Справа № 461/8121/13 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/4930/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2013 року у справі за поданням старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,-

встановила:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2013 року подання державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до сплати заборгованості відповідно до виконавчого листа №2-711/10, виданого 08.07.2010 року Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_2, просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні вказаного подання. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуваною ухвалою порушено її конституційні права, а Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» визначено підстави для тимчасового обмеження виїзду за межі України і не передбачено тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду в цивільній справі за ухвалою суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника Галицького ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в»їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв»язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України».

У відповідності до ст.6 цього Закону, може бути тимчасово відмовлено у видачі закордонного паспорту або тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду, - до виконання зобов»язань.

У відповідності до п.18 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи, за межі України до виконання зобов»язань.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Цією статтею визначено, що суд негайно розглядає таке подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 є боржником у зведеному виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів, а саме: №2-711/10 від 08.07.2010 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з неї та ОСОБА_4 в користь ВАТ ВТБ Банк заборгованості за кредитним договором у розмірі 188063 грн. 81 коп., що по курсу НБУ станом на день винесення рішення становить 23504 дол. США 45 центів; №2-711/10 від 16.07.2007 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з неї та ОСОБА_4 в користь ВАТ ВТБ Банк 1700 грн. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1950 грн., - яке було первинно відкрито 28.07.2010 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області (а.с.88, 90, 99-100), а з 27.03.2013 року знаходиться на виконанні у Галицькому ВДВС Львівського МУЮ (а.с.151, 153).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що наявність у ОСОБА_2 невиконаного зобов»язання, покладеного на неї судовими рішеннями, є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки відповідно до зазначених вище норм закону підставою для тимчасового обмеження боржника у виконавчому проваджені у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням суду, а суд першої інстанції висновків про встановлення факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов»язань, покладених на неї рішенням суду, в оскаржуваній ухвалі не навів, а отже, не перевірив обґрунтованість подання державного виконавця в цій частині на відповідність вимогам закону, чим порушив норми процесуального права, що відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням апеляційним судом нової ухвали з цього питання.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Цією статтею закріплено право державного виконавця, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його у встановленому законом порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах; звертатись до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

У відповідності до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов»язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В матеріалах, які надійшли разом з поданням до суду (а.с.140-154), немає підтвердження того, що постанова про відкриття виконавчого провадження надсилалась боржнику ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а отже, не можна дійти висновку про виконання державним виконавцем вимог ст.31 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в матеріалах подання немає документів, які б підтверджували вчинення державним виконавцем в повному обсязі всіх передбачених Законом виконавчих дій, необхідних для забезпечення виконання рішення суду.

Так, зокрема, в матеріалах подання немає відомостей щодо вчинення державним виконавцем передбачених законом дій по розшуку рухомого та нерухомого майна боржника, немає довідок від органів, установ, організацій, посадових осіб, уповноважених видавати такі довідки, про відсутність у боржника коштів на рахунках в банках та інших фінансових установах, про відсутність рухомого та нерухомого майна, хоча в матеріалах справи є відомості про належність ОСОБА_2 транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg» р.н.НОМЕР_1, заборону на відчуження якого було скасовано ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13.08.2010 року за заявою стягувача (а.с.82, 85). Крім того, акт державного виконавця про відсутність боржника за місцем проживання за результатами виїзду державного виконавця за вказаною у виконавчому документі адресою боржника складено державним виконавцем лише один раз і без залучення понятих (а.с.148).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що їй не було відомо про відкриття виконавчого провадження та про існування невиконаного зобов»язання за кредитним договором, позичальником за яким є її колишній чоловік ОСОБА_4, оскільки останній мав нерухоме майно, за рахунок реалізації якого можна було б погасити заборгованість перед банком. Крім того, зазначила, що виконання зобов»язань за кредитним договором, крім її поруки, були забезпечені заставою нерухомого майна.

Державний виконавець підтвердити або спростувати наведені боржником в судовому засіданні обставини не міг.

Таким чином, з урахуванням викладених вище мотивів та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що державним виконавцем не було доведено факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов»язань, покладених на неї названим вище рішенням суду, а тому у задоволенні подання старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_2у праві виїзду за межі України слідвідмовити, що не позбавляє державного виконавця повторно звернутись до суду в порядку ст.377-1 ЦПК України для вирішення цього питання, обґрунтувавши належним чином підстави для застосування до боржника вказаного обмеження.

При цьому, доводи апелянта про те, що законом не передбачено тимчасового обмеження виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду в цивільній справі за ухвалою суду, є безпідставними, оскільки порядок вирішення даного питання судом з постановленням ухвали передбачений статтею 377-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 липня 2013 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_2у праві виїзду за межі Українивідмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_5