АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Заводян К.І., Половінкіної Н.Ю.

секретаря: Давньої Я.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року та апеляційною скаргою ОСОБА_5 на додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 лютого2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015

року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0021/82/43372 від

07.11.2007 у розмірі 72711,12 гривень.

Звернено стягнення на житловий будинок з належними до нього

будівлями та спорудами АДРЕСА_1 який

складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 255,1 кв.м.,

житловою площею 103,1 кв.м., криниці літ.«К», вигрібної ями літ. «І», який

належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно

ОСОБА_5, вартість якого згідно з п. 13 договору

іпотеки становить 9901ОО грн.. на користь ПАТ «Райффайзен Банк

Аваль» шляхом його продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову

ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі

22ц/794/486/15 Головуючий в І інстанції Мілінчук С.В.

категорія 27 Доповідач Бреславський О.Г.

оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на

стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання щодо судового збору.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.02.2015 доповнено третій абзац резолютивної частини рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23.01.2015 у цивільній справі

№726/1184/13-ц, у зв'язку із чим викладено його в такій редакції: у рахунок

погашення заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/43372 від

07.11.2007 в розмірі 157516,08 гривень звернено стягнення на житловий

будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12.05.2004, згідно рішення виконавчого комітету міської ради №343/8 від 27.04.2004 та складається з житлового будинку літ. «А», цегла, загальною площею 255,1 кв.м., житловою площею 103,1 кв.м., криниці літ. «К», бетонні кільця, вигрібної ями літ. «І», бетон - на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції шляхом його продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначив, що рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року прийнято з порушенням процесуальних норм, та є таким, що підлягає скасування, виходячи з наступного.

Ухвалою ВССУ від 04.06.2014 було скасовано по даній справі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.10.2013 та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20.11.2013 в частині відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та справу направлено на новий розгляд. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в розмірі 84904,96 грн. вступило в законну силу.

З огляду на викладене, вважає, що під час повторного розгляду справи в суді першої інстанції він не був і не міг бути відповідачем по справі, що збільшення позовних вимог або будь-які інші процесуальні дії до відповідача можливі лише після того, як судом буде прийнято позов до цього відповідача. Просив, скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року в частині стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 014/0021/82/43372 від 07.11.2007 у розмірі 72711,12 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначив, що рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято з порушенням процесуальних та матеріальних норм, та є таким, що підлягає скасування, виходячи з наступного.

Порушення основного зобов'язання за кредитним договором не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, оскільки зазначеним рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 84804,96 грн. Рішення в цій частині набрало законної сили.

Відмова суду у зверненні стягнення на предмет іпотеки не припиняє іпотеки. Іпотека діє до повного виконання кредитного договору.

Судом не задоволено заяву апелянта щодо зменшення неустойки в порушення вимог ч. 3 ст.551 ЦК України.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не містить загального розміру вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Судом першої інстанції не взято до уваги копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого загальна площа будинку становить 249,3 кв.м, а у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення визначено площу предмета іпотеки -255,1 кв.м.

Рішення прийнято судом у порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Просив, скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, у апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначив, що додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року прийнято з порушенням процесуальних норм, та є таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що судом при ухваленні додаткового рішення доповнено основне рішення третім абзацом, що на даний момент існує два абзаци резолютивної частини в різних редакціях, що в новій редакції рішення з'явились персональні дані відповідача та реквізити позивача, нові відомості про нерухоме майно (включено слова бетонні кільця, бетон), а тому, на його думку, судом змінено рішення.

Просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з нступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» щодо стягнення на їх користь з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/43372 від 07.11.2007 у розмірі 72711,12 грн., а також звернення стягнення на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 що належить на праві власності майновому поручителю ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з доведеності та підставності вказаних позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції є вірними.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.10.2013, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20.11.2013, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 84804,96 гривень. У зверненні стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.03.2014 касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково та рішення районного суду м. Чернівці від 08 жовтня 2013 року і ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20.11.2013 у частині відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дане рішення в частині стягнення заборгованості та судових витрат залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 20.07.2007 №011/0021/23062, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором від 07.11.2007 №014/0021/82/43372 - житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 що належить майновому поручителю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12.05.2004, згідно рішення виконавчого комітету міської ради № 343/8 від 27.04.2004 та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 255,1 кв.м., житловою площею 103,1 кв.м., криниці літ. «К», вигрібної ями літ .«І», вартість майна переданого в іпотеку становить згідно з п. 13 договору іпотеки 990 100 грн.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» - уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 9 до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет тощо) належить виключно позивачеві ( ч.1 ст.20 ЦК України, ст.3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Тобто, ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» має виключне право на вибір способу судового захисту порушеного права, чим безпосередньо й скористався, звернувшись до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/43372 від 07.11.2007, а посилання апелянта на те, що кредитор вже використав право на забезпечення своїх вимог щодо погашення сум заборгованості шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, є безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки суд виходив з того, що позивач вільний у праві вибору способу захисту своїх прав як кредитора та обрав такий спосіб, як звернення стягнення на заставне майно з подальшою його реалізацією на прилюдних торгах, що прямо передбачений законодавством, такі висновки суду першої інстанції також є вірними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Усупереч вимогам ст.ст.60,131 ЦПК України, апелянти не надали суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що розмір загальної площі житлового будинку становить 249,3 кв.м, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30354780 від 02.12.2014 не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтву про право власності на нерухоме майно та договору іпотеки, де зазначено що загальна площа житлового будинку становить 255,1 кв.м (а.с.12,45,46).

Не заслуговують на увагу посилання апелянта щодо безпідставності звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспімірністю заборгованості за основним зобов'язанням та вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна. Окрім того, відповідачами відповідно до ст. 60 ЦПК України не доведено, що порушення ними зобов'язання іпотекодержателю не завдало збитків.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_4 під час повторного розгляду справи в суді першої інстанції не був і не міг бути відповідачем по справі, так як щодо позовних вимог відносно нього прийнято рішення і воно вступило в законну силу, що позивач не позбавлений права звернутись із окремим позовом до ОСОБА_4 про стягнення 72711,12 грн. не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до правил ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а також позивач наділений процесуальним правом щодо визначення відповідачів у справі.

Доводи апелянта про те, що судом при ухваленні додаткового рішення доповнено основне рішення третім абзацом, а тому на його думку на даний момент існує два абзаци резолютивної частини в різних редакціях, що в новій редакції рішення з'явились персональні дані відповідача та реквізити позивача, нові відомості про нерухоме майно (включено слова бетонні кільця, бетон), а тому, на його думку, судом змінено рішення, не заслуговують на увагу, оскільки згідно резолютивної частини додаткового рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.02.2015 зазначено що третій абзац рішення викладено у новій редакції відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо зменшення розміру неустойки з застосуванням ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційних скарг щодо неправильності по суті рішення суду першої інстанції є необґрунтованими.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду та додаткове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 23 січня 2015 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 26 лютого 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :