Єдиний унікальний номер 242/1825/15-ц Номер провадження 22-ц/775/275/2015
Головуючий в 1-й інстанції Пирогова Л.В.
Доповідач Тимченко О.О.,
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Осипчук О.В.,

при секретарі: Лісовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника за довіреністю адвоката ОСОБА_2 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправною постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання противоправною постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій, зобовязання здійснити певні дії відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодилась позивачка принесла апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом невірно застосовані вимоги ч.1 ст. 61 Сімейного Кодексу України, відповідно до якого обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Офіційне тлумачення вказаної норми Закону було надано рішенням Конституційного суду України № 17-пр/2012 від 19.09.2012 року, яким встановлено, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є обєктом їх спільної сумісної власності. Враховуючи, що фізична особи ОСОБА_4 сформував свою частку у статутному капіталі ТОВ «Купець» у розмірі 75% за рахунок коштів спільної сумісної власності подружжя, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з нею, то його частка у даному Товаристві також є обєктом спільної сумісної власності. Вважає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України, ч. 5 ст.147 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про господарські товариства» та положення Статуту ТОВ «Купець» щодо вступу спадкоємців до Товариства, оскільки дані положення закону не регулюють правовідносини що є предметом позову, а регламентують вже порядок вступну у Товариство спадкоємців.

Також з зазначеним рішенням не погодився представник ОСОБА_1 за довіреністю, адвокат ОСОБА_2, принесла апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на обставини викладені у позовній заяві та в апеляційний скарзі ОСОБА_1

Позивачка та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки (а.с.125) та особиста заява (а.с. 128)

Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні доводи апеляційних скарг підтримала просила їх задовольнити.

Відповідач приватний нотаріус Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засіданні не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. ( а.с.129-30)

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 24 листопада 1992 року по 04 липня 2012 року (свідоцтво про укладення шлюбу V-HO № 375346 від 24.10.1992 року). На підставі свідоцтва про шлюб № 298164 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1Б зареєстровано шлюб 16 січня.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 20. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 620221, виданого 25 лютого.2015 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_4 помер 24 лютого 2015 року, актовий запис № 1724. Згідно постанови від 24 квітня 2015 року приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 розглянуто письмову заяву ОСОБА_5, яка діє за довіреністю від імені ОСОБА_1 та відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (вчинення нотаріальної дії суперечить законодавству України) відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку пережившего подружжя в спільному майні подружжя, після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого 24 лютого 2015 року на ? частини частки статутного капіталу ТОВ «Купець», яка складає 75 відсотків Статутного капіталу. Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого 27.03.2015 року Реєстраційною службою Селидівського міського управління юстиції Донецької області, місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Купець» - м. Селидове Донецької області, вул. К. Маркса, 33а; розмір внеску ОСОБА_4, померлого 24.02.2015 року, до статутного фонду становить 16500 грн., згідно Статуту товариства, затвердженого загальними зборами засновників ТОВ «Купець», протоколом № 5 від 01.11.2007 року, частка учасника ОСОБА_4 у Статутному капіталі товариства становить 16 500 грн., що складає 75 відсотків від загальної суми Статутного капіталу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог, а саме того, що відмова у вчинені нотаріальної дії від 24.04.2014 року приватного нотаріуса Селидівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 є необґрунтованою та безпідставною.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права.

Обовязок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії, передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Як вбачається із Постанови про відмову у вчинені нотаріальних дій від 24 квітня 2015 року підставою для відмові у вчинені нотаріальної дії стало те, що це суперечить законодавству України. (а.с.10-11)

Вимогами ст. 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 померлого 24.02.2015 року.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого 27.03.2015 року Реєстраційною службою Селидівського міського управління юстиції Донецької області, місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Купець» - м. Селидове Донецької області, вул. К. Маркса, 33а; розмір внеску ОСОБА_4 до статутного фонду, становить 16 500 грн., згідно Статуту товариства, затвердженого загальними зборами засновників ТОВ «Купець» частка учасника ОСОБА_4 у Статутному капіталі товариства становить 16 500 грн., що складає 75 відсотків від загальної суми Статутного капіталу.

Згідно ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи одержані одним із подружжя, укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш,які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», господарське товариство є власником майна, переданого учасниками у власність, як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Згідно Постанови Верховного суду України від 03 липня 2013 року, Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1.ч.1.ст.355 ЦПК України за друге півріччя 2013 року від 01.02.2014 року з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства, вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки обєкта права спільної власності подружжя.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України «про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, частка у статутному фонді господарського товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки власником майна є саме товариство.

Виходячи із змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доході.

Таким чином постанова нотаріуса є обґрунтованою та підстави для її скасування відсутні, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом до уваги рішення Конституційного Суду України № 17-пр/2012 від 19.09.2012 року та Правових позицій викладених у Постановах Верховного Суду України , оскільки предметом даного позову є право на спадщину, а рішення Конституційного Суду України та правові позиції стосуються поділу майна подружжя.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не ґрунтуються на вимогах закону, не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення про скасування оскаржуваного рішення чи його зміну, крім того були предметом дослідження суд першої інстанції висновки суду не спростовують.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, надав їм належну оцінку, в рішення суду повно відображені обставини справи, що мають суттєве значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303-304, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд ,-

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника за довіреністю адвоката ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: