Провадження №2/748/342/15
Єдиний унікальний № 748/777/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2015 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Гримайло Л.І.,

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до територіальної громади села Брусилів в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, -

В с т а н о в и в :

26 березня 2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним вище позовом та просили визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вулиця Радянська, будинок 6-А, село Брусилів Чернігівського району Чернігівської області, в таких частинах: за позивачем ОСОБА_1 на 3/8 частини, за позивачем ОСОБА_2 на 1/8 частину, за позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 по ? частині.

Свої вимоги мотували тим, що вказаний вище будинок відносився до господарств колгоспний двір і головою колгоспного двору була ОСОБА_5, а членами позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 14.06.1990 року ОСОБА_5 як голові колгоспного двору було видано Свідоцтво про право власності на вказаний будинок. 29.04.2014 року ОСОБА_5 померла. В зв'язку із тим, що у свідоцтві на право власності на вказане домоволодіння, що видано на імя голови колгоспного двору ОСОБА_5, частки не визначені, позивачі не мають можливості належним чином оформити свої права на вказане домоволодіння, а тому вимушені звернутись з позовом до суду.

В ході судового розгляду позивачем ОСОБА_2 збільшено позовні вимоги, відповідно до яких він просить визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок від 14 червня 1990 року в частині належності будинку до групи господарств колгоспний двір частково недійсним та визнати за ним право власності на 1/3 частину спірного будинку в порядку спадкування, вказуючи, що даний будинок повинен ділитися тільки між спадкоємцями ОСОБА_5 - її дітьми - ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ним в рівних частинах ( а.с.115-116).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що з чоловіком ОСОБА_7 вони постійно проживали разом у спірному будинку з моменту укладення шлюбу і до 1987 року. Оскільки у них з чоловіком погіршилися стосунки, він переселився в будинок по вул. Шевченка,116 в с. Брусилів, який був не добудований, а вона залишилися проживати з дітьми у спірному будинку, де проживає і по цей час.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві про збільшення позовних вимог. Пояснив, що його сестра ОСОБА_1 дійсно постійно проживає у спірному будинку. До 1987 -1988 року вона проживала в цьому будинку разом з матір»ю, чоловіком та дітьми. Потім її чоловік переїхав проживати в будинок по вул.Шевченко, 116, а вона з дітьми залишилася проживати разом з матір»ю, де і проживає по цей час.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити ( а.с.54,128).

Відповідач - Територіальна громада в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника на забезпечила, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника(а.с.140).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6, який відноситься до спадкоємців за законом та заповітом після смерті ОСОБА_5, і був залучений до участі у справі ухвалою суду від 21.04.2015 року, (а.с.67-68) про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма на а.с.127, свою згоду на участь у справі не заявив. Позивачі використати своє право на заявлення клопотання про залучення ОСОБА_6 співвідповідачем по даній справі, не побажали.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 червня 1990 року видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого житловий будинок по вул. Радянська, 6-А в с. Брусилів Чернігівського району Чернігівської області, належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_5 (а.с.23).

Зі змісту указаного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за одною ОСОБА_5, а за колгоспним двором в цілому, головою якого була остання, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки.

Згідно із записом у погосподарській книзі №9 за 1986-1990 роки, спірний будинок станом на день видачі зазначеного свідоцтва 14.06.1990 року, належав до суспільної групи господарств колгоспний двір. Головою колгоспного двору зазначена ОСОБА_5, яка була пенсіонеркою (колишнім членом колгоспу). Членами колгоспного двору зазначені: її зять ОСОБА_7, який працював у колгоспі «Світанок» каменщиком, її донька ОСОБА_1, яка працювала в районному управлінні капітального будівництва на посаді старшого економіста, та неповнолітні онуки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно відмітки в погосподарській книзі, зазначені вище члени колгоспного двору вибули у другий номер 01.12.1988 року. Даний запис було здійснено у колонці тимчасово відсутніх членів сім»ї ( а.с.105).

Проте, судом встановлено, що з даного господарства вибув тільки ОСОБА_7, який знявся з реєстрації за спірною адресою та згідно карточки прописки, 30 червня 1987 року зареєстрував своє місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.101).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_9, ОСОБА_4 залишилися проживати у спірному будинку, де залишалися зареєстрованими до квітня 1999 року - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а позивач ОСОБА_4 до 2000 року, про що свідчать копії виписок з карточок прописки (п.с.100-101).

Факт проживання позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 по вул. Радянська б.6-А в с. Брусилів Чернігівського району на момент видачі спірного свідоцтва підтверджується довідкою Киселівської сільської ради № 243 від 16.03.2015 року ( а.с.24). Також дану обставину підтвердив і позивач ОСОБА_2

Згідно наданих Киселівською сільською радою копій з карточки прописки на а.с. 62-63 (належним чином засвічені на а.с.100-101), позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були зняті з реєстрації по вул. Радянська,6-а в с. Брусилів та зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_4 - 27 квітня 1999 року, а ОСОБА_4 -10 грудня 2002 року. Тому, надана Киселівською сільською радою на підставі даних карточок прописки інформація у довідці №144 від 17.02.2015 року про те, що станом на 15.04.1991 року ОСОБА_5 була зареєстрована одна (а.с.61), не відповідає дійсності.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що на день видачі свідоцтва про право власності від 14.06.1990 року (далі Свідоцтва), в будинку по вул. Радянська,6-а в с. Брусилів Чернігівського району були зареєстровані на проживали ОСОБА_5, її донька - ОСОБА_1, та онуки - ОСОБА_1 (на даний час ОСОБА_3) ОСОБА_9 та ОСОБА_4.

Вирішуючи питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, суд виходить із такого.

Згідно з положеннями ст. 120 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об'єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім'я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказано, що положення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, що виникли після введення в дію цього закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а отже спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі Вказівки № 5-24/26), а згодом Вказівками № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї).

Як зазначалося вище, головою господарства була ОСОБА_5, яка на день видачі Свідоцтва була пенсіонеркою, колишнім членом колгоспу, про що свідчить запис в погосподарській книзі, і відповідно до Вказівок № 5-24/26 і № 69 такі господарства слід відносити до господарств колгоспників, а тому суд вважає, що зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, є правильним. Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована на проживала разом з головою колгоспного двору ОСОБА_5, яка була її матір»ю і приймала участь разом з нею у веденні особистого підсобного господарства і не втратила статус члена колгоспного двору. В той період, разом з ОСОБА_1 проживали її діти, позивачі по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були на той час неповнолітніми.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Оскільки встановлено, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств колгоспний двір, а тому ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які були членами цього двору, мають право на частину в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР.

Таким чином, ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_10 (на той час ОСОБА_4) ОСОБА_9 та ОСОБА_4 мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/4 частині.

До даного висновку, суд прийшов за результатами оцінки належності, допустимості, достовірності вказаних вище доказів окремо та їх взаємний зв»язок у сукупності.

Оскільки за положеннями діючого на той час законодавства особа не могла бути членом двох господарств та враховуючи, що жодного доказу, що підтверджують факт проживання та участі ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_7 у веденні господарства ОСОБА_11, не надано, то сам запис в погосподарській книзі №12 за 1986-1990 роки про те, що членами господарства ОСОБА_11 по вул. Шевченка,143 в с. Брусилів були ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_7 та їх діти, суд не може прийняти як доказ, оскільки він не відповідає Вказівкам по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, якими передбачено, що членами господарства повинні бути члени сім»ї, які проживають разом з головою колгоспного двору.

До того ж, з копії спадкової справи, яка надійшла з Державного нотаріального архіву Чернігівської області, вбачається, що спадщину, після смерті 04 січня 1998 року ОСОБА_11, прийняла ОСОБА_5 та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №143 по вул. Шевченка в с. Брусилів Чернігівського району та області, який в подальшому, згідно наданої з КП «Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації» копії договору від 21 лютого 2002 року продала ОСОБА_12. З пояснень позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було встановлено, що отримані кошти від продажу цього будинку, їх мати ОСОБА_5, поділила між ними порівну.

Що стосується будинку по вул. Шевченка,116 в с. Брусилів Чернігівського району та області, в який вибув у 1987 році чоловік позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на день видачі оспорюваного Свідоцтва в ньому не проживали і зареєстровані не були. До того ж, згідно відмітки у карточці прописки на а.с.100, даний будинок станом на 1990 рік існував, як незавершене будівництво, і не міг бути включений до майна колгоспного двору, оскільки це було б порушенням чинного законодавства, яке регулювало правовий статус колгоспного двору та його майна.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності від 14.06.1990 року в частині належності будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задоволенню не підлягають, як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Строк позовної давності для звернення до суду з позовними вимогами про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним, позивачем ОСОБА_2, суд вважає не пропущеним, оскільки ОСОБА_2 дізнався про порушене своє право при поділі спадщини після смерті матері, яка померла 29.04.2014 року, а відповідно до правил ст.76 ЦК Української РСР (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права .

Отже, позиція позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ґрунтується на нормах матеріального права і вони, як члени колишнього колгоспного двору, мають право власності кожний на 1/4 частину спірного домоволодіння.

Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ №233528, ОСОБА_5 померла 29 квітня 2014 року (а.с.17).

Згідно копії заповіту, який 12.03.1999 року нотаріально посвідчений секретарем Киселівської сільської ради, ОСОБА_5 заповіла спірний будинок ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 в рівних долях ( а.с.58).

Відповідно до копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с.55-59), після померлої ОСОБА_5 відкрита спадкова справа. Із заявою про прийняття спадщини звернулися позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які прийняли спадщину, подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом та за заповітом. Інший спадкоємець ОСОБА_6, із заявою про прийняття спадщини, у встановлений строк не звернувся, а тому вважається таким, що спадщину не прийняв.

24 березня 2015 року спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу, в якому була б визначена частка спадкодавця на даний будинок так як дане домоволодіння відносилося до господарства колгоспний двір, про що приватним нотаріусом винесено постанову.

Як зазначалося вище, ОСОБА_5 мала право на ? частину майна колгоспного двору, а отже і на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Радянська,6-а в с.Брусилів Чернігівського району та області.

Таким чином, до спадкового майна ОСОБА_5 відноситься ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Радянська,6-а в с.Брусилів Чернігівського району та області, що підлягає поділу в рівних частинах між спадкоємцями, які прийняли спадщину ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто по 1/8 частині.

Отже, позивач ОСОБА_1 стала мати право на 1/8 частину зазначеного домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 та на 1/4 частину - як член колишнього колгоспного двору, що разом становить 3/8 частини, позивач ОСОБА_2 став мати право на 1/8 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, а позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - кожний по ? частині спірного домоволодіння як члени колишнього колгоспного двору.

Відповідно до технічного паспорту на будинок, який виготовлений на спірний будинок станом на 07.04.2015 року, загальна площа даного будинку становить 112,8 кв.м., житлова 62,9 кв.м., вартість 142770 грн (а.с.117-120).

Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 10,11, 13, 60, 61, 208, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР, ст.ст.1235, 1261, 1268, 1269 Цивільного кодексу України, суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до територіальної громади села Брусилів в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Радянська б.6-А в с. Брусилів Чернігівського району, Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Радянська б.6-А в с. Брусилів Чернігівського району, Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Радянська б.6-А в с. Брусилів Чернігівського району, Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Радянська б.6-А в с. Брусилів Чернігівського району, Чернігівської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_13