Провадження № 22-ц/780/906/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 1 19.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Поліщука М.А., Лащенка В.Д.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2003 року було визнано право власності на незавершений будівництвом об'єкт нерухомого майна(будинок) та відповідні господарські будівлі, розташований за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3, яка поперла ІНФОРМАЦІЯ_1 року за ОСОБА_4 - 5/8 частин будинку, за ОСОБА_2 -1/8 частин будинку, ОСОБА_1 - 1/8 частина будинку, за ОСОБА_5 - 1/8 частин будинку. 23 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 1/8 частин незавершеного будівництвом житлового будинку. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його спадкоємцями за законом є позивачі у справі. 09 жовтня 2010 року спадкоємці звернулися до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У травні 2013 року позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановами нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії останнім відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. У зв'язку з цим просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/16 частин незавершеного будівництвом об'єкту нерухомого майна (будинку) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, а за ОСОБА_2 право власності на 7/16 частин вказаного будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати за ОСОБА_1 право власності на 9/16 частин незавершеного будівництвом об'єкту нерухомого майна (будинку) та господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б», сараю «В», погребу «З», фундаменту сараю «Г», вбиральні «Е», сараю «Ж», навісу «К», огорожі №1-2, колодязю №3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/16 частин незавершеного будівництвом об'єкту нерухомого майна ( будинку) та господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б», сараю «В», погребу «З», фундаменту сараю «Г», вбиральні «Е», сараю «Ж», навісу «К», огорожі №1-2, колодязю №3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважають, що твердження суду стосовно того, що ними не надано безспірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог є безпідставним. Крім того вважають, що суд дійшов помилкового висновку, стосовно того, що предметом спору в даній справі є право власності на нерухоме майно.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений не правомірно, оскільки позивачі всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надали безспірних доказів щодо належності спірного нерухомого майна на праві власності спадкодавцю на час відкриття спадщини, а також не надали правовстановлюючих документів, які посвідчують таке право відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що рішенням виконкому Києво - Святошинської районної Ради народних депутатів №285/12 від 12.06.1972р. ОСОБА_3 була надана земельна ділянка площею 600кв.м по АДРЕСА_1 в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області під будівництво індивідуального житлового будинку.

Будівництво було розпочато ОСОБА_3 на підставі будівельного паспорту на земельну ділянку від 1987 року, та наразі не закінчено, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3., будинок готовністю 73%.

Рішенням Києво - Святошинської районної районного суду Київської області від 13.03.2003р. у справі №2-463/03р. було визнано право власності на незавершений будівництвом об'єкт нерухомого майна (будинок) та відповідні господарські будівлі, розташований за адресою: АДРЕСА_1, за спадкоємцями ОСОБА_3, яка поперла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за ОСОБА_4 - 5/8 частин будинку, за ОСОБА_2 -1/8 частин будинку, ОСОБА_1 - 1/8 частина будинку, ОСОБА_5 - 1/8 частин будинку. 23 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 1/8 частин незавершеного будівництвом житлового будинку (а.с. 19).

Відповідно до договору купівлі продажу від 23.01.2006 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 свою 1/8 частини незавершеного будівництвом житлового будинку номер АДРЕСА_1

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його спадкоємцями за законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 21).

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7.(а.с.87)

З урахуванням наведеного, ОСОБА_5 не являється спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки він не є рідним сином померлого.

09 жовтня 2010 року позивачі звернулися до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с. 23).

У травні 2013 року позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановами нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії останнім відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.26-27).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд в праві провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо донести до кінця будівництво зазначеним особам. У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній з сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Тобто при вирішенні даного спору, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 1218 ЦК України не звернув увагу на те, що на момент відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_4, спадкодавцю на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2003 р. належало 5/8 частин права власності на незавершений будівництвом об'єкт нерухомого майна (будинок) та відповідні господарські будівлі, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того суд не звернув увагу на те, що спадкоємці - позивачі у відповідності до вимог ст. 1270 ЦК України звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на незавершене будівництвом об'єкту нерухомого майна (будинку) та господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги і визнати за позивачами право власності по 5/16 частин незавершеного будівництва об'єкту нерухомого майна ( будинку) та господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б», сараю «В», погребу «З», фундаменту сараю «Г», вбиральні «Е», сараю «Ж», навісу «К», огорожі №1-2, колодязю №3, що знаходиться за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 в порядку спадкування, оскільки об'єктом спадкування після смерті ОСОБА_4 є 5/8 частин права власності на незавершений будівництвом об'єкт нерухомого майна (будинок) та відповідні господарські будівлі, інші частки не входять до складу спадкової маси.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/16 частин незавершеного будівництвом об'єкту нерухомого майна ( будинку) та господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б», сараю «В», погребу «З», фундаменту сараю «Г», вбиральні «Е», сараю «Ж», навісу «К», огорожі №1-2, колодязю №3, що знаходиться за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/16 частин незавершеного будівництвом об'єкту нерухомого майна ( будинку) та господарських будівель та споруд: літньої кухні «Б», сараю «В», погребу «З», фундаменту сараю «Г», вбиральні «Е», сараю «Ж», навісу «К», огорожі №1-2, колодязю №3, що знаходиться за адресою: Київська область Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: