Справа № 377/1103/14 Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/3320/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 24 16.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Журби С.О., Коцюрби О.П.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення виплати страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення виплати страхового відшкодування та пені за прострочення виплати страхового відшкодування та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув її син ОСОБА_3 ДТП трапилася з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Згідно вироку, ОСОБА_4 13 травня 2011 року близько 21 години 30 хвилин, виконуючи на підставі трудової угоди з ТОВ «Майстер» обов»язки водія легкового автомобіля, керував на підставі подорожнього листа технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, експлуатацію якого на підставі договору оренди здійснювало ТОВ «Майстер». Керуючи вказаним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вулиці Ентузіастів міста Славутича Київської області напроти будівлі №7 в напрямку АТ ПРП «АТАСС» зі швидкістю 91…96 км/год, яка перевищувала встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах не більше 60 км/год, в темну пору доби, водій ОСОБА_4 не вибрав безпечну швидкість руху, невірно оцінив дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, проявив неуважність та злочинну безпечність, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з велосипедом під керуванням ОСОБА_5 та велосипедом під керуванням ОСОБА_3, які рухались один за одним по правому краю проїзної частини дороги в попутному напрямку на велосипедах, обладнаних габаритними освітлювальними приладами та світлоповертаючими пристроями, які дозволяли іншим учасникам дорожнього руху своєчасно їх побачити. В результаті зіткнення велосипедисти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці ДТП.

Автомобіль, яким керував ОСОБА_4, належав ТОВ «Майстер», з яким ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах. Цивільно-правова відповідальність володільця вищевказаного автомобіля була застрахована ВАТ НАСК «Оранта» на підставі полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3951425.

10 жовтня 2011 року позивач ОСОБА_2 подала до Славутицького відділення ВАТ НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої було заведено страхову справу № 20940 і дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинув син позивача, було визнано страховим випадком.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам»ятника, має право на їх відшкодування.

Витрати на поховання сина ОСОБА_2 були відшкодовані страховою компанією, однак понесені нею та підтверджені документально витрати на спорудження надгробного пам»ятника та огорожі в розмірі 35 000 грн. виплачені не були, що порушує її права.

Крім того, відповідно до ст.22.3. Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час ДТП, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3. статті 9 цього Закону.

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року з ТОВ «Майстер» на користь ОСОБА_2 стягнуто 50 000 грн. моральної шкоди, які на сьогоднішній день позивачу не виплачені.

Враховуючи викладене, позивач, збільшивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 35 000 грн. понесених нею витрат на спорудження надгробного пам»ятника та огорожі, пеню за прострочення виплати цієї суми в розмірі 8 751,65 грн., 2 550 грн. моральної шкоди, пеню за прострочення виплати моральної шкоди в розмірі 638,89 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 11 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування витрат, понесених на спорудження пам'ятника та огорожі, в сумі 35 000 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування витрат, понесених на спорудження пам'ятника та огорожі, в сумі 8 703 грн. 97 коп., страхове відшкодування моральної шкоди в сумі 2 550 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування моральної шкоди в сумі 267 грн. 51 коп., судові витрати на правову допомогу в сумі 400 грн., всього на загальну суму 46 921 грн. 48 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ВАТ НАСК "Оранта" подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду змінити в частині вимог про стягнення витрат на виготовлення пам»ятника та неустойки, відмовивши позивачу в задоволенні цих вимог.

Заслухавши доповідь доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення скарги відповідача, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Славутицького міського суду Київської області від 29 вересня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Згідно вироку, ОСОБА_4 13 травня 2011 року близько 21 години 30 хвилин, виконуючи на підставі трудової угоди з ТОВ «Майстер» обов»язки водія легкового автомобіля, керував на підставі подорожнього листа технічно справним автомобілем марки «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, експлуатацію якого на підставі договору оренди здійснювало ТОВ «Майстер». Керуючи вказаним автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись по вулиці Ентузіастів міста Славутича Київської області напроти будівлі №7 в напрямку АТ ПРП «АТАСС» зі швидкістю 91…96 км/год, яка перевищувала встановлене обмеження швидкості руху в населених пунктах не більше 60 км/год, в темну пору доби, водій ОСОБА_4 не вибрав безпечну швидкість руху, невірно оцінив дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, проявив неуважність та злочинну безпечність, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля з велосипедом під керуванням ОСОБА_5 та велосипедом під керуванням ОСОБА_3, які рухались один за одним по правому краю проїзної частини дороги в попутному напрямку на велосипедах, обладнаних габаритними освітлювальними приладами та світлоповертаючими пристроями, які дозволяли іншим учасникам дорожнього руху своєчасно їх побачити. В результаті зіткнення велосипедисти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці ДТП.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Тойота Кемрі», д.н.з. НОМЕР_1, на час ДТП була застрахована у ВАТ НАСК "Оранта" на підставі полісу № АА/3951425 строком дії з 22.04.2011 року по 21.04.2012 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну здоров"ю та життю, 100 000 грн.

10 жовтня 2011 року позивач ОСОБА_2 подала до Славутицького відділення ВАТ НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування, за результатами розгляду якої було заведено страхову справу № 20940 і дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої загинув її син, було визнано страховим випадком.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 понесла витрати по спорудженню надгробного пам»ятника та огорожі на суму 35 000 грн., що підтверджується наявними в справі письмовими доказами та відповідачем на заперечується.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи.

Згідно п.27.1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на час настання страхового випадку та виникнення права на отримання страхового відшкодування, право на отримання відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, мали особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання.

Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції станом на день настання страхового випадку, витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть і документів, які підтверджують такі витрати.

Статтею 1201 ЦК України передбачено право особи, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, на їх відшкодування.

Разом з тим, згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати, тому вимога про стягнення витрат на поховання може пред'являтись як особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми потерпілому громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Згідно з роз»ясненнями Міністерства з питань житлово-комунального господарства України надмогильні споруди виготовляються за параметрами відповідно до державних стандартів РСТ УССР 1584-86 та РСТ УССР 1973-86. Зазначеними стандартами встановлюються розміри, матеріали та вимоги до стандартних пам»ятників, на підставі чого проводиться відповідний розрахунок вартості стандартного пам»ятника в даній місцевості.

З наявних в справі письмових доказів (а.с.85-88) вбачається, що позивач ОСОБА_2 замовила та оплатила ФОП ОСОБА_6 виготовлення, доставку та монтаж надгробного пам»ятника та огорожі на суму 35 000 грн.

Даних про граничну вартість стандартних пам»ятників і огорож в місцевості, в якій проживає ОСОБА_2, нею суду надано не було, однак колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача фактично понесених позивачем та підтверджених документально витрат в розмірі 35 000 грн., оскільки ці витрати підлягають стягненню згідно вимог ст. 1201 ЦК України та умов полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/3951425/, при цьому судом не встановлено, що ця сума перевищує граничну вартість надгробного пам»ятника та огорожі в місцевості, в якій проживає позивач.

Рішення суду в частині стягнення на користь позивача 2550 грн. моральної шкоди є законним та обґрунтованим, оскільки можливість стягнення із страховика моральної шкоди передбачена ст.22.3. Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3. статті 9 цього Закону.

Доводи апеляційної скарги про незаконність стягнення судом пені за прострочення страхових виплат колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Оскільки відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування 27.08.2014 року, але в порушення вимог п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу станом на час розгляду справи страхове відшкодування виплачено не було, законним та обґрунтованим є рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за прострочення здійснення страхових виплат.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 11 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: