АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2043/15 Справа № 185/4127/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бондаренко В. М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

23 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третіх осіб: ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4, Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради про визнання недійсними прилюдних торгів, витребування майна, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати недійсними результати прилюдних торгів по реалізації квартири АДРЕСА_1 за протоколом від 13 лютого 2013 року № 08/509/12/1н-2 проведення прилюдних торгів, яка належить їй та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, витребувати цю квартиру із незаконного володіння ОСОБА_3, а також визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 08 лютого 2012 року державним виконавцем ВДВС Павлоградського МУЮ Ломаєвою С.М. було відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06 грудня 2011 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Дніпропетровське регіональне управління заборгованості за кредитним договором у розмірі 287 668,03 грн. Відповідно до протоколу № 08/509/12/1н-2, складеного ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» про проведення прилюдних торгів нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 переможцем торгів визнано ОСОБА_3

Вважає, що підготовка та проведення прилюдних торгів здійснені з порушенням чинного законодавства, а саме: вона не знала та не була належним чином повідомлена державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження та здійснення примусових заходів щодо продажу арештованої квартири. В ході здійснення примусових заходів державним виконавцем вона не повідомлялась про проведення оцінки та уцінки арештованого майна, як і не була жодним разом повідомлена про заходи, здійснені ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» з приводу продажу арештованого майна. Крім того, між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було досягнута домовленість про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору, яка не давала можливості здійснювати примусові заходи державним виконавцем. Також прилюдні торги проведені з порушенням прав її дитини-інваліда ОСОБА_4,1995 року народження, оскільки син проживає на даний час у спірній квартирі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_2 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального права, просить рішення суду від 11 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Павлоградського МУЮ Ломаєвою С.М. від 08 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором 287 668,03 грн.

Згідно з актом опису й арешту майна від 30 березня 2012 року, складеного державним виконавцем ВДВС Павлоградського МУЮ Ломаєвою С.М. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3906 описано і накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

З квітня 2012 року постановою державного виконавця призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_6

Копію постанови надіслано сторонам виконавчого провадження.

28 квітня 2012 року експерт надав висновок з оцінки майна, копії якого направлені сторонам, у зв'язку із незгодою стягувача з висновками експерта, 16 травня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про призначення рецензента ОСОБА_7, яким 24 липня 2012 року надано рецензію на висновки ОСОБА_6 з оцінки нерухомого майна ОСОБА_2

Відповідно до договору № 08/509/12/І-31н від 17 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) ВДВС Павлоградського МУЮ доручило ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» реалізацію арештованого державним виконавцем нерухомого іпотечного майна за ціною 50337,00 грн. без ПДВ.

14 січня 2013 року у зв'язку з відсутністю заявок покупців прилюдні торги не відбувалися.

Постановою від 16 січня 2013 року була проведена уцінка арештованого майна на 25% та вартість майна становила 37 752,75 грн.

Повторно прилюдні торги були призначені на 13 лютого 2013 року.

ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» оприлюднювало інформацію про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна позивача на веб-сайті «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна» (https://trade.informjust.ua), у засобах масової інформації, газета «Народная правда» випуск №4(563) від 24 січня 2013 року та газета «Лица» випуск №8(929) від 25 січня 2013 року, направляло інформацію безпосередньо позивачу рекомендованим листом від 24 січня 2013.

13 лютого 2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації іпотечного майна відповідно до протоколу № 08/509/12/І-31н-2 складеного ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» про проведення прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1 переможцем торгів визнано ОСОБА_3, яка сплатила 45 000 грн.

01 березня 2013 року державним виконавцем складено акт про реалізацію предмету іпотеки.

На підставі акту про реалізацію предмету іпотеки від 01 березня 2014 року третій особі ОСОБА_3 видане свідоцтво від 19 березня 2013 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 про що державним нотаріусом першої Павлоградської державної нотаріальної контори зроблений запис у держаному реєстрі № 2-354, та зареєстровано право власності вказаної третьої особи на спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення договору іпотеки неповнолітній ОСОБА_4 не був зареєстрований в спірній квартирі, тому його проживання там не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», забороняється зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час здійснення яких-небудь угод щодо житлових приміщень. Ця ж норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням майнових та житлових прав дітей, виселення яких з помешкання, де вони проживають, не може відбуватися без дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.10 ст.177 СК України порядок здійснення органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових інтересів дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. Згідно п. 67 Порядку, дозвіл на вчинення правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районним адміністраціям, виконавчим органам міської, районної в місті ради по представленню служби у справах дітей після проведеної вказаною службою перевірки документів за місцем знаходження майна на протязі одного місяця з дня надходження заяви на здійснення право чинів стосовно нерухомого майна дитини та тільки у разі гарантованого збереження його прав на майно і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року № 489/20802.

Згідно з п. 1.1. ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 4.5.9. вказаної вище Інструкції передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто попередній дозвіл органів опіки та піклування необхідний в разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, при примусовому виконанні рішень у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання суду першої інстанції як на підставу для відмови визнання прилюдних торгів недійсними через відсутність жодних доказів наявності у ОСОБА_4, 1995 року народження права користування квартирою АДРЕСА_1 взагалі не містить правового обґрунтування, оскільки до такого неправильного висновку суд дійшов, вказавши лише про те, що фактичне проживання особи за певною адресою, само по собі не надає цій особі права користування відповідною квартирою.

· За загальним правилом фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлені законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч.2,6 ст.29 ЦК України);

В матеріалах справи міститься акт комісії у складі паспортистів ЖС - 2 від 10 листопада 2014 року яким встановлено, що ОСОБА_4, 1995 року зареєстрований та проживає з 2006 року разом зі своїм батьком ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_5 (т. 3, а.с. 41).

Відповідно до довідки виданої ПП «К-П-1» від 18 листопада 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_4, 1995 року народження без реєстрації разом із своєю матір»ю ОСОБА_2 на підставі акту ПП «К-П-1» від 13 листопада 2014 року (т. 3, а.с. 44).

За змістом акту комісії у складі паспортистів ЖС - 2 від 26 листопада 2014 року, ОСОБА_4, 1995 року не проживає в квартирі АДРЕСА_5 з 2007 року, лише навідується до батька, який там мешкає (т. 3, а.с. 49).

З довідки Павлоградської міської школи № 2 Павлоградської міської ради Дніпропетровської області вбачається, що ОСОБА_4,1995 року народження дійсно навчався в зазначеній загальноосвітній школі в період з 01 вересня 2007 року по 11 травня 2012 року, яка знаходиться за місцем знаходження спірної квартири.

В медичних документах, які містяться у матеріалах справи, місця проживання сина, який являється інвалідом першої групи вказана спірна квартира.

За таких обставин, колегія судів приходить до висновку, що судом порушені норми міжнародного законодавства щодо захисту прав дитини, ратифікованого Україною, а саме: згідно із ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, що здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не надав належної оцінки наданим позивачкою доказів під час розгляду справи, не застосував правові норми, які підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами та ухвалив рішення, яке порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, охорону дитинства в Україні, як стратегічний загальнонаціональний пріоритет та не відповідає вимогам національного і міжнародного законодавства щодо захисту прав дитини.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема, стаття 388 ЦК України, яка надає власнику право витребувати майно від добросовісного набувача.

· Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦПК України.

Разом із тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог.

Установивши, що спірна квартира вибула з володіння власника в зазначений спосіб, колегія суддів вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту не є належним способом захисту.

Звернення ОСОБА_2 до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на спірну квартиру є передчасними, оскільки вона не позбавлена права звернутися до суду для вирішення даного питання в разі визнання недійсним свідоцтва від 19 березня 2013 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане державним нотаріусом першої Павлоградської державної нотаріальної контори на ім»я ОСОБА_3 на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

З огляду на вище встановлені обставини та враховуючи, що неправильне застосування судом норм матеріального права, що не підлягали застосуванню, призвело до неправильного вирішення спору, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за участю третіх осіб: ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4, Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради про визнання недійсними прилюдних торгів, витребування майна, визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсними прилюдні торги, проведені 13 лютого 2013 року по реалізації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова З.М. Пономарь Л.А. Черненкова