Справа № 2-569/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та визнання державного акту частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси 19.12.2005 року звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та визнання державного акту частково недійсним. В обгрунтуванні позовних вимог позивач посилався на те, що згідно плану Управління головного архітектора м.Одеси від 26.07.1956 року йому належить ділянка площею 600 кв.м., фактично він займав ділянку площею 594 кв.м., так як відповідачка заволоділа його земельною ділянкою площею 18, 15 кв.м. В звязку з чим, просив визнати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0629 га по вул.Гранатній № 34 від 06.11.2001 року на імя ОСОБА_2 частково недійсним (а.с. 3 4).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2007 року провадження у справі було зупинено строком на 6 місяців, до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника, після смерті позивача ОСОБА_3 (а.с.88).

3 листопада 2008 року ОСОБА_4, вважаючи себе правонаступником ОСОБА_3, подав позовну заяву, в який він просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька на житловий будинок з надвірними спорудами, в тому числі гараж під літ. «Н», розташований в м.Одесі по вул.Гранатній, 36 на земельній ділянці площею 600 кв.м. та визнати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0629 га по вул.Гранатній № 34 від 06.11.2001 року на імя ОСОБА_2 частково недійсним. Судом було прийнято рішення про визнання його процесуальним правонаступником ОСОБА_3 та прийнято позов до провадження (а.с. 149).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала уточненні позовні вимоги, на обґрунтування яких посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу та просила відмовити в задоволенні поданої заяви.

Представник Управління земельних ресурсів Одеської міської ради ОСОБА_6 та представник Одеської міської ради ОСОБА_7 також заперечували щодо задоволення поданого позову, за мотивами зафіксованими технічними засобами фіксації процесу та просив відмовити в задоволенні поданої заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 20.07.1956 року одержав земельну ділянку, розміром 600 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Гранатна, 125. На цій земельній ділянці ОСОБА_3 в 1947 році побудував житловий будинок з надвірними спорудами, але не здав будинок в експлуатацію (а.с. 21 22).

Відповідачці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на майно по заповіту від 27.03.1991 року належить житловий будинок з надвірними прибудовами, який розташований в м.Одесі по вул.Гранатній, 34, який складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 27,5 кв.м., та надвірними прибудовами: «Б» сарай, «В» уборна, № 1 2 огорожа, І мостіння, ІІІ колодец, розташованого на земельні ділянці площею 622 кв.м. (а.с. 39). Рішенням Малиновського РІК м.Одеси від 16.09.1994 року № 767, були узаконені кімната площею 11 кв.м., прибудова а 1 та гараж під літ. «Г».

Також встановлено, що відповідно до рішення Одеської міської ради від 04.07.2001 року за № 2493 - ХХІІІ у власність ОСОБА_2 передано земельна ділянка площею 0,0629 га в межах згідно з планом. На підставі наведеного рішення Одеської міської ради ОСОБА_2 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0629 га по вул.Гранатній, 34 в м.Одесі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, акт зареєстровано 06.11.2001 року, що вбачається з копії цього акту (а.с. 13).

Представник позивача посилалася в суді на те, що батько позивача ОСОБА_3 не давав згоди на приватизацію земельної ділянки площею 18, 15 кв.м. Посилання позивача ОСОБА_4 на те, що площа земельної ділянки, яку відповідачка отримала у власність, за розміром є більшою (0,0629 га), ніж та, яку мала отримала, тобто на 18,15 кв.м., які повинні відійти йому, суд вважає надуманими і безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. г) ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В суді зясовано, що рішення Одеської міської ради від 04.07.2001 року за № 2493 - ХХІІІ відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки прийняте відповідно до постанови Верховної Ради України «Про продовження дії пункту 6 постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу», Закону України «Про місцеве самоврядування», декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», наказу Держкомзему «Про затвердження Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України».

Згідно зі ст.118 ЗК України /в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 року /зі змінами/, зареєстрованим в Мінюсті України 04.06.1999 року за № 354/3647, передбачено, що складання державного акту на право власності на земельну ділянку при передачі або наданні земельної ділянки, яка була раніше надана громадянам у постійне користування, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ за затвердженою відповідною технічною документацією /п.1.13/.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм межі земельної ділянки при передачі громадянину у власність підлягають встановленню в натурі /на місцевості/, що передбачає обовязкове погодження меж з суміжними землекористувачами, про що складається відповідний акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, який поряд з іншою технічною документацією є підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо приватизації земельної ділянки. Відповідно до Положення про земельно кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему від 26.08.1997 року № 85, зареєстрованим в Мінюсті України 31.10.1997 року за № 522/2326, до складу документації з інвентаризації земель входять акти встановлення та погодження меж землекористувань.

В матеріалах цивільної справи знаходиться акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель що знаходиться в користуванні громадянки ОСОБА_2 по вул.Гранатній, 34 в м.Одесі від 15.08.2002 року, крім того судом приймається до уваги та обставина, що зазначений акт визначення та погодження меж землекористування при приватизації земельної ділянки відповідачкою ОСОБА_2, в якому вказано межі частини земельної ділянки, яка передається відповідачці у власність, стоїть особистий підпис батька позивача ОСОБА_3, згідно якого було погоджено як розміри, так і межі частин земельної ділянки, які можуть бути передані у власність (а.с. 43).

Таким чином, суд вважає, що при ухваленні рішення сесії Одеської міської ради від 04.07.2001 року за № 2493 ХХІІІ, яким ОСОБА_2 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0629га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідачкою дотримано всі вимоги чинного законодавства; прийнято компетентним органом, права та охоронювані законом інтереси позивача не порушено.

З приводу позовних вимог щодо визнання права власності на гараж під літ. «Н» судом встановлено, що ще при житті матері відповідач на своїй земельній ділянці, яка є суміжною з ділянкою ОСОБА_2 звів самовільну будову у вигляді гаражу, більша частина якого розташована на земельній ділянці відповідачки. В звязку з чим, відповідачка в 2005 році звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_8 про усунення перешкод в здійсненні права власності земельною ділянкою.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2005 року (головуючий суддя Демченко О.М.) позов ОСОБА_2 був задоволений та зобовязано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 в праві користування та розпорядження земельною ділянкою площею 2,75 х 6,60 кв.м. Знести самовільну будову під літ. «Е», яка розташована на земельній ділянці ОСОБА_2 (а.с. 40).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.03.2006 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29.03.2005 року залишено без змін. (а.с. 107 108).

Проте під час розгляду справи судом було встановлено, що гараж під літ. «Е», який був предметом розгляду вищезазначеної цивільної справи та гараж під літ. «Н», який вказаний в позовній заяві ОСОБА_4 є одним і тим же гаражем, а його літералізація змінилась в ході складання технічних документів на житловий будинок та господарські споруди.

З врахуванням положень ч 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку передбаченому ст.16 ЦП України, то вона задоволенню не підлягає, оскільки зазначена норма визначає лише способи захисту порушеного права, а не підстави набуття права власності. Позовні вимоги ґрунтуються на ст.ст. 331, 376 ЦК України, які передбачають підстави набуття права власності, засади захисту права власності та умови визнання даного права. Зокрема, позов про визнання права власності може бути предявлено, якщо воно оспорюється чи не визнається іншою особою, чи втрачено документ, який дане право посвідчує. Позивачем та його представником не надано доказів того, що право власності позивача на житловий будинок з надвірними спорудами будь-ким оспорюється чи не визнається. З пояснень представника позивача вбачається, що ні Одеська міська рада, ні КП ОМБТІ та РОН не відмовляло в видачі свідоцтва про право власності чи то реєстрації даного права. Позивач з відповідними заявами і не звертався. Внаслідок цього доводи представника позивача про можливу відмову є неспроможними, оскільки доказів відмови не надано і відсутній предмет спору.

Таким чином, суду не надано доказів порушення цивільного права позивача, яке підлягало б судовому захисту та взагалі наявності предмету спору. Представник позивача на пропозицію та розяснення суду своїм правом змінити позовні вимоги не скористався, вважає всі надані докази достатніми.

За таких обставин, коли відповідно до вимог ст.60 ЦПК України позивач не довів, що його право порушене саме відповідачкою, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226, 294 ЦПК України, ст. ст. 95, 96, 103, 120, 152 ЗК України, ст. ст.321, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування та визнання державного акту частково недійсним відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також подання апеляційної скарги до Малиновського районного суду м. Одеси протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