АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/6481/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1994/15Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.

При секретарі: Лимар О.М.,

За участі: представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу

за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року

по справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до Публічного акціонерного товариства "Крюківський вагонобудівний завод", ОСОБА_4 про визнання приватизації квартири недійсною, анулювання свідоцтва про право власності, витребування квартири, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до суду з даним позовом в якому просила: визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в м. Кременчуці на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі наказу від 22 грудня 1994 року № 1120/В ВАТ «Крюківського вагонобудівного заводу»; анулювати свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1994 року на вказану квартиру та витребувати цю квартиру з незаконного володіння ОСОБА_4 і повернути її в розпорядження Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Позивач посилався на те, що видача свідоцтва про право власності на житло на імя ОСОБА_7, яка на час приватизації та видачі свідоцтва померла, є грубим порушенням законодавства та свідчить про недійсність приватизації як правочину з відповідними наслідками, що пов'язані з його недійсністю.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог Кременчуцької міської ради відмовлено.

Рішення оскаржила Кременчуцька міська рада, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що суд дав невірну оцінку викладеним поважним причинам, які дають, на їх думку, підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності, просять скасувати постановлене рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Кременчуцької міської ради від 26 січня 1990 року № 71 затверджено списки житлових будинків фонду Кременчуцької міської ради, що перебувають на балансі ЖЕО УЖКГ міськвиконкому. У списку житлових будинків (додаток до вказаного рішення) зазначено будинок № 82 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5 у м. Кременчуці.

Згідно з довідкою ТОВ «Добробит» від 11 листопада 2013 року № 10-04/2605 у квартирі № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці були зареєстровані: ОСОБА_6 з 19 грудня 1989 року по 20 грудня 1994 року, ОСОБА_7 з 19 грудня 1989 року по 09 грудня 2003 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 21 вересня 1991 року, серії ІІ-КЕ №468788, яке видано Штомпелівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, ОСОБА_7 померла 21 вересня 1991 року у с. Коломийцеве Озеро Хорольського району Полтавської області.

22 грудня 1994 року на підставі наказу № 1120/в ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 листопада 2011 року встановлено, що після смерті ОСОБА_7 у вересні 1991 року ОСОБА_6 став постійно проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01 грудня 1999 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та ОСОБА_6; за ОСОБА_8 визнано право власності на квартиру № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці.

Згідно з договором купівлі-продажу від 06 червня 2007 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_9 придбав у власність квартиру № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці.

За договором купівлі-продажу від 20 червня 2007 року ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_4 придбав у власність квартиру № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим 19 травня 2011 року Штомпелівською сільською радою Хорольського району Полтавської області, ОСОБА_6 помер 30 листопада 2010 року у с. Коломийцеве Озеро Хорольського району Полтавської області. Після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа за заявами ОСОБА_3 і ОСОБА_10

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 грудня 2011 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці, укладений 06 червня 2007 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, хоча приватизація спірної квартири на особу, яка померла, а інша в ній не проживала проведена з грубим порушенням законодавства, однак позивач мав можливість через свої структурні органи знати про обставини порушення її прав з часу приватизації квартири, з 22.12.1994р., а тому не знайшов підстав для поновлення строку за зверненням за захистом порушених прав.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1994 року, яке видано ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на підставі наказу від 22 грудня 1994 року № 1120/В, таким, що видане з порушенням вимог закону, сплив у 1997 році, тобто цей строк сплив до набрання чинності ЦК України.

Оскільки правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2004р. й не мають триваючого характеру, то суд при розгляді справи вірно керуватися положеннями Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Згідно зі ст. 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності згідно зі ст. 76 ЦК Української РСР починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Вирішуючи спір, місцевий суд вірно зазначив, що позивач - Кременчуцька міська рада мала можливість через свої структурні органи знати про обставини порушення її прав з часу приватизації квартири.

Так, обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері житлових відносин.

Посилання в позовній заяві та в апеляційній скарзі, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду на те, що про порушення своїх прав міська рада довідалась з листа ОСОБА_4 від 14 листопада 2013 року, не позбавляло її можливості своєчасно здійснювати контроль та нагляд за станом належного житлового фонду.

За таких обставин відсутні підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду.

Крім того, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2011 року ОСОБА_4 визнано добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в м. Кременчуці та належним власником так, як матеріалами кримінальної та цивільної справ, так і поясненнями сторін та іншими доказами не оспорюється факт того, що відповідач законно, з додержанням всіх вимог, які встановлено законом на відповідній правовій підставі належним чином придбав дану квартиру.

Будь-яких порушень при укладанні договору купівлі-продажу від 20.06.2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 як в ході досудового і судового слідства так і при розгляді цивільної справи не встановлено, тобто всі встановлені законодавством необхідні умови сторонами були додержані.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2009 року, який набрав чинності 08 травня 2009 року, встановлено винних осіб, які вчинили шахрайські дії стосовно відчуження спірної квартири, однак ні матеріалами кримінальної справи , ні матеріалами цивільної справи , поясненнями сторін та іншими доказами не доведено причетність ОСОБА_4 до вчинених шахрайських дій відносно спірної квартири.

Зазначені обставини встановлені та не підлягають доведенню в силу положень ч.ч.3,4 ст.61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 приховав від органу приватизації та від Кременчуцького бюро технічної інвентаризації те, що його мати померла 21.09.1991р. не впливають на висновки суду, так як в квартирі № 13 по вул. Набережна лейтенанта ОСОБА_5, 82 у м. Кременчуці він був зареєстрований по 20 грудня 1994 року, тобто був знятий з реєстрації за два дні до видачі свідоцтва про право власності на житло.

Отже, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :