АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1886/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1674/15Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П. Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Карнауха П.М.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ПП "Агромаш" на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПП "Агромаш" про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року визнані недійсними договори оренди земельної ділянки, укладені 20 січня 2011 року, між ОСОБА_2 та ПП «Агромаш»; між ОСОБА_4 та ПП «Агромаш»; між Дам»ян ОСОБА_5 та ПП «Агромаш».

В іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПП «Агромаш» з підстав неповного зясування обставин, що мають істотне значення для справи, порушення місцевим судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновок почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження № 80001097 по факту колективної заяви з приводу неправомірних дій керівництва ПП «Агромаш», не є допустимим доказом у розумінні ст. 59 ЦПК України, оскільки при розгляді цивільної справи за їх заявами постановлена ухвала про залишення без розгляду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,19 га., розташованої на території Голобородьківської сільської ради Карлівського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії РЗ № 647137, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 538 (а.с. 29).

Також ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 4,19 га., розташованої на території Голобородьківської сільської ради Карлівського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії РЗ № 647168, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 647 (а.с. 39).

Окрім того, Дам»ян М.І. є власником земельної ділянки площею 4,56 га., розташованої на території Голобородьківської сільської ради Карлівського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії РЗ № 647019, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 341 (а.с. 40).

20 січня 2011 року між ОСОБА_4, ОСОБА_2, Дам»ян М.І. та Приватним підприємством «Агромаш» в особі директора ОСОБА_6 укладені договори оренди землі, згідно з яким вказані земельні ділянки передано в оренду на десять років (а.с.25-27, 30-37). Договори містять підписи сторін та зареєстровані у відділі Держкомзему Карлівського району 17.11.2012 р.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи, проведеної науково-дослідним експертно-криміналістичним центром від 16.07.2014 року № 51 (а.с.10-24) встановлено, що підписи в договорах оренди землі від 20.01.2011 року, укладених ОСОБА_2, ОСОБА_4ІВ, Дам»ян М.І. та ПП «Агромаш» в особі директора ОСОБА_6, угоди про розірвання договорів оренди земельних ділянок від 31.10.2011 р. з ОСОБА_2, від 31.10.2011 р. із ОСОБА_4, від 31.10.2011 р. з Дам»ян М.І. та ПП «Агромаш» в особі директора ОСОБА_6 виконані не ОСОБА_2, не ОСОБА_4, не Дам»ян М.І., а іншою особою.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" також визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди, зареєстрованим відповідно до закону (ч. 5 ст. 126 ЗК України).

Частиною 2 ст. 125 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно із ч, 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону № 161-XIV, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 Закону № 161 -ХІV набирає чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю: умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-99цс13 в постанові від 18.09.2013 року висловлена наступна правова позиція, а саме, що договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже оспорюваним...

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України Про оренду землі договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України Про оренду землі є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Установлено, що державна реєстрація спірних договорів оренди землі відбулась.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до розяснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними недійсним може бути визнано лише укладений договір.

У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212-1215 ЦК України).

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів висновок експерта, який покладений в основу оскаржуваного рішення та про який вказувалося вище, а також доказів наявності доручення позивачів на ім»я іншої особи на підписання оспорюваних договорів оренди землі.

Враховуючи те, що позивачі як орендодавці не підписували спірні договори оренди землі, згоди та повноважень на їх укладення й підписання іншим особам не надавали, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у них волевиявлення на укладення оспорюваних договорів оренди, та з урахуванням положень ч.1 ст.215 ЦК України обґрунтовано визнав їх недійсними у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимоги, встановленої ч.3 ст.203 цього Кодексу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що факт використання відповідачем земельних ділянок на підставі договорів оренди, які судом визнано недійсними, не підтверджує протиправності дій та вини відповідача, які є необхідними складовими для настання відповідальності згідно ст.1167 ЦК України.

Посилання позивачів на те, що моральна шкода заподіяна їм неправомірними діями відповідача, які виразилися у самоправному укладенні ним договорів оренди, та що саме за його участі позивачі ставили підпис у договорах оренди, є безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що постановами Карлівського РВ УМВС України в Полтавській області від 19.12.2014 р., 19.01.205 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення закриті кримінальні провадження за колективною заявою мешканців с. Михайлівське щодо підробки документів стосовно земельних ділянок орендодавців, у тому числі ОСОБА_4, ОСОБА_2 та Дам»ян М.І.

Враховуючи те, що позивачі не надали суду доказів заподіяння їм моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Судові витрати, зокрема й за надання правової допомоги, вірно розподілені судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду.

Покази свідка ОСОБА_7, яка працювала у 2011 р. та на даний час працює бухгалтером Михайлівського відділення ПП «Агромаш», підтверджують той факт, що оспорювані договори оренди були підписані іншими особами, а не позивачами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта, покладений в основу оскаржуваного рішення, не є належним та допустимим доказом, - не заслуговують на увагу, оскільки не викликає сумнівів у колегії суддів та відповідачем не спростований.

Таким чином, суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПП "Агромаш",- відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1