_8, якими і приймалося рішенні про внесення змін в розклад уроків на 27.10.2014 року. Зміни в розкладі на 27 жовтня 2014 року були здійснені секретарем навчальної частини ОСОБА_8 особисто 24 жовтня 2014 року, після чого відкорегований розклад занять нею особисто було вивішено на дошку об'яв в навчальній частині для ознайомлення викладачами та на дошку розкладу занять в холі навчального корпусу для ознайомлення учнями о 13.00 годині, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та самою ОСОБА_8 Порядок звернень до адміністрації навчального закладу з приводу внесення змін в щоденний розклад занять у письмовому вигляді не передбачений.

Судом не було взято до уваги, що згідно розкладу занять на період 15-30 жовтня 2014 року, представленому відповідачами, 24.10.2014 року позивачем уроки не проводилися, на робочому місті він був відсутній, проте ніяких актів про прогул завідуючою відділенням КНВЦ ОСОБА_12 складено не було, що свідчить про законність його дій. Про зміни розкладу занять на 27.10.2014 року ОСОБА_2 був попереджений особисто телефоном секретарем навчальної частини ОСОБА_8

Судом, на думку апелянта, не враховано довідку від 15 січня 2015 року за підписом в.о. директора КНВЦ Гринчак С.М., згідно якої позивачем отримувалась заробітна плата виключно за фактично вичитані педагогічні години.

Крім того, апелянт посилається на те, що адміністрація навчального закладу не мала права складати табель робочого часу викладачів, виходячи з 40-годинної робочого тижня і вираховувати з заробітної плати позивача кошти за фактично відпрацьований час.

Згідно змін в розкладі занять на 27.10.2014 року, які були зроблені ОСОБА_8, і з якими позивач був ознайомлений 24.10. 2015 року, 27 жовтня 2014 року він на робочому місті знаходитися не був повинен. Тобто посилання відповідачами на необхідність його знаходження на робочому місті в період відсутності занять і запланованої адміністрацією навчально-виховної роботи в закладі є безпідставними.

Також позивач в апеляційній скарзі зазначив, що він особисто пред'являв адміністрації Навчального закладу офіційне, завірене мокрою печаткою посвідчення № 882, видане Головою окружної виборчої комісії одномандатного виборчого округу № 32 Лисицьким, видане 20 жовтня 2014 року, про те, що на виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року він виконував обов'язки офіційного спостерігача від партії «Блок Петра Порошенка», однак, зазначеному посвідченню не було дано належної правової оцінки.

Про засідання профспілкового комітету позивач був попереджений 18 листопада 2014 року менше ніж за три години до його початку, тому часу на нормальну підготовку до засідання не мав, факту здійснення прогулу 27.10.2014 року не визнавав і не визнає. Позивач не мав можливості оскаржити рішення профспілкового комітету, оскільки протокол № 1 засідання профспілкового комітету ДПТНЗ «КНВЦ» від 18.11.2014 року йому наданий не був. Крім того, з наказом № 192к/тр від 10.11.2014 року ОСОБА_2 був ознайомлений лише 18.11.2014 по закінченні засідання профспілкового комітету. позивач звернувся до комісію з трудових спорів КНВЦ з проханням скасувати незаконний наказ адміністрації, онак, про місце та час засідання попереджений не був, хоча особисто був зацікавлений в його проведенні.

ОСОБА_2 зазначив, що незаконними діями відповідачів йому було спричинено моральну шкоду, оскільки близько 900 учнів і більше 100 педагогічних працівників були поставлені до відома, що позивач, який користувався безперечною повагою і ніколи не дозволяв собі не лише невиходу на роботу без поважної причини, але й простого запізнення на роботу, виявився особою, яка свідомо здійснила прогул. Позивачеві це спричинило моральні страждання, які затягнулися в часі, він був змушений пояснювати кожному причини звільнення з КНВЦ.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_2 згідно наказу №208а від 10.11.2008 року був прийнятий на роботу до Державного Професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально - виробничий центр» майстром виробничого навчання. Наказом №95-к від 01.10.2010 року ОСОБА_2 переведений на посаду викладача географії та біології.

01.09.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт, згідно якого ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в Навчальний заклад на посаду викладача з повним робочим днем, посадовим окладом згідно штатного розкладу строком до 01.07.2017 року.(а.с.27)

Згідно наказу № 192к/тр від 10.11.2014 року про корегування табелю, ОСОБА_2 пропустив без поважної причини робочий день 27.10.2014 року, у зв'язку з чим були внесені корективи у табель обліку робочого часу за жовтень 2014 року, на підставі зазначеного наказу з позивача знято заробітну плату за 27.10.2014 року.

Згідно витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ДПТНЗ «КНВЦ» № 1 від 18.11.2014 року профспілковим комітетом постановлено підтримати подання директора Навчального закладу про надання згоди на звільнення ОСОБА_2

Наказом № 209-к/тр від 24.11.2014 року позивача ОСОБА_2 звільнено з займаної посади з 24.11.2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогул 27.10.2014 року).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що він не був відсутній на робочому місці 27.10.2014 року без поважних причин, оскільки виконував обов'язки спостерігача від партії «Блок Петра Порошенка» на виборах народних депутатів. Крім того, згідно розкладу занять, зміненого тимчасово виконуючою обов'язки секретаря з навчальної роботи ОСОБА_14, 27.10.2014 року у позивача не було занять. Оскільки при звільненні відповідачем було порушено норми трудового законодавства та права позивача, він просив суд визнати накази директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 № 192к/тр «Про корегування табелю» від 10.11.2014 року та № 209к/тр «Про звільнення» від 24.11.2014 року протиправними і такими, що порушують права позивача, та скасувати зазначені накази, зобов'язати директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 поновити його на попередній роботі, стягнути з Навчального закладу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., стягнути з директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та зобов'язати директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 принести позивачу публічні вибачення за незаконне звільнення на загальних зборах трудового колективу з відеофіксацією.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення та відсутності у діях відповідача порушень трудового законодавства при звільненні позивача з роботи.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 (з наступними змінами) при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЗУ «Про вибори народних депутатів України», у виборчому процесі можуть брати участь офіційні спостерігачі від партій, кандидатів у депутати, громадських організацій.

Частиною 9 статті 78 зазначеного Закону обумовлено права офіційного спостерігача від партії, кандидата у депутати, громадської організації: перебувати на виборчих дільницях під час голосування, спостерігати з будь-якої відстані за діями членів виборчої комісії, у тому числі під час видачі виборчих бюлетенів виборцям і підрахунку голосів, не заважаючи членам виборчої комісії фізично; робити фото- та кінозйомки, аудіо- та відеозаписи, не порушуючи при цьому таємниці голосування; бути присутнім при видачі виборчих бюлетенів членам дільничної виборчої комісії, у тому числі для організації голосування виборців за місцем перебування, та при проведенні такого голосування; бути присутнім з дотриманням вимог цього Закону на засіданнях дільничних та окружних виборчих комісій, з урахуванням положень, встановлених частиною третьою статті 34 цього Закону, у тому числі під час підрахунку голосів виборців на виборчій дільниці та встановленні підсумків голосування; звертатися із заявою чи скаргою до відповідної виборчої комісії, інших державних органів чи до суду щодо усунення порушень цього Закону в разі їх виявлення; складати акт про виявлення порушення цього Закону, що підписується ним та не менш як двома виборцями, які засвідчують факт цього порушення, із зазначенням їх прізвищ, імен, по батькові, місця проживання та адреси житла, та подавати його до відповідної виборчої комісії чи до суду; вживати необхідних заходів в межах законодавства щодо припинення протиправних дій під час голосування та підрахунку голосів виборців на виборчій дільниці; отримувати копії протоколів про передачу виборчих бюлетенів, про підрахунок голосів і встановлення підсумків голосування та інших документів у випадках, передбачених цим Законом; реалізовувати інші права, передбачені цим Законом для офіційних спостерігачів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 працював у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Криворізький навчально-виробничий центр» на посаді викладача.

Згідно змін до розкладу занять на 27.10.2014 року у Навчальному закладі у позивача ОСОБА_2 в цей день занять не було, його уроки були доручено провести іншим вільним викладачам.

Зазначена зміна розкладу була здійснена майстром в/н ОСОБА_14, яка тимчасово виконувала обов'язки секретаря навчальної частини.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є офіційним спостерігачем від партії «Блок Петра Порошенка» на виборах народних депутатів.

Згідно протоколу дільничої виборчої комісії про підрахунок голосів на виборчій дільниці № 121660 одномандатного округу № 32 27.10.2014 року ОСОБА_2, як довірена особа кандидата у народні депутати України, був присутній при його складанні, про що свідчить його особистий підпис. (а.с.110-111).

З огляду на наведені обставини, враховуючи те, що 27.10.2014 року позивач ОСОБА_2 виконував свої обов'язки офіційного спостерігача від партії «Блок Петра Порошенка» на виборах народних депутатів, колегія суддів вважає, що він був відсутній на роботі 27.10.2014 року з поважних причин.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про відсутність позивача ОСОБА_2 27.10.2014 року на робочому місці без поважних причин є помилковим.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що п.1 наказу № 192к/тр від 10.11.2014 року «Про корегування табелю» в частині визнання відсутності позивача на робочому місці 27.10.2014 року без поважних причин є незаконним.

Оскільки 27.10.2014 року ОСОБА_2 дійсно був відсутній на робочому місці, то зазначений день не повинен йому оплачуватися, тому п.2 наказу № 192к/тр від 10.11.2014 року «Про корегування табелю» відповідає вимогам закону.

Зважаючи на те, що 27.10.2014 року позивач ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці з поважних причин,так як виконував обов'язки спостерігача від партії на виборах народних депутатів, колегія суддів вважає за необхідне визнати незаконним наказ № 209-к/тр від 24.11.2014 року про звільнення позивача ОСОБА_2 з займаної посади з 24.11.2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилання Навчального закладу на те, що наказом № 250-к/тм від 07.11.2014 року виконуючого обов'язки секретаря з навчальної частини ОСОБА_14 суворо попереджено про необхідність узгодження замін уроків з адміністрацією навчального закладу, здійснену нею 27.10.2014 року, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно розкладу занять на 27.10.2014 року у викладача ОСОБА_2 занять у цей день не було, зміни у розклад занять були внесені не позивачем, що підтверджується наказом про суворе попередження в.о. секретаря з навчальної роботи ОСОБА_14 про зміну розкладу.

У зв'язку з чим, посилання відповідача на те, що позивачем 27.10.2014 року не були проведені заняття, не ґрунтуються на доказах та спростовуються матеріалами справи. Висновок суду першої інстанції про те, що позивач самовільно здійснив зміну розкладу занять на 27.10.2014 року є помилковим.

Посилання відповідача на відсутність позивача 27.10.2014 року на робочому місці без поважних причин не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи встановлено, що у цей день ОСОБА_2 виконував обов'язки спостерігача від партії «Блок Петра Порошенка» на виборах народних депутатів, що свідчить про поважність причин його відсутності на роботі.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 8 Постанови КМУ № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року (зі змінами та доповненнями) передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 за вересень, жовтень 2014 року, згідно з пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, складає 99,53 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4379,42 грн.( середньомісячний заробіток позивача за вересень, жовтень 2014 року) : 44 робочі дні за зазначений період = 99,53 грн.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 14332,32 грн., виходячи з наступного розрахунку: 99,53 грн.( середньоденна заробітна плата) х 144 дні вимушеного прогулу за період з 25.11.2014 року по 24.06.2015 року = 14332,32 грн.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача Навчального закладу на користь позивача ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.11.2014 року по 24.06.2015 року у сумі 14332,32 грн. без урахування податку та обов'язкових платежів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, неправомірними діями відповідача Навчального закладу, які виразилися у його незаконному звільненні, позивачу спричинена моральна шкода, оскільки внаслідок незаконного звільнення позивач переживав моральні страждання, був позбавлений засобів для існування, що призвело до порушення звичайного ритму його життя та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, який у зв'язку з незаконним звільненням з роботи був позбавлений коштів для існування, та ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, прикладення позивачем додаткових зусиль для поновлення звичного ритму життя, вважає за необхідне стягнути з Навчального закладу на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 500 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь моральної шкоди з директора Навчального закладу ОСОБА_15, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_15 підписав наказ про звільнення позивача з роботи як керівник Навчального закладу. Порушене право позивача ОСОБА_2 відновлено судом шляхом поновлення його на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з Навчального закладу. У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на його користь моральної шкоди з директора Навчального закладу ОСОБА_15 з підстав, заявлених ним у позові, задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання директора Навчального закладу - відповідача ОСОБА_4 принести позивачу публічні вибачення за незаконне звільнення на загальних зборах трудового колективу з відео фіксацією, оскільки судом захищено та відновлено порушене право позивача, а саме - його поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Такий спосіб захисту прав як публічні вибачення за незаконне звільнення в межах заявленого позову чинним трудовим законодавством не передбачений. З інших підстав позов ОСОБА_2 не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення суду першої інстанції, як таке що не відповідає вимогам норм матеріального права, скасувати та на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, а саме: визнати незаконними п.1 наказу № 192к/тр «Про корегування табелю» від 10.11.2014 року в частині визнання відсутності 27.10.2014 року ОСОБА_2 на робочому місці без поважних причин та наказ № 209к/тр «Про звільнення» від 24.11.2014 року, поновити позивача ОСОБА_2 на попередній роботі на посаді викладача Навчального закладу, стягнути з Навчального закладу на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.11.2014 року по 24.06.2015 року у сумі 14332,32 грн. без урахування податку та обов'язкових платежів і моральну шкоду у розмірі 500 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Частиною 5 статті 88 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який вступив у законну силу з 01.11.2011 року, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно п.8 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 50% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50% ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Навчального закладу на користь держави судовий збір у сумі 1096,20 грн., виходячи з пропорційності меж задоволених позовних вимог ОСОБА_2, за розгляд справи у суді першої інстанції 730,80 грн. та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції 365,40 грн. (730,80+365,40=1096,20)

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним п.1 наказу Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» № 192к/тр «Про корегування табелю» від 10.11.2014 року в частині визнання відсутності 27.10.2014 року ОСОБА_2 на робочому місці без поважних причин.

Визнати незаконним наказ Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» № 209к/тр «Про звільнення» від 24.11.2014 року.

Поновити ОСОБА_2 на попередній роботі на посаді викладача Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» з 25 листопада 2014 року.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 25.11.2014 року по 24.06.2015 року у сумі 14332 (чотирнадцять тисяч триста тридцять дві) грн. 32 коп. без утримання податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Криворізький навчально-виробничий центр» на користь держави судовий збір у сумі 1096 (одна тисяча дев'яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: