АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/5038/15 Головуючий 1 інст. Карімов І.В.
Справа №636/2355/14-ц Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: захист прав споживачів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Васильковтрансавто» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Васильковтрансавто» про стягнення вартості проїзду,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно сплачену ним вартість проїзду в сумі 89,44 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він є учасником бойових дій в Республіці Афганістан та згідно п. 11 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту» має право на безкоштовний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі, внутрішньорайонних, внутрішньо- та міжобласних, незалежно від відстані та місця проживання.

14 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав в касі автовокзалу м. Трускавець службовий документ (замість квитка) для безоплатного проїзду за маршрутом Трускавець Київ на 15 грудня 2013 року, місце №11.

15.12.2013 року позивач пред»явив водієві автобуса NEOPLAN, державний № НОМЕР_1, який здійснював рейс за вище зазначеним маршрутом, службовий документ (замість квитка) та посвідчення учасника бойових дій, але водій відмовив йому в безкоштовному проїзді, мотивуючи це існуванням усного наказу свого роботодавця про заборону безкоштовного обслуговування пільгового контингенту, та зазначив, що згоден довезти його до м. Києва за половину вартості проїзду, тобто, за 100 грн., та запропонував сплатити цю суму водієві. Однак, ОСОБА_2 не погодився з такою пропозицією та придбав пільговий квиток у касі вокзалу з оплатою 50% вартості проїзду за 89,44 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПП «Васильковтрансавто» на користь ОСОБА_2 89,44 грн., вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПП «Васильковтрансавто» ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, вирішити питання про судові витрати. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України ).

За змістом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перелік пільг, що надаються учасникам бойових дій, визначений ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Так, відповідно до п. 7 ст. 12 названого Закону, учасникам бойових дій надається безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ) установлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Судом встановлено, що згідно з посвідченням від 25 квітня 2013 року серії АБ № 448813 виданим Харківським облвоєнкоматом, ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій. ( а.с. 3)

14 грудня 2013 року у касі автовокзалу у м. Трускавець позивач отримав пільговий документ для проїзду 15 грудня 2013 року о 17 год. 30 хв. за маршрутом Трускавець Київ, перевізник - ПП «Васильковтрансавто».

Так, 15 грудня 2013 року ОСОБА_2 предявив водію автобуса NEOPLAN, державний номерний знак НОМЕР_1, службовий документ, проте, водій автобусу відмовив йому у пільговому безкоштовному проїзді.

Позивач придбав білет у касі автовокзалу м. Трускавець, місто № 5, вартістю 89 грн. 44 коп.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно керувався положеннями п. 7 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, згідно з яким учасникам бойових дій надаються такі пільги, як безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 1 Закону № 2344-ІІІ, згідно з якою автомобільний транспорт - галузь транспорту, яка забезпечує задоволення потреб населення та суспільного виробництва у перевезеннях пасажирів та вантажів автомобільними транспортними засобами, а автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев'ять з місцем водія включно, суд дійшов правильного висновку, що відповідач здійснює перевезення пасажирів саме автобусом, отже, незаконно відмовив позивачу у здійсненні безкоштовного проїзду, який в силу вимог п. 7 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ має право на безплатний проїзд.

За таких обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 89 грн. 44 коп. на відшкодування вартості проїзду.

Доводи відповідача про те, що у нього як у підприємства перевізника відсутній державний контракт( державне замовлення з будь яким органом державної влади та органом місцевого самоврядування в якому мають бути визначені обсяги та види пільгових перевезень, а також компенсації автомобільному перевізнику збитків від таких перевезень) не спростовують висновків районного суду про застосування п. 7 ст. 12 Закону 3551-ХІІ.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Васильковтрансавто» - відхилити.

РішенняЧугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом,

Суддя -