РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16759/13-ц

пр. № 2/759/85/15

21 липня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Лук"яненко Л.М.

при секретарі Борей В.Г. , Коваленко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києва цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та як до правоноступника ОСОБА_4 третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація про визнання недійсними правочинів, стягнення суми, визнання права власності та в зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ стягнення моральної та матеріальної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом з урахуванням уточнених позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація про визнання недійсними правочинів, стягнення суми, визнання права власності , посилаючись на ті обставини, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 з 25 липня 1998 року по 28 жовтня 2013 року. Від цього шлюбу у них є спільна дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період шлюбу за рахунок спільних сімейних грошових коштів вона з відповідачем придбали наступне майно: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; машину Ауді А-6, державний номер: НОМЕР_1. Також, за період шлюбу за рахунок спільних сімейних грошових коштів вона з ОСОБА_2 здійснили добудову та збільшили вартість будинку, в якому зареєстрований батько колишнього чоловіка - ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2.), що розташований за адресою: АДРЕСА_4 на 70% від його початкової вартості. На будівництво та благоустрій будинку приблизно було витрачено їх сімейних грошових коштів у розмірі більш ніж 350 000,00 грн. Батьки ОСОБА_2 неодноразово протягом усього часу проживання у шлюбі із їх сином стверджували про те, що все майно, а саме - будинок у м. Тетіїві та інше майно після їх смерті залишиться їх сім'ї. Про те з'ясувалось, що - ОСОБА_2 в період шлюбу цілеспрямовано та навмисно порушував її особисті майнові права, діяв на шкоду загальним інтересам сім'ї, витрачав кошти в особистих корисних інтересах та в інтересах третіх осіб, котрими є його рідні батьки. Ці обставини підтверджуються наступним:

Вона дізналась випадково про придбання квартири АДРЕСА_3, знайшла вдома квитанцію та дана квартира була придбана матір*ю колишнього чоловіка та на неї зареєстрована на - ОСОБА_3; та машина Ауді А-6, державний номер: НОМЕР_1, зареєстрована на батька ОСОБА_2 - ОСОБА_4, хоча саме вона та її колишній чоловік сплачували за неї її вартість 80 000,00 гривень, та саме їх сім'я постійно користувалась цією машиною, ОСОБА_2 керував нею. 26.07.2013 року, в період оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 покупцеві ОСОБА_9, вона дізналась, що співвласником їхньої квартири (в рівних частинах) є ще батько Відповідача 1 - Відповідач 2 - ОСОБА_4, який взагалі не приймав участі у будівництві та інвестуванні цієї квартири, частина коштів за цю квартиру сплачувалась за державний рахунок, частина грошовими коштами їх з Відповідачем сім'ї. Тому, просить суд відступити від засад рівності часток і компенсувати фактично сплачену сімейними коштами при будівництві квартири частку батька Відповідача - Відповідача 2 в квартирі АДРЕСА_1 отриману ним в сумі 192231,75 гривень (сто дев'яносто дві тисячі двісті тридцять одна гривня 75 копійок) - ринкова вартість продажу квартири (доказ - копія договору купівлі-продажу додається до позовної заяви) на користь Позивача . Також вважає , що батьки відповідача не мали грошових коштів на придбання цього майна; фактично квартира АДРЕСА_3 використовується ОСОБА_2, ремонт в ній робив саме він , про що вона також дізналась випадково , меблі купував , комунальні послуги сплачував . Батьки колишнього чоловіка більш 10- ти років є пенсіонерами та їх власний дохід від пенсії не дозволяє здійснити на свою користь купівлю квартири. Вважає , що квартира АДРЕСА_3 має бути об'єктом поділу спільно набутого у сімейному шлюбі майна. Квартира придбана Відповідачем 1 за грошові кошти їх сім'ї та під час спільного нашого проживання у шлюбі. Вважає себе власником 75 % такої квартири. Просить суд при поділі спільно набутого в шлюбі майна зобов'язати Відповідача 1, сплатити їй 75 % від ринкової вартості такої квартири та така сума приблизно складає 800 000,00 грн. В інтересах та на ім'я їх спільного з Відповідачем 1 сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1., вона з Відповідачем 1 придбали квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,00 кв.м. за суму грошових коштів у розмірі 442 780,00 гривень на підставі Договору купівлі-продажу Р№ 4522 від 26 липня 2013 року. Вона з колишнім чоловіком зареєстровані в цій квартирі, квартира була у належному стані та придатна для повноцінного користування нею, а саме - проживання у ній їх сім'ї. Однак, Відповідач 1 всупереч заборонам, іще під час підготовки до купівлі-продажу квартири розтрощив квартиру, меблі, сантехніку та електропровідну систему тощо, вказуючи на те, що він особисто займеться капітальним ремонтом та квартира буде придатна до проживання у ній ними з дитиною до 01 вересня 2013 року, до початку навчального року. Одразу, після нанесення збитків квартирі Відповідач 1 перестав з'являтися вдома, спілкуватися з нею та сином, а усі сімейні речі і речі із квартири вивіз на зберігання у невідомому для неї напрямку. У відповідності зі ст.22 Цивільного кодексу України (відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В даному випадку збитки становлять 355 208 грн.38 , що підтверджується договором №109-13 від 10 вересня 2013 року з локальним кошторисом на ремонтно-будівельні роботи. Частково роботи, будівельні матеріали нею вже оплачені в сумі 125477,43 гривень (сто двадцять п'ять тисяч чотириста сімдесят сім гривень 43 копійки) при подачі позову до суду . Таким чином, після уточнення позовних вимог стягненню з Відповідача 1 підлягають збитки в сумі 355 208 грн. 38 коп. Крім того вважає , що машина Ауді А-6, державний номер: НОМЕР_1, також, належить їй та Відповідачеві 1 на праві спільної сумісної власності набутої під час шлюбу. Також просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь Позивача ОСОБА_1 компенсацію оплаченої сімейними грошовими коштами вартості частки в сумі 192231,75 гривень (сто дев'яносто дві тисячі двісті тридцять одна гривня 75 копійок) за квартиру АДРЕСА_1; визнати договір купівлі-продажу автомашини марки «Ауді» державний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 не дійсним у частині визнання такого транспорту за ОСОБА_3, а також визнати не правочинним реєстрацію автомашини на ім'я ОСОБА_3 ; визнати автомашину марки «Ауді» державний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ; визнати за - ОСОБА_1, право особистої приватної власності на 2/3 частину автомашини марки «Ауді», державний номер НОМЕР_1 ; визнати за Відповідачем 1 - ОСОБА_2, право особистої приватної власності на 1/3 частину автомашини марки «Ауді», державний номер НОМЕР_1 ; стягнути з Відповідача 1 ОСОБА_2 на користь Позивача ОСОБА_1 компенсацію оплаченої сімейними грошовими коштами вартості 2/3 частки автомашини марки «Ауді» державний номер НОМЕР_1 в сумі 53333,33 гривень (сто дев'яносто дві тисячі двісті тридцять одна гривня 75 копійок) ; стягнути з Відповідача-1 ОСОБА_2 збитки, що виникли за рахунок приведення Відповідачем 1 квартири АДРЕСА_2 у непридатний для використування стан на користь Позивача ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі 355 208 грн. 38 коп. ; визнати недійсний правочин, а саме - Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 в частині укладення угоди на ім'я ОСОБА_3 ; визнати квартиру АДРЕСА_3 майном, котре набуло статус спільної сумісної власності подружжя Відповідача 1 та Позивача 1 ; визнати недійсним реєстрацію АДРЕСА_3. на ім*я ОСОБА_3 ; визнати за Відповідачем-1 ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 ; визнати за Позивачем ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_3; стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 600 000 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_2 з позовом незгодний та подав зустрічний позов разом з ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та пояснив, що 06.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком, в особі філії «Жовтневого відділення Промінвестбанку в м. Києві» та ОСОБА_1 був укладений договір про банківський вклад № ДН 31. Предметом даного договору була передача відповідачем на зберігання депозит готівкою в розмірі 75 000 гривень 00 копійок. 18.03.2010 року відповідачем було здійснено зарахування коштів на рахунок НОМЕР_3 в розмірі 30.000 (тридцять тисяч) гривень через філію «Жовтневого відділення Промінвестбанку в м. Києві». 05.04.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банком» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського депозиту «Базовий» № НОМЕР_2. Предметом даного договору було перерахування депозиту в розмірі 50 000 гривень . 11.10.2012 року на вказаний рахунок нею були перераховані кошти в розмірі 53.821 (п'ятдесят три тисячі вісімсот двадцять одна тисяча) 66 копійок через філію «Жовтневого відділення Промінвестбанку в м. Києві». Крім цього, 05.04.2012 року відповідачем на розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 були перераховані кошти в розмірі 50 000 гривень . Також, 11.10.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банком» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського депозиту «Традиційний» № НОМЕР_5. Предметом даного договору було перерахування депозиту в розмірі 60 000 гривень .Тобто, загальна суму депозитних вкладів, здійснених відповідачем, складає 318 821 грн. з яких з яких ? складає 159 410 гривень 83 копійок. Про існування даних депозитних договорів йому відомо не було і як наслідок про існування зазначених коштів також. 13.12.2012 року ОСОБА_1 придбала собі ювелірний виріб у вигляді кольє, вартість якого складає 5 598 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто вісім) гривні 60 копійок. Цей виріб він не купував, тобто це був не подарунок, а тому, вважає, підлягає поділу ? частина вартості даного виробу складає 2 799 грн. 30 копійок. У 2005 році ОСОБА_1 здійснила покупку прибиральної системи «КігЬу» вартістю 5.000 (п'ять тисяч) доларів США . Він був категорично проти даної покупки, проте не зважаючи на його заперечення остання все ж таки здійснила покупку даної товару, яка на даний момент знаходиться у її користуванні, а тому, вважає, що також підлягає поділу, ? частина вартості даної системи , що складає 53 600 грн. в еквіваленті з новим курсом долара . Крім цього, згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва 452-6350/11 від 19.07.2012 року з ОСОБА_1 було стягнуто та сплачено на користь ОСОБА_10 (потерпіла особа, внаслідок ДТП) 44.295(сорок чотири тисячі двісті дев'яносто п'ять) гривень 15 копійок, 1/2 частина з яких складає 22.147 (двадцять дві тисячі сто сорок сім) гривень 58 копійок. До розірвання шлюбу ними було прийнято рішення про проведення капітального ремонту в квартирі АДРЕСА_2. У зв'язку з цим він взяв у борг кошти в розмірі 30.000 (тридцять тисяч) доларів США . Доказом цього, є боргова розписка та ухвала про відкриття провадження по справі про стягнення з нього вказаної суми. Важає , що ОСОБА_1 повинна сплатити ? частину даних коштів , що складає 321 600 грн .

Також, зі слів брата відповідача, ОСОБА_5, ОСОБА_1 допомогала йому придбати трикімнатну квартиру в АДРЕСА_5 шляхом сплати 1/2 частини коштів загальної вартості квартири. Середня вартість трикімнатної квартири в АДРЕСА_5 складає 50.000 (п'ятдесят тисяч) доларів США, тому просить визнати ? частину коштів спільною власністю подружжя в розмірі 536 000 грн .

26.07.2013 року, під час продажу квартири АДРЕСА_1 необхідно було отримати згоду Служби у справах дітей для підтвердження того, що житлові умови їх сина не будуть погіршені ( до продажу даної квартири син був власником ? частини квартири, а тому йому належали 24.05 кв.м.), тому батьком- ОСОБА_4. було прийнято рішення про дарування ОСОБА_7 1/2 частини квартири АДРЕСА_2. У зв'язку з тим, що між ними часто виникали сварки та конфліктні ситуації та періодично ставало питання про розірвання шлюбу, було прийнято рішення про дарування всієї квартири на ім'я сина ОСОБА_7 , оскільки після розірвання шлюбу він залишиться проживати з матір'ю. Укладанням даного договору займалася знайома ОСОБА_1, ОСОБА_12, яка і порадила для економії оплати державного мита укласти договір купівлі-продажу квартири. Жодної передачі коштів не відбувалося, оскільки даний договір мав формальний характер. У подальшому, у зв'язку з влаштуванням істерик, сварок та скандалів зі сторони ОСОБА_1 та під її тиском він був змушений був сплатити їй суму коштів в розмірі 57.500 доларів США (що вона підтверджує сама) як компенсацію за її частку з АДРЕСА_1, хоча дана сума значно перевищує суму коштів, передбачену їй законодавством.

Вважає, що оскільки його сину залишилася вся квартира АДРЕСА_2, в якій також проживає відповідач, тому ОСОБА_1 повинна йому сплатити вказані 57.500 (п'ятдесят сім тисяч пятсот) доларів США, в еквіваленті гривні складає 1 232 800 грн.

Також, ними у шлюбі був придбаний автомобіль «Рено», який знаходиться у користуванні відповідача, але зареєстрований на батька ОСОБА_1 Станом на 23.01.2014 року вартість даного автомобіля приблизно складає 10.000 (десять тисяч) доларів США, що в еквіваленті становить 214 488 гривень (зміна курсу долара а.с. 83-85 том 3 ) 1/2 частина якої становить 107 244 грн.

Крім цього, внаслідок неправдивих вимог, викладених в основному позові, у його батьків різко підвищувався тиск, погіршувалося самопочуття, їм неодноразово викликалася карета швидкої допомоги. У мами стався гіпертонічний криз та вона була госпіталізована, внаслідок чого вона вимушена була купувати собі ліки, отримувати медичну допомогу, потребувала посиленого харчування . Дані витрати складають 1 549 (одна тисяча п'ятсот сорок дев'ять) гривень 32 копійок дані витрати підлягають стягненню, саме, з ОСОБА_1

Крім цього, вважає, що неправдивими, незаконними діями ОСОБА_1 йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в порушенні законних прав, в порушенні моралі, що посягають на його честь та гідність, ,що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого він змушений звертатися за допомогою до фахівців у галузі права, змушений відриватися від роботи тощо. Із-за постійних нервових переживань стресів у нього постійно підвищується тиск, погіршується самопочуття, сон, змушений приймати заспокійливі засоби та пігулки для нормалізації сну. Дану моральну шкоду оцінює в 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок., просить стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. , а враховуючи, що на час розгляду справи курс долара значно підвищився ,тому просить визнати грошові кошти в розмірі 3 852 577 (три мільйони вісімсот п'ятдесят дві тисячі п'ятсот сімдесят сім) гривень 71 копійок спільною сумісною власністю подружжя;визнати за ним - ОСОБА_2, право власності на грошові кошти в розмірі 1 926 288 (один мільйон дев'ятсот двадцять шість тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 50 копійку; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 926 288 (один мільйон дев'ятсот двадцять шість тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 50 копійку як компенсацію за 1/2 частину спільного майна подружжя; стягнути з ОСОБА_1 на користь. ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1 549 (одна тисяча п'ятсот сорок дев'ять) гривень 32 копійок; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) 00 копійок.

Крім того, в судовому засіданні додатково пояснив, що ремонт в АДРЕСА_2 був запланований, колишня дружина з сином переїхала на проживання до його кума на АДРЕСА_6, він взяв відпустку зняв стару плитку, паркет, шпалери, поміняв сантехніку стояки і труби. Зробив стяжку стелі. Гроші на ремонт залишились у ОСОБА_1, яка йому сказала, щоб він забув про ці гроші, хоча він їх позичив у ОСОБА_13 і рішенням Святошинського районного суду м.Києва з нього стягнуто суму по розписці. Речі з квартири знаходились в гаражі, коли ОСОБА_1 їх отримувала, то написала розписку. Підтвердив, що він не проводив ремонт в квартирі по АДРЕСА_3., не надавав фінансової допомоги для виконання будь - яких робіт в будинку в АДРЕСА_7 Київської обл ., це майно його батьків і тому ніяких документів з приводу сплати ні у нього , ні у його колишньої дружини немає і не може бути.

Відповідач ОСОБА_3 з основним позовом не згодна та суду пояснила, що у неї та її чоловіка ОСОБА_4 велика пенсія, все життя вони працювали, до теперішнього часу вона працює і допомагає сім*ї сина, квартиру в АДРЕСА_3. вона купувала разом зі своїм чоловіком за власні збереження, надала суду офіційні довідки про розмір їх доходів, а колишня невістка випадково дізналась про існування даної квартири, в разі придбання та надання ОСОБА_1 фінансової допомоги вона не змогла б через рік довідатись про існування квартири, яку вона нібито придбала за кошти спільні подружжя, а тому вважає твердження ОСОБА_1, про те, що квартира є спільною сумісною власністю , як безглузде твердження , яке нічим не підтверджується Це саме стосується і автомобіля Ауді , вона разом з чоловіком користувались автомобілем Опель, коли його продали то придбали автомобіля Ауді в 2006 році , про придбання в 2006 році автомобіля Ауді ОСОБА_1 знала. Крім того, землю для будівництва будинку в м.Тетеїв Київської обл. отримали в 1993 році, будинок та сарай побудували в 1994 році , паспорт технічний отримано в 2006 році і з цього часу добудов не здійснювалось. Вона з чоловіком в 1997 році купили квартиру по АДРЕСА_2, до шлюбу сина. ОСОБА_1 приїжджала один раз в рік в АДРЕСА_7 , ніякої допомоги не тільки фінансової, але й по господарству не надавала, ніяких коштів їх сім*я не надавала, оскільки вони з чоловіком заможні люди і допомагали ще сім*ї сина, надає копію закордонного паспорту згідно якого вона постійно їздила до Туречинни та займалась підприємництвом.

Відповідач ОСОБА_4 підтвердив пояснення своєї дружини, крім того пояснив , що його включили в квартирну чергу для отримання житла, оскільки в нього пільгова категорія - ліквідатор Чорнобиля та інвалід війни, тому вони отримали квартиру, та його колишня невістка отримували свідоцтво про право на власність на квартиру по АДРЕСА_1, та при продажі даної квартири ОСОБА_1 отримала 57 000 дол. США половину від продажу квартири. Про те він з дружиною докладав 100 000 грн. до цієї квартири. В квартирі в АДРЕСА_3., яку придбала його дружина він робив штукатурку , клав ламінат. В даній квартирі речі дружини, після розлучення сина, останній переїхав поки туди на проживання.

Та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер ( а.с. 16 том 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 24.09.2014 року провадження по справі було зупинено до залучення у справі правоноступників.

У відповідності до спадкової справи з Тетіївської державної нотаріальної контори Київської обл., з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулась дружина - ОСОБА_3 ( а.с. 28-50 том 3 ).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 10.03.2015 року провадження по справі було відновлено та залучено в якості правоноступника ОСОБА_4 - ОСОБА_3.

3-я особа Києво -Святошинська районна державна адміністрація Київської обл. в судове засідання не з*явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином надала заяву до суду про розгляд справи у відсутність їх представника, рішення постановити у відповідності до чинного законодавства.

Вивчивши письмові докази по справі, допитавши свідків, вислухавши учасників процесу суд вважає встановленими слідуючі обставини справи .

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1998 року . Від шлюбу мають сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.10.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 28.10.2013 року.

Після одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1998 році проживали у квартирі АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_4 - батьку відповідача по основному позову. Крім них у даній квартирі була зареєстрована рідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_29 з неповнолітньою донькою, тому у 2002 році ОСОБА_2, як медичний співробітник став на чергу на отримання квартири для поліпшення житлових умов за програмою часткового державного фінансування. Для отримання додаткової житлової площі та для «прискорення» отримання квартири (оскільки батько - ОСОБА_4 був інвалідом І категорії ЧАЕС та інвалідом ВВВ) мав пільгову категорію для отримання житла ( а.с. 150 том 2 ) та у зв'язку з тим, що батько був зареєстрований у даній квартирі , перебував на квартирному обліку в свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 є співвласником 1/4частини. Крім батька, співвласниками даної квартири був ОСОБА_2, син ОСОБА_7 та ОСОБА_1

23.11.2010 року було укладено договір про управління коштами для будівництва доступного житла та 18 грудня 2012 року отримано свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1. згідно якого квартира належить на праві власності по ? - ОСОБА_2 , ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4 в рівних частинах ( а.с. 172- 184 том 1 ) .

26.07.2013 року, під час продажу квартири АДРЕСА_1 необхідно було отримати згоду Служби у справах дітей для підтвердження того, що житлові умови сина ОСОБА_7 не будуть погіршені ( син був власником 1/4 частини квартири, а тому йому належали 24.05 кв.м.), тому батьком ОСОБА_2 було прийнято рішення про дарування ОСОБА_7 ? частини вишезгаданої квартири. У зв'язку з тим, що між подружжям ОСОБА_1 виникали сварки та конфліктні ситуації, було прийнято рішення про дарування всієї квартири на ім'я сина ОСОБА_7, оскільки після розірвання шлюбу він залишиться проживати з матір'ю. Укладанням даного договору займалася знайома ОСОБА_14, ОСОБА_12, яка і порадила для економії оплати укласти договір купівлі-продажу квартири. Враховуючи вищевказані обставини у суду немає підстав вважати, що між сторонами було укладено договір - дарування, а не договір купівлі - продажу квартири.

Суд критично відноситься до показів ОСОБА_1 про те, що вона не знала, що свекор являється також власником ? частини квартири, оскільки свідоцтво про право на власність на АДРЕСА_1 від 18.12.2012 року, а договір купівлі продажу даної квартири відбувався 26.07.2013 року , при якому були присутні всі сторони, тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію оплаченої сімейними грошовими коштами вартості частки в сумі 192 231грн.75 коп. за квартиру АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню. Для укладання даного договору необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, оскільки, власником ? частини квартири був неповнолітній ОСОБА_7, тому 26.07.2013 року було укладено договір купівлі - продажу квартири за адресою АДРЕСА_2, продавцем договору виступав ОСОБА_4, а покупцем неповнолітній ОСОБА_7 ( а.с. 187 том 1 ). ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 коштів в розмірі 57.500 доларів США (що підтверджує сама) як компенсацію за її частку з квартири АДРЕСА_1. Дана сума значно перевищує суму коштів, передбачену їй законодавством. Дану квартиру було продано за 768.927 (сімсот шістдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять сім) гривень 00 копійок. Тому враховуючи викладене вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсації оплачено сімейними грошовими коштами вартості 192 231 грн. 75 коп. не підлягає задоволенню, оскільки дані вимоги безпідставні та необгрунтовані. Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про сплату на його користь 57 500 дол. США, які отримала ОСОБА_1 під час продажу АДРЕСА_1 , оскільки вона залишилась проживати в АДРЕСА_2 , власником даної квартири став їх син ОСОБА_7, дана умова не є підставою для відібрання коштів у ОСОБА_1 за продаж квартири та отримання нею частки від цієї продажі.

Що стосується вимог ОСОБА_1 з приводу будинку АДРЕСА_7 (а.с. 72-79 том 2 ) то згідно рішення виконкому Тетіївської міської ради № 36 від 28.09.1993 році батьки ОСОБА_2 отримали земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У 1994 році набагато раніше до укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, батьки ОСОБА_2 збудували зазначений будинок разом з господарськими будівлями (літня кухня, сарай, погріб, гараж тощо). Протягом всього життя вони самостійно добудовували будинок, проводили внутрішні та зовнішні ремонтні роботи, займались господарством на вказаній земельній ділянці. З фотокарток (копії яких додаються) видно технічний стан будинку, а з довідки Відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Тетіївської районної державної адміністрації № 82 від 19.12.2013 року вбачається, що забудова проведена згідно будівельного паспорту, виданого 2006 року та зазначено, що відступлень та добудов не виявлено, тому можливо зробити висновок, що в даному будинку перепланування, добудови тощо не проводились. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили , що будинок не добудовувався , а ОСОБА_1 навідувалось лише в гості раз в рік , про що вона сама і в судовому засіданні пояснила, ОСОБА_1 не було наданого жодного доказу про те, що вона проводила за свої кошти фінансування робіт , це її припущення, нібито її чоловік надавав допомогу, а тому твердження позивача щодо фінансування будівництва та благоустрою будинку коштами її сім*ї є неправдими та надуманими . В судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснили, що будинок АДРЕСА_7 вони не збирались нікому дарувати, оскільки вони його придбали і мають двох дітей, наміру відчуджувати даний будинок у них не було ніколи. Доказів витрачених сімейних коштів на будівництво та благоустрій будинку на суму 350 000 гривень у ОСОБА_1 відсутні, в матеріалах справи є довідка про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с. 53-67 том 2 ) .

Що стосується вимог ОСОБА_1 з приводу квартири АДРЕСА_3, то ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що саме вона придбала АДРЕСА_3, а ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона через рік часу випадково дізналась про наявність цієї квартири, і вважає, що дана квартира придбана також за сімейні кошти , вона побачила свого чоловіка - ОСОБА_2 на ринку та непомітно прослідувала за ним ( при подачі первісного позову від 30.08.2013 року вона не знала адреси квартири , яку придбала ), про те батьки ОСОБА_2 надали докази того, що саме ними, за власний кошт була придбана дана квартира. Батьки ОСОБА_2 - пенсіонери, являються інвалідами І категорії ЧАЕС, отримують пристойну пенсію, в м. Тетіїв займаються сільськогосподарським господарством, утримують живність (займаються їх продажем), мати займається випічкою та продажем кулінарних виробів, в якості кухаря її запрошують на весілля і як наслідок чають додатковий дохід. ОСОБА_3 . та ОСОБА_4 надали зібрані виписки з довідок про отримання ними пенсій . Договір купівлі - продажу від 04.09.2010 року був укладений між ОСОБА_3 . та ОСОБА_8 згідно якого ОСОБА_3 придбала АДРЕСА_3. ( а.с. 68-71 том 2 ) . Згідно п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Мвністерства України від 03.03.2004 року № 20/5 нотаріуси зобов*язані встановити дійсні наміри кожної сторони до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Встановлення дійсних намірів однієї з сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Крім того у відповідності до ст.44 Закону України « Про нотаріат « зазначено , що якщо кожна сторін однаково розуміє значення , умови правочину та його правові наслідки. Під час укладання угоди сторони мали розуміли значення правочину, свої права та обов*язки і під час укладання договору повинен був бути відсутній обман чи приховування обставин які б мали істотне значення . Батьки ОСОБА_2 до виходу на пенсію працювали, внаслідок цього вони заощадили кошти та придбали дану квартиру. Також, згідно листа УПФУ у Тетіївському районі Київської області № 190 від 02.04.2013 року ОСОБА_3 повинна виплачена сума заборгованості за перерахунок пенсії у розмірі 161.935грн. 99 коп. , що ще раз доводить той факт, що батьки відповідача мали власні кошти на покупку даної квартири. А тому твердження ОСОБА_1 про те , що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю є надуманими, непідтверджені жодним доказом, окрім пояснень ОСОБА_1, а тому вимоги ОСОБА_1 про визання недійсним правочину договору купівлі - продажу квартири від 24.09.2010 року в частині укладення на ім*я ОСОБА_3, та визнати цю квартиру майном, котре набуло статус спільної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнання недійсним реєстрацію АДРЕСА_3. на ім*я ОСОБА_3 визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3, а за ОСОБА_2 визнати право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 в розмірі 600 000 грн. - не підлягають задоволенню .

Окрім того вимоги ОСОБА_1 про те, що автомобіль «Ауді», д/н НОМЕР_1, є спільним майном подружжя також підлягають сумніву щодо того. У 1995 році ОСОБА_4 придбав автомобіль «Опель», д/н НОМЕР_6, яким користувався не тільки він, але й сім*я ОСОБА_1 та ОСОБА_2. У 2006 році ОСОБА_4 прийняв рішення про продаж даного транспортного засобу та придбання іншого транспортного засобу, а саме: автомобіль «Ауді», д/н НОМЕР_1, 1995 року випуску, тому, на той момент, ні у кого не виникло питання зареєструвати новий автомобіль на його ім'я, оскільки т/з «Опель» належав ОСОБА_4 і кошти на новий автомобіль доплачував саме він. А той факт, що автомобілем «Ауді» користувався і ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не доводить той факт, що автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя. ОСОБА_1 в цій частині також не наведено грунтовних доказів, про сплату саме нею та її чоловіком коштів за автомобіль, по те суд повністю вірить поясненням ОСОБА_30. та ОСОБА_4 про те, що саме за їх кошти був придбаний автомобіль і лише тому оформлений на ім*я справжнього власника ще 05.08.2006 року (а.с. 82 том 2 ,а.с. 122 ). тому вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі - продажу автомашини «Ауді», д/н НОМЕР_1, 1995 року випуску зареєстрованого на ім*я ОСОБА_3 недійсним у частині визнання такого транспортного засобу за ОСОБА_3 та визнати неправочинною реєстрацію автомашини на ім*я ОСОБА_3, визнання автомашини «Ауді», д/н НОМЕР_1, спільною , визнання право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини автомашини «Ауді», д/н НОМЕР_1, визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину автомашини «Ауді», д/н НОМЕР_1 не підллягають задоволенню.

З приводу стягнення з ОСОБА_2 збитків, що виникли за рахунок проведення ОСОБА_2 АДРЕСА_2 у непридатний для використання стан у розмірі 355 208 грн. 38 коп. , та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення з неї ? від 30 000 дол.США, так як до розірвання шлюбу ними було прийнято рішення про проведення капітального ремонту АДРЕСА_2 і ним було отримано в борг 30 000 дол. США , а рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 10.04.2014 року , яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_13 суми боргу. В мотивувальній частині рішення зазначено, що суму боргу ОСОБА_2 брав на ремонт квартири. Суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в зв*язку з приведенням квартири в непридатний стан , так і вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів , які були отримані по розписці на ремонт є такими, що не підлягають задоволенню , оскільки матеріалами справи підтверджується, показами свідків, що АДРЕСА_2 належить на праві власності неповнолітньому синові ОСОБА_1 - ОСОБА_7. Згідно ст.180-185 Сімейного Кодексу України визначає, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, а батьківські обов*язки не можуть здійснюватись в супереч інтересам дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України « По охорону дитинства « батьки несуть відповідальність за створення умов ,необхідних для всебічного розвитку .

Відповідно до ст.141 СК України мати , батько дитини мають рівні права та обов*язки щодо дитини , незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов*язків щодо дитини.

Батьки дитини за обоюдною згодою вирішили провести ремонт в квартирі, фотокартки підтверджують, що планування ремонтних робіт здійснювалось ними обойми ,для цього була звільнено квартиру та ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 переїхала до кума та товариша ОСОБА_2 на АДРЕСА_6 на період ремонту в м. Києві, речі були спаковані та перевезені в гараж, після ОСОБА_1 їх отримала про що написала розписку (а.с. 38 том 2 ). ОСОБА_1 не зверталась в правоохоронні органи з приводу неправомірних дій свого колишнього чоловіка, ОСОБА_2 знаходився в черговій відпустці та в цей період проводив ремонтні роботи, що підтверджується довідкою з місця роботи останнього (а.с. 154 том 2 ), ними- колишнім подружжям витрачались кошти, які отримав крім того ОСОБА_2 згідно розписки на ремонт, так само як і ОСОБА_1 Сторони не уклали договір про конкретну участь кожного в ремонті квартири їх спільного сина.

ОСОБА_1 не надала доказів заподіяння шкоди та приведення квартири в непридатний стан, а судом лише встановлено, що в квартирі був запланований капітальний ремонт . Колишнє подружжя кожний з яких в міру своїх можливостей його проводило, батьки дитини зобов*язані дбати про духовний та фізичний розвиток дитини. Крім того, слід враховувати, що згідно з рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18.10.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 . в розмірі 1/3 з усіх видів щомісячно та по 1 000 грн. щомісячно до повноліття дитини додаткові витрати ( а.с. 95,96 том 2 ) .

Що стосується зустрічного позову, а саме визнання грошових коштів у розмірі 3 852 577 грн. 71 коп. спільною сумісною власністю, та визнання за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти в розмірі 1 926 288 грн. 50 коп., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, як компенсацію за ? частину спільного майна та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1 549 грн. 32 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. , то суд дослідивши всі докази в сукупності вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного У відповідності з п.З ст.61 Цивільного кодексу України (підстави звільнення від доказування) обставини, встановлені судовим рішенням у судовій справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини).

Судовим рішенням у цивільній справі № 759/12266/13-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 18 жовтня 2013 року (набрало законної сили 28 жовтня 2013 року) встановлено, що сторони понад два роки припинили шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Позовна заява про розірвання шлюбу подана ОСОБА_2 до суду в серпні 2013 року. Таким чином, сторони не ведуть спільне господарство з серпня 2011 року. ОСОБА_2 був присутній при оголошенні рішення про розірвання шлюбу ( рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2013 року ( том 2 а.с. 95,96).

Таким чином, майно набуте Сторонами з серпня 2011 року є приватною власністю кожної зі сторін і не підлягає поділу, в тому числі: грошові кошти ОСОБА_1 за договором банківського депозиту «Базовий» НОМЕР_7 від 05.04.2012 року, грошові кошти ОСОБА_1, що переукладені після закінчення банківського депозиту «Базовий» в договір банківського депозиту «Традиційний» НОМЕР_8 від 11.10.2012 року (всі грошові кошти за договором банківського депозиту «Традиційний».

Щодо присуджених з ОСОБА_1 стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_10 за Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 липня 2012 року, то ОСОБА_2 не бере участі в таких витратах, вони стягувались з заробітної плати виконавчою службою і не підлягають поділу з ОСОБА_2 (здійснюються після серпня 2011 року, тобто після припинення ведення спільного господарства з ОСОБА_2.).

Що стосується наданого ОСОБА_2 товарного чеку №124-0011981 від 13.12.2012 року на ювелірні прикраси, він не підтверджує купівлю цих виробів ОСОБА_1 і купівля за ним здійснена після серпня 2011 року, що означає, що таке майно не підлягає поділу.

Відповідно до Договору про банківський вклад у національній валюті №ДНЗ 1 від 06 грудня 2007 року мною було внесено на банківський рахунок депозит в сумі 75000,00 гривень, який було знято 06.02.2009 року (підтверджується випискою операцій від 06.02.2014 року за рахунком, копія надана в матеріали справи), щодо якого діє презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. Ці грошові кошти були витрачені подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в тому числі, на фінансування вартості квартири АДРЕСА_1

У відповідності з ч,4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги позивача за зустрічним позовом про те , що в період шлюбу ними було придбано автомобіль «Рено», д/н НОМЕР_9, яким весь час користувалася та продовжує користуватися позивач - ОСОБА_1, який зареєстрований на ім'я її батька ОСОБА_20 , якого суду залучив в якості співідповідача не відповідають обставинам справи , оскільки батько ОСОБА_1 постійно працював , отримував заробітну плату , тримав домашнє господарство і саме за власні кошти придбав автомобіль «Рено», д/н НОМЕР_9 ( а.с. 193- 200,201 том 2 ) . Крім того ОСОБА_20 подав заяву про застосування строку позовної давності так як автомобіль «Рено», д/н НОМЕР_9«Рено», д/н НОМЕР_9 був придбаний 20.08.2010 року на його ім*я , ОСОБА_2 про це було відомо , саме 21.08.2010 року почався перебіг строку позовної давності , який закінчився 21.08.2013 року . ОСОБА_2 пропустив строк звернення про визнання права власності , з заявами про поновлення строку позовної давності не звертався . Тому суд вважає , що вимоги ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю автомобіля «Рено», д/н НОМЕР_9 не підлягають задоволенню .

