АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1940/15 Справа № 2-3942/04 Головуючий у 1 й інстанції - Овчаренко Н.Г. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Ремеза В.А.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2004 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом і посилаючись на те, що між ним та відповідачем 20.07.2004 року було укладено у письмовій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення НОМЕР_1, площею 150,3 кв. м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, однак нотаріально даний договір посвідчити не вдалося за вини відповідача, просив суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на спірне нежитлове приміщення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2004 року визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення НОМЕР_1, площею 150,3 кв. м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку А-5, за адресою: буд. АДРЕСА_1, укладений 20.07.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_1, площею 150,3 кв. м., яке знаходиться на першому поверсі житлового будинку А-5, за адресою: буд. АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ТОВ "Рута" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, а тому, згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, є підстави для визнання такого договору дійсним, а також для визнання права власності на майно за позивачем.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05 липня 2004 року було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу вищевказаного приміщення у строк до 20 липня 2004 року.

20 липня 2004 року сторони уклали договір купівлі-продажу даного нежитлового приміщення у письмовій формі, за умовами якого відповідач продав позивачу нежитлове приміщення АДРЕСА_1 та отримав від позивача 85000 грн.

Сторони домовились нотаріально посвідчити даний договір купівлі-продажу до 16 серпня 2004 року, оскільки на той момент відповідач не підготував деякі документи, проте в подальшому відповідач свої обов'язки так і не виконав, у звязку з чим договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу зокрема житлового будинку(квартири) укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження(заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.

Отже норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Однак суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, не звернув уваги на зазначені обставини справи та вимоги закону, не врахував, що правочин купівлі-продажу має вчинятися у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що не було дотримано сторонами та помилково дійшов висновку про необхідність визнання даного договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на спірне майно за позивачем.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Рута" задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2004 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: