Справа № 569/4940/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_4 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_7, та ОСОБА_6, в судовому засіданні, позовні вимоги позивача не визнали, з підстав викладених і наданих суду запереченнях на позов. Просять суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю, та необґрунтованістю позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, та ОСОБА_3 підтримали вимоги позивача, з підстав викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, та в відзиві на заперечення сторони відповідача проти позову.

Просять суд визнати недостовірною інформацію відносно позивача ОСОБА_1, поширену відповідачем ОСОБА_4 у актовій залі редакції газети «7 Днів» по вулиці Поштовій № 2 в м. Рівне. Зобовязати ОСОБА_4 не пізніше наступного дня від дня набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, на телебаченні, газетах, Інтернеті, із зазначенням про те, що ОСОБА_4 поширила недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1000 000,00 гривень.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7І, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

Як слідує з прослуханого і дослідженого в судовому засіданні відео-аудіозапису, засідання круглого столу від 22 лютого 2015 року, в приміщенні газети «7 Днів», що розташоване в м. Рівне по вулиці Поштовій № 2 , на зазначеному засіданні, на трибуні знаходилася позивач ОСОБА_1 Коли позивач ОСОБА_1 знаходилася на трибуні відповідач ОСОБА_4, яка знаходилася в залі даного приміщенні, звернулася до позивача ОСОБА_1 з слідуючими словами: « ОСОБА_8 багато казали про те, що про продажних людей у владі і про продажних людей серед нас. Наприклад громада Рокитного дуже наполегливо шукає диск, на якому був записаний компромат на ОСОБА_9, тобто цей диск був переданий особисто вам, де пан ОСОБА_9 особисто на кландайку приймає участь у митті бурштину, і саме громада Рокитного звернулася до мене, як до члена люстраційного, саме попросити у вас де ж ви діли цей компромат, тому що саме ОСОБА_9 призначений на посаду райдержадміністрації м. Рокитно. Це перше питання.

Друге питання. Про яку чесність і відкритість ми можемо говорити, коли знаєте саме болюче не удар ножа в спину від ворога, а удар в спину від свого, хто серед нас. Навіть той приклад пропажи печатки ГО «Правий сектор», яку ви взяли покористуватися і яка потім зникла, і до речі, яка була поставлена на звернення про зняття Кубрака, яку самооборона, лист який приносила в Координаційну раду, де ми всі ставили підписи і печатки. Тому п. Олена давайте не прикриваючись красивими словами, не ганьбіть нас, тих хто приймав участь у революції.

І ще третє питання. Де ваш син, чому він уникає призову до ОСОБА_2?»

ОСОБА_1 «Давати відповідь».

ОСОБА_4 «Давай.»

ОСОБА_1 «Оце звинувачення, те, що ви сказали шановна п. Люба, для того щоб звинуватити ту чи іншу особу, треба щоб були факти. Якщо ви бачили і є такий факт, і є люди, які мені особисто дали диск, то я хотіла б сказать, що диск був у п. Коваля, так чому ж ви не звернулися до п. Коваля, а до мене. Якщо це мені передали, то це є моя особистість, і моя особлива як вам сказать, це є моє особисте майно, і ні вам, і нікому іншому я давати не збираюся, якби даже мені дали, якби даже мені дали. Ви чуєте. Із залу «компромат». Не зрозуміло чия відповідь «Так»/шум в залі/

«Далі, щодо печатки, якщо у вас є таке звинувачення стосовно мене, і Ви дійсно бачили, що мені хтось давав чи передавав ту печатку, яка пропала п. Люба, так дайте факт, що конкретно про мого сина, далі не зрозуміло, це є особисті стосунки між мною, далі не зрозуміло з ким.» На цьому відео-аудіо запис закінчується.

Свідки зі сторони позивача: ОСОБА_10 показав суду, що 22 лютого 2015 року позивач вийшла на трибуну. Закінчила виступ. Відповідач стала говорити речі які не треба було говорити. В даному випадку запитань не було, а було три звинувачення і поширення недостовірної інформації відповідачем щодо позивача.

Свідок ОСОБА_11 показав суду, що 22 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 виступала як представник фонду Громадських організацій, сугубо по питанням люстрації. Відповідач ОСОБА_4І запитала ОСОБА_1: Чому Рокитнівський диск не доставлений по адресу?, Друге питання-звинувачення, верни документи і печатку Правого сектору, це було як твердження. Третє питання: Чому приховує сина від мобілізації?. Вважає, що такі слова відповідача могли спрацювати на голову Рівненської ОДА, на призначення позивача ОСОБА_1 в Рівненську ОДА.

Свідки зі сторони відповідача: ОСОБА_12 показав суду, що на початку листопада 2014 року він видав печатку Правого сектору ОСОБА_1 В кінці дня виявилося, що печатка зникла. Після чого говорили ОСОБА_1 щоб вона повернула печатку, ОСОБА_1 сказала,що вона не брала печатку. Приблизно через два тижні ОСОБА_1 ставила штамп зниклої печатки на зверненні до Генерального прокурора України про звільнення прокурора Рівненської області Кубрака. Вони виробили нову печатку. Коли взнали, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, вони звернулися в міліцію з приводу зниклої печатки. Два свідки бачили, як він давав ОСОБА_1 печатку, крім ОСОБА_1 не міг ніхто взяти печатку.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, в судовому засіданні, підтвердили покази свідка ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_15 показав суду, що диска з компроматом на ОСОБА_9 він не бачив, чув,що існує такий диск. Власник диска Жильчук сказав, що передасть диск тільки ОСОБА_1 Він не знає чи передав диск Жильчук - ОСОБА_1 Жильчук говорив їм, що це не їхнє діло чи передав він диск ОСОБА_1, чи ні. Після чого він запитав у ОСОБА_4, як у люстратора, узнати про подальшу «долю» диска.

Свідок ОСОБА_16, в судовому засіданні, дав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_15

Свідок ОСОБА_17 показав суду, що ОСОБА_1 ставила печатку Правого сектору на зверненні про звільнення прокурора Рівненської області Кубрака від 18.11.2014 року. Тоді йому не було відомо про пропажу печатки. На зборах 22 лютого 2015 року ОСОБА_4 задавала питання ОСОБА_1 про диск та печатку, це не було звинувачення.

Свідок ОСОБА_18 показав суду, що 22 лютого 2015 року ОСОБА_4 задавала питання ОСОБА_1 про печатку, про диск з компроматом та чому її син не в ОСОБА_2. ОСОБА_1 сказала, що диск її особиста власність. ОСОБА_4 не говорила, що ОСОБА_1 вкрала печатку. Після запитань, в коридорі ОСОБА_1 кричала на ОСОБА_4 і говорила, що вона її образила. На зверненні до Генерального прокурора України про звільнення прокурора Рівненської області Ткачук О.П. ставила печатку «Правого сектору», яку вона вийняла з сумки.

Свідок ОСОБА_19 показав суду, що він являється членом Люстраційного комітету, коли підписували звернення до Генерального прокурора України про звільнення прокурора Рівненської області Кубрака, появилася пропавши печатка Правого сектору у ОСОБА_1, де вона її взяла він не знає. 22 лютого 2015 року на засіданні круглого столу ОСОБА_1 добровільно вийшла на трибуну і почала виступати. Після виступу ОСОБА_4 стала задавати питання ОСОБА_1, питання були нормальні, не звинувачувальні. ОСОБА_4 не говорила слово вкрала. Він взагалі дивується з цієї справи.

Згідно листа Т.в.о. начальника Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області, в період часу з 01 листопада 2014 року по 22 лютого 2015 року, повідомлень про крадіжку чи втрату печатки Правого сектору, в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області не надходило.

З дослідженої в судовому засіданні ксерокопії військового квитка сина позивача ОСОБА_1 слідує, що в ЗСУ не служив. 30.01.2015 року на підставі Указу Президента України № 15 від 2015 року «Про часткову мобілізацію» призваний у Збройні сили України. Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 її син був мобілізований, знаходився в Здолбунові і через неділю повернувся до дому.

Згідно оголошення в газеті «7 Днів» від 01 січня 2015 року, ГО «Правий сектор Рівне» повідомляє про втрату печатки організації.

В квітні 2015 року відповідальний за печатку «Правого сектору» ОСОБА_12 звернувся з заявою в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області про крадіжку печатки «Правого сектору» ОСОБА_1, яка була внесена до ЄДР 30. 04.2015 року.

З дослідженого в судовому засіданні колективного звернення Громадських організацій Рівненщини до Генерального прокурора України про звільнення з посади прокурора Рівненської області Кубрака С.М., від 18.11.2014 року, слідує, що на зверненні стоїть штамп печатки «Правого сектору». Згідно ксерокопії рекомендованого відправлення, вище зазначене колективне звернення відправлене в Генеральну прокуратуру України 21.11.2014 року.

Згідно листа Обєднаних ГО Рівненської області від 12.01.2015 року № 3 на імя президента України, Голови Рівненської ОДА ОСОБА_20 Обєднані ГО Рівненської області вимагають призначити на посаду заступника голови Рівненської РОДА громадську активістку ОСОБА_1, яка є позивачем по даній справі. В листі керівника апарату Рівненської ОДА ОСОБА_21 на імя представника Обєднаних ГО Рівненської області ОСОБА_11 зазначено, що розглянувши резюме, рекомендованої вами ОСОБА_1, що вони позитивно оцінюють ОСОБА_1, докладуть максимум зусиль для призначення її на відповідну посаду, але процедура призначення вимагає часу.

За Епікризом № 60 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені Деражненської районної лікарні з 23.01.2015 року по 03.02.2015 року, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1, в звязку з мобілізацією її чоловіка та сина.

Як зазначає позивач в позовній заяві вона є помічник-консультант депутата обласної ради ОСОБА_22, виконавчим директором Всеукраїнського благодійного фонду «Надія та Захист», заступником голови комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю ГО «Рівненська правозахисна ліга».

Як визначено в енциклопедії-громадський діяч-людина, яка відзначається своєю активністю та енергійністю на громадській роботі, в якійсь галузі життя. Як правило, член /лідер/ громадської організації, громадський активіст, тобто позивач ОСОБА_1 є громадським діячем, проти чого вона сама і не заперечує.

Як зазначено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» /далі по тексту Постанова ПВСУ №1/, у Резолюції 1165 /1998/ Парламентської ОСОБА_23 Європи про право на недоторканість приватного життя, зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і /або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті /у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі/. Тобто до цієї категорії належать не лише політики і посадовці, особи різних рівнів /місцевого,регіонального, національного та міжнародного, а й спортсмени, діячі культури, мистецтва, тощо, з чого слідує, що позивач ОСОБА_1, як громадський діяч-є публічною особою, яка відіграє певну роль у суспільному житті міста Рівне.

В цьому ж пункті Постанови ПВСУ №1 зазначено, що у статтях 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_24 Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому регіональному, національному чи міжнародному рівнях,вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати, що повинна була усвідомлювати позивач ОСОБА_1, як громадський діяч,публічна особа, виходячи з промовою на трибуну засідання круглого столу 22.02.2015 року, і повинна бути готова спокійно сприймати гостру критику і гострі запитання, якщо такі виникнуть до неї.

Відповідно до ст.ст. 15,277 ЦК України. ст.ст. 28,32, 68 Конституції України, кожна особа має право на повагу до його гідності, на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного судочинства та на спростування недостовірної інформації, поширеної щодо неї, особою яка порушує її особисті немайнові права.

Ст. 14 Закону України «Про інформацію» визначено, що поширення інформації-це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Тобто поширення інформації-це доведення її до відома третьої особи будь-яким способом, за умови здатності прийняття останньою її змісту. При цьому не має значення форма поширення інформації, головне, щоб ця інформація була сприйнята іншими /третіми/ особами.

Ст.ст. 200,201 ЦК України визначають, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування моральної шкоди, завданої такими порушеннями. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є честь, гідність, ділова репутація та інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

В п. 15 Постанови ПВСУ № 1 зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправильно, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності /неповні або перекручені/.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного /презумпція добропорядності/. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій /наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо/ і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Що стосується недостовірної інформації, то п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від.27.02.2009 року передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права.

З чого слідує, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, в даному випадку на відповідача ОСОБА_4, а на позивача покладено лише обов'язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині кожного рішення має бути посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права…, керуючись якими суд встановив обставини справи, права та обовязки сторін. У разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів, це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї, тобто ст. 10 Конвенції обстоюється свобода в вираженні поглядів на отримання інформації, яка ґрунтується на таких базових цінностях демократичного суспільства, як плюралізм, толерантність та відкритість до інших поглядів.

З дослідженого в судовому засіданні вище зазначеного диска відео-аудіозапису, показів свідків слідує, що 22 лютого 2015 року на засіданні круглого столу відповідач ОСОБА_4 звертаючись до виступаючої на трибуні позивача ОСОБА_1 не поширила негативну, недостовірну інформацію про позивача ОСОБА_1, а задала їй питання по проханню громади Рокитнівщини, де вона діла диск, який їй передали, з компроматом на ОСОБА_9, який призначений на посаду Рокитнівської РДА, на що відповідач ОСОБА_1 відповіла, що цей диск був у пана Коваля. Якщо це мені передали то це моє особисте майно, і ні ОСОБА_25 і нікому іншому я його давати не збираюся.

Далі, продовжуючи своє звернення до ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в довільній формі стала говорити про чесність і відкритість, про пропажу печатки ГО «Правий сектор», яку взяла ОСОБА_1 і яка потім зникла, і яка потім ставилася на зверненні про звільнення Кубрака, що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки, і в кінці цього звернення сказала не ганьбіть нас, тих хто приймав участь у революції, при цьому ОСОБА_4 не стверджувала, що печатку вкрала ОСОБА_1, і взагалі нічого не говорила про крадіжку печатки і про особу, яка її вкрала, а позивач ОСОБА_1 сприйняла слова ОСОБА_4, як звинувачення її в крадіжки печатки, яке ОСОБА_4 їй не предявляла, тобто і в даній частині промови ОСОБА_4 відсутнє поширення недостовірної, негативної інформації щодо позивача ОСОБА_1, а те що поширена ОСОБА_4 інформація про пропажу печатки є достовірною, вона довела в ході судового розгляду справи.

Продовжуючи своє звернення до ОСОБА_1 - ОСОБА_4 знову не поширила негативну, недостовірну інформацію про позивача ОСОБА_1, і нічого не стверджуючи, задала ОСОБА_1 питання: ОСОБА_25 син, чому він уникає призову до ОСОБА_2?, на що ОСОБА_1 відповіла, що це є особисті стосунки між нею і з запису на диску не зрозуміло з ким. Це запитання не може бути негативною, недостовірною інформацією, яка ганьбить честь, гідність позивача ОСОБА_1 тому, що по перше це запитання, по друге воно стосується не позивача ОСОБА_1, а її повнолітнього сина, який сам за себе відповідає, і по третє як було встановлено в судовому засіданні, до засідання круглого столу-22 лютого 2015 року, син позивача був мобілізований і повернутий до дому, тому таке питання і могло виникнути в ОСОБА_4

З вище викладеного слідує, що відповідач ОСОБА_4 не поширювала відносно позивача ОСОБА_1 ніякої недостовірної, негативної інформації, не ображала позивача, не висловлювала в адрес позивача ОСОБА_1 наклепи, своїми висловлюваннями не принижувала ні честь, ні гідність, ні ділову репутацію позивача ОСОБА_1, зверталася до позивача ОСОБА_1 поважно, вживаючи слово пані. Позивач ОСОБА_1 мала право подати докази недостовірності поширеної інформації, але таких доказів вона суду не надала і не довела в судовому засіданні того, що внаслідок дій відповідача ОСОБА_4 були порушені її особисті немайнові права. Крім того в своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недостовірною інформацію відносно неї, поширену відповідачем ОСОБА_4 у актовому залі редакції газети «7 Днів» по вул.. Поштовій № 2 в м. Рівне, але конкретно яку поширену відповідачем ОСОБА_4 недостовірну інформацію не вказує.

Відповідно до змісту частини 1,7 статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена, про що також зазначено і в. п. 25 Постанови ПВСУ № 1.

В даному випадку немає що спростовувати, так-як поширення недостовірної, негативної інформації відповідачем про позивача не мало місця, і крім того в своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 не вказує конкретно яку недостовірну інформацію поширену відносно неї вона просить суд спростувати, а зазначає, що вона просить суд спростувати не недостовірну інформацію, а просто інформацію на телебаченні, газетах,Інтернеті, чого не може бути, так-як відповідач ОСОБА_4І, ніякої достовірної чи недостовірної інформації про позивача ОСОБА_1 на телебаченні, в газетах та Інтернеті не поширювала.

В п. 27 Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної таким порушенням як фізичній так і юридичній особі. При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо наприклад редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні встановлено, що поширення недостовірної, негативної інформації відповідачем ОСОБА_4 відносно позивача ОСОБА_1 не мало місця, а тому не мало місця і приниження честі, гідності та ділової репутації позивача ОСОБА_1, позивачем ОСОБА_1 не доведено в судовому засіданні те, що діями відповідача ОСОБА_4 їй завдана моральна шкода взагалі, а тим паче в розмірі 1 000 000 гривень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За вище зазначених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, за безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208-209,213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд, за апеляційною скаргою, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8