Що стосується вимог про те, що зі слів брата ОСОБА_1- ОСОБА_5 остання допомогла йому придбати квартиру в АДРЕСА_5., тому за спільні кошти подружжя, а отже ОСОБА_2 просив визнати грошові кошти на придбання квартири спільною сумісною власністю, судом було залучено до справи в якості співвідповідача ОСОБА_5, про те згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно повідомлено , що квартира за адресою АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_21 ( а.с. 21 том 3 ) , хто ця особа для учасників процесу сторони не повідомили , та не довели про правомірнсть заявлених вимог, у суду немає жодних доказів для задоволення цих вимог .

З приводу вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1 549 грн. 32 коп., а на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., то суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки виписки з медичної карти не є доказом завдання матеріальної шкоди , не вбачається причинного зв*язку з подачею позову ОСОБА_1 до суду та заподіянням цим матеріальної шкоди ОСОБА_30., також не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 оскільки відсутні докази її заподіяння , подача позову до колишнього чоловіка про розділ майна подружжя не вважається заподіянням моральної шкоди, не надано доказів її заподіяння, адже сам ОСОБА_2 також звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя .

У відповідності зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу ).

У відповідності з ч.І ст.65 Сімейного кодексу України (право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя) дружина, чоловік розпоряджаються майном, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

В судовому засіданні допитані в якості свідків суду пояснили, а саме свідок ОСОБА_22 пояснив, що ОСОБА_2 запросив його в липні - серпні 2013 року для проведення ремонтних робіт в АДРЕСА_2, а саме він зробив стяжку , сантехнічні роботи, частково електрику в обговореннях приймала участь ОСОБА_1, яка і наглядала за роботами , фінансував ОСОБА_2 Разом їздили з ОСОБА_1 вибирали плитку. Ремонт ОСОБА_1 проводили сумісно. Речі були упаковані та частково знаходились на балконі, в квартирі в цей час ніхто не проживав .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що допомагав по ремонту ОСОБА_2 влітку 2013 року. ОСОБА_2 розраховувся, а ОСОБА_1 давала поради.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що з сім*єю ОСОБА_1 знайома з 1975 року, батьки ОСОБА_2 ще в 1993-1994 році побудували дім в АДРЕСА_7, вони були заможні люди, будинок не добудовувався .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає 15 років, знає про ремонт в кв.15 по вул.Чорнобильській в м.Києві, своїм автомобілем вивозив меблі з квартири, які знаходились в його гаражі, також вивозив сміття , будівельні матеріали привозив. Частину речей перевозив на вул.Туполєва в м.Києві Ремонт був запланований речі зібрані, ОСОБА_1 керувала ремонтом, а ОСОБА_2 фінансував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що ОСОБА_2 знає років 30, в 1994 році вони отримали земельні ділянки в м. Тетіїв разом та будували разом будинки. Будинок будували лише старші ОСОБА_1, які також мали велике господарство домашнє,яке продавали. Будинок в АДРЕСА_7 побудували ще в 1994 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає 20 років , коли вони робили ремонт, то попросились пожити у нього в АДРЕСА_6, до нього переїхала ОСОБА_1 з сином ОСОБА_7 і проживали з липня 2013 року по жовтень - листопад 2013 року. Вони перевезли особисті речі: телевізор, холодильник, одежу, речі були запаковані в коробках. Ремонт у них був запланований. Він кум ОСОБА_1 і вітав похресника ОСОБА_7 16.11.2013 року .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_8 та працює консьєржем. На початку літа 2013 року ОСОБА_2 почав ремонт, вивіз речі, закінчувала ремонт ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив , що ОСОБА_2 його кум , знає про планування ремонту , надав гараж , всі речі були запаковані в мішки, ІНФОРМАЦІЯ_3 - день народження його сина були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розмовляли про ремонт.

Покази свідків логічні, послідовні, підтверджуються наявними в матеріалах доказами. Свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запланували ремонт в квартирі свого сина та його здійснювали, доказів заподіяння шкоди, приведення квартири в непридатний стан не надано суду.

У відповідності до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язки , попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом . Суд не може при постановленні рішення ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до ст. 57 ЦК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Суд критично відноситься до стверджень як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 , що майно заявлене ними в позовних заявах є спільною сумісною власністю подружжя, не доведено ,що майно та кошти були придбані як спільне майно подружжя, дане не знайшло підтвердження в судовому засіданні, суд їх вважає ці твердження безпідставними та недоведеними.

На підставі наданих сторонами доказів та зібраних судом відсутні підстави, для задоволення як основного позову так і зустрічного .

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя « в пункті 23,24 йде мова, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з*ясувати джерело та час його придбання . Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов*язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів , що були особистою власністю кожного з них.

У відповідності до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

У відповідності до ст.368 ч.3 ЦК України, майно ,набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд важає що позов основний та зустрічний не підлягають задоволенню .

Згідно ст. 154 п 6 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, суд може одночасно з ухваленням судового рішення постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову , тому після набрання рішення законної сили скасувати заходи забезпечення позову , а саме зняти арешт з автомобіля Рено модель Меган 2004 року виписку д.н.з. НОМЕР_9 , який належить на праві власності - ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 57,60,63,65,68,69,70,71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя « ст.ст. 57-60,154,209,212,213,215,218,223 ЦПК України,- суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та як до правоноступника ОСОБА_4 третя особа: Києво-Святошинська районна державна адміністрація про визнання недійсними правочинів, стягнення суми, визнання права власності - відмовити

та в зустрічному позовом ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів .

Суддя :