АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/642/15-ц Головуючий в І інстанції: Охтень А.А.
Номер провадження №22-ц/791/2047/2015 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В.
Склярської І.В.
При секретарі: За участю: прокурора: адвокатів:Сидоренко І.І. Коваленко Т.О. Танцюренка Ю.О. Міхалкової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 червня 2015 року в справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Чулаківської сільської ради Голопристанського району Херсонської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_12, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що в селі Чулаківка Голопристанського району Херсонської області до вересня 2011 року проживала ОСОБА_8 разом зі своїми трьома малолітніми дітьми. У серпні 2011 року відповідачка звернулася до сільської ради з повідомленням про те, що вона займається оформленням дітей до дитячого будинку «Теремок», оскільки потребує термінового працевлаштування та не матиме змоги доглядати за дітьми. Після оформлення документів та передачі дітей до дитячого будинку ОСОБА_8 виїхала з села та до теперішнього часу в ньому не проживає, місце її знаходження не відомо. Дітей провідує та забирає на канікули до себе ОСОБА_12. Таким чином, мати вихованням та доглядом за дітьми не займається, їхнім життям не цікавиться жодної турботи про них не проявляє. Крім цього, за час проживання на території Чулаківської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, вела замкнутий спосіб життя, авторитетом не користувалася В зв'язку з даними обставинами, позивач просив суд позбавити ОСОБА_8 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, та призначити над ними опікуном ОСОБА_12, стягнути з відповідача на користь опікуна аліменти.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 червня 2015 року позов задоволено, позбавлено ОСОБА_8 батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Призначено ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження опікуном над ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 аліменти на малолітніх підопічних у розмірі 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27.02.2015 року до повноліття дітей.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначає, що вона не ухилялась та не ухиляється від виховання своїх дітей, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Чулаківська сільська рада Голопристанського району Херсонської області в письмових запереченнях, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, наполягає на тому, що відповідач, залишивши дітей в дитячому будинку в 2011 році та виїхавши в невідомому напрямку ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно вказаних дітей, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_12 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, вказує, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей це насамперед захист прав та інтересів дитини, наполягає на тому, що відповідач з 2011 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_8, представника органу опіки та піклування, ОСОБА_12 та його представника, думку прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач з 2011 року, залишивши дітей в дитячому будинку, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, об'єктивних підстав для невиконання відповідачем батьківських обов'язків не має і позбавлення її батьківських прав відносно вказаних дітей та визнання опікуном ОСОБА_12 є захистом прав та інтересів дітей, які вважають ОСОБА_12 своїм батьком. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_8 є матір'ю малолітніх ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З 23 серпня 2011 року ОСОБА_8 передала дітей в комунальний заклад «навчально-виховний комплекс «Теремок», де вони знаходились до 29.08.2014 року на повному державному забезпеченні.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції стверджувала, що в зв'язку з важким матеріальним станом в 2012 році виїхала до Російської Федерації на заробітки, і перебуваючи за кордоном допомагала дітям. При цьому ОСОБА_8 посилається на довідку Херсонського ясла-садок компенсуючого типу № 60 ХМР (бувший КЗ «Навчально-виховний комплекс «Теремок»), в якій зазначено, що мати ОСОБА_8 постійно відвідувала дітей, з червня 2013 року, після від'їзду в Росію, постійно писала дітям листи, неодноразово надсилала посилки.

Однак під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, і не оспорювалось відповідачем, що вона з 2012 року жодного разу не відвідувала дітей, не телефонувала їм та не спілкувалась будь-яким іншим чином.

Згідно наданих ОСОБА_8 копій митних декларацій нею було відправлено на адресу комунального закладу, де перебували діти, 18.11.2013 року посилку в яку вкладено: три іграшки, три кілограми цукерок, три пачки печива, шість пачок шоколаду, три пачки олівців та 18.02.2014 року : три іграшки, три пари взяття, один кілограм шоколаду, один кілограм цукерок, один кілограм печива.

Отже доводи апеляційної скарги, що відповідач, піклувалась про дітей, які з 2011 року знаходились на повному державному забезпеченні в комунальному закладі «Навчально-виховний комплекс «Теремок» не підтверджені належним та допустими доказами, та не спростовують висновки суду першої інстанції, що відповідач з 2011 року свідомо нехтувала своїми батьківськими обов'язками та не змінила своє ставлення до дітей і після пред'явлення до неї позову про позбавлення батьківських прав, не зустрічалась з дітьми.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач наразі одружена, має житло в Російській Федерації (за договором дарування від 06.03.2015 року 1/3 частину квартири в с.Лаврово, Орловської області, загальною площею 32,6 кв.м.), не спростовують висновки суду про ухилення ОСОБА_8 від виконання батьківських обов'язків. Так, факт укладення шлюбу ОСОБА_8 18 серпня 2014 року з громадянином Росії ОСОБА_14 та наявність у нього постійного місця роботи, не змінило відношення відповідачки до виконання батьківських обов'язків щодо її малолітніх дітей, оскільки ОСОБА_15 не виявила бажання забрати дітей з комунального заходу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та встановив, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей, участі у їхньому вихованні не приймає, будь-яку матеріальну допомогу не надає, з ними не спілкується, про духовний та фізичний розвиток не піклується, ні в який спосіб не цікавиться життям двох синів та доньки. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Призначаючи опікуном малолітніх дітей ОСОБА_12, суд першої інстанції взяв до уваги висновок про можливість останнього виконувати обов'язки опікуна і відповідачем ОСОБА_8 вказане належними та допустими доказами не спростовано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

При встановлені фактичних обставин справи судом першої інстанції не порушено норми процесуального права, а при ухваленні судового рішення правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: