Провадження №2/761/6237/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брейн сорс Інтернешнл» про стягнення заробітної плати, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брейн сорс Інтернешнл» про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 01.08.2014 року на підставі наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брейн сорс Інтернешнл» була прийнятий в порядку переведення на роботу на посаду фахівця з промоції фармацевтичних препаратів підрозділу з обслуговування представництва «Сандоз д.д.». 31 жовтня 2014 року її було звільнення з посади згідно ч.2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору. Вважає, що її звільнення відбулось з грубим порушенням вимог ст. 184 КЗпП України, оскільки на момент її прийняття на роботу та звільнення вона була вагітною, а також мала на утриманні однорічну дитину. Вона зверталась до відповідача з усними та письмовими заявами в яких просила виконати вимоги ст. 184 КЗпП України щодо її працевлаштування та виплати середньої заробітної плати на період працевлаштування, які відповідачем були проігноровані, а трудову книжку їй було направлено поштою. Через те, що її звільнення відбулось з порушенням чинного законодавства і вона не була працевлаштована, вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити їй середню заробітну плату за три місяці з дня закінчення строкового договору за період з 01.11.2014р. по 31.01.2015р. в розмірі 53669,02 грн. та відшкодувати заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, підтримавши свої письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачка працювала у товаристві за строковим трудовим договором і була звільнена з роботи у зв'язку з закінченням дії строку трудового договору. Вважають надуманими доводи позивачки про те, що при прийняття на роботу та звільненні вона була вагітною і мала на утриманні однорічну дитину. При працевлаштуванні позивачка не надавала товариству жодних документів, які б підтверджували дані обставини. Позивачка надала засвідчену власноручно копію паспорта в якому відсутні відмітки про наявність дітей . Такі відомості не надавались і протягом всього періоду її працевлаштування. Вважають також надуманими твердження позивачки, про те, що вона не підписувала наказу про звільнення, оскільки на оригіналі наказу міститься підпис позивачки. Зазначили, що чинного законодавства товариство при прийнятті позивачки на роботу та її звільненні не порушувало. Просили у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що наказом № 529-к від 01.08.2014 р. позивачка ОСОБА_1. (надалі по тексту - позивач) була прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брейн сорс Інтернешнл» (надалі по тексту - відповідач) на посаду фахівця з промоції фармацевтичних препаратів підрозділу з обслуговування представництва «Сандоз д.д.», що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.12).

У судовому засіданні сторони не заперечили, що позивачка була прийнята на роботу за строковим трудовим договором на період до 31.10.2014р.

Згідно запису в трудовій книжці, 31 жовтня 2014 року позивачка була звільнена з займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням дії строкового трудового договору ( наказ № 725-к від 31.10.2014р.)

Суд не приймає до уваги посилання позивачки, що вона не підписувала наказ про звільнення, оскільки в судовому засіданні представник відповідача надав копію наказу № 725-к від 31.10.2014р про звільнення позивачки на якому стоїть підпис позивачки.

Позивачка обґрунтовуючи вимоги зазначає, що відповідач в порушення норм ст. 184 КЗпП України звільнив її з роботи, при тому, що на момент її прийняття на роботу та на момент звільнення вона була вагітною та мала на утриманні однорічну дитину, чим було порушено її трудові права на працевлаштування.

Між тим суд не може погодитись з таким обґрунтуванням вимог позивача, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, який регулює відносини, які виникли між позивачем та відповідачем.

Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачка в порядку ст. 60 ЦПК України не надала жодних доказів, які б підтверджували, що нею під час прийняття на роботу та за весь період працевлаштування надавались відповідачу відомості про наявність на утриманні малолітніх дітей та відомості щодо стану її здоровя.

З наданої представником відповідача копії паспорта позивачки, яка подавалась нею при прийняті на роботу та яка власноручно завірена позивачкою вбачається, що в паспорті відсутні відмітки про наявність дітей.

Крім цього, в матеріалах справи наявна медична довідка, яка видана ОСОБА_1 24 листопада 2014р. в тому, що остання знаходиться на обліку в жіночій консультації № 3 з діагнозом «вагітність». З наведеного вбачається, що довідка щодо стану здоров'я позивачки була видана вже після її звільнення з роботи і не подавалась роботодавцю до відома.

Судом також встановлено, що позивачка після її звільнення з роботи, не оспорювала в судовому порядку наказ про її звільнення, а трудову книжку одержала по пошті.

З урахуванням зазначеного слід дійти в висновку, що в судовому засіданні позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем було допущено порушення вимог ст. 184 КЗпП України, а тому вимоги щодо гарантійної виплати середньої заробітної плати за період з 01.11.2014р. по 31.01.2015 року в розмірі 52669,02 грн. до задоволення не підлягають.

Оскільки суд прийшов до висновку, що відповідачем не було допущено порушення трудових прав позивача, а тому не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.184 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 208, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брейн сорс Інтернешнл» про стягнення середньої заробітної плати та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: