Справа № 146/390/15-ц Провадження № 22-ц/772/1658/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 59Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Рибчинського В.П., Берегового О.Ю., з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області, управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДК у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про стягнення невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку за апеляційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 9 квітня 202015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з цим позовом, відповідно до якого просила стягнути з управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області (далі УПСЗН) на її користь суму невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2010 2013 роки у розмірі 26496,73 грн. шляхом зобовязання управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДК у Вінницькій області списати кошти з відповідних рахунків, належних УПСЗН.

Вказувала, що постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 3 березня 2014 року, яка набрала законної сили 30 квітня 2014 року, задоволено її адміністративний позов, визнано неправомірними дії УПСЗН щодо виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у розмірі меншому, ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років; зобовязано УПСЗН здійснити перерахунок зазначеної допомоги та виплату її неодотриманої частини за 2010, 2011, 2012, 2013 роки по час припинення виплати у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат.

На стадії виконання цієї постанови УПСЗН зроблено перерахунок суми невиплаченої допомоги по догляду за дитиною у розмірі 26496,76 грн., але виплачена ця сума їй не була.

18 грудня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки Законом України «Про державний бюджет» не передбачено видатків для виконання судових рішень.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 9 квітня 202015 року позов задоволено. Стягнуто з УПСЗН на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2010 2013 роки у розмірі 26496,73 грн. шляхом зобовязання управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДК у Вінницькій області списати кошти з відповідних рахунків, належних УПСЗН. Вирішено питання про судові витрати у справі.

В апеляційній скарзі УПСЗН, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги судова колегія вважає, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як розяснено у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Ст. 17 КАС України визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних спорів, а ст. 18 цього Кодексу встановлено предметну підсудність адміністративних справ, зокрема п. 4 ч. 1 зазначеної статті передбачено, що усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно з розясненнями, що містяться у п. п. 2 4 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» за змістом частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції: понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України; визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України; встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України); встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

Як вбачається із позовної заяви спір між сторонами виник саме з приводу виплати субєктом владних повноважень УПСЗН соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку у звязку з невиконанням відповідачем добровільно постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 3 березня 2014 року, яка набрала законної сили 30 квітня 2014 року, про задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 до УПСЗН про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

За змістом ч. 1 ст. 383 ЦПК України оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби у порядку цивільного судочинства допускається в рамках виконавчого провадження з виконання судових рішень, ухвалених лише відповідно до ЦПК України.

Процесуальні питання, повязані із виконанням судових рішень в адміністративних справи урегульовані Розділом V КАС України, зокрема ст. 267 цього Кодексу установлено судовий контроль за виконанням судових рішень в таких справах.

Крім того, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Оскільки спір між сторонами носить публічно-правовий характер, його стороною є орган виконавчої влади, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, то у суду першої інстанції не було підстав для відкриття провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України), а відтак рішення підлягає скасуванню а провадження у справі закриттю.

Крім того, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Проте, актами цивільного законодавства не передбачено виникнення цивільних прав та обовязків з рішення суду, ухваленого у порядку адміністративного судочинства щодо спору фізичної особи з суб'єктом владних повноважень з приводу обчислення, призначення та здійснення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 310, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 9 квітня 202015 року Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області, управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДК у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області, про стягнення невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом 20 днів з часу набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: ОСОБА_4