У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 7 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 18 листопада 2013 року вона працює у дошкільному навчальному закладі № 10 Костянтинівського міського управління освіти на посаді помічника вихователя. Для отримання заробітної плати нею було відкрито рахунок у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»). У січні 2014 року вона помітила неспівпадіння розміру нарахованої заробітної плати із наявною сумою на картковому рахунку. З'ясувалося, що з її рахунку відповідачем без її повідомлення було списано більше ніж 50% нарахованої їй заробітної плати.

Позивач ОСОБА_6 вважала, що незаконно списані грошові кошти за період з 1 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року у сумі 560 грн 59 коп. підлягають поверненню відповідачем. Крім того, просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 7 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 лютого 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк відкрив їй картковий рахунок № НОМЕР_1 та надав платіжну картку з встановленим первісним кредитним лімітом у розмірі 2 100 грн. (а.с. 30-33 ). ОСОБА_6 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір.

Станом на 4 квітня 2014 року за позивачем рахувалася заборгованість у розмірі 10 869 грн 82 коп.

З 18 листопада 2013 року ОСОБА_6 працює у дошкільному навчальному закладі №10 Костянтинівського міського управління освіти на посаді помічника вихователя. Для отримання заробітної плати нею 29 листопада 2013 року було відкрито рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк». Разом із цим укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк відкрив картковий рахунок № НОМЕР_2 та надав платіжну картку без встановленого кредитного ліміту (а. с. 11).

Судами встановлено, що за договором 9 лютого 2006 року (картковий рахунок № НОМЕР_1) згідно даних мультікаси ОСОБА_6 мала прострочену заборгованість, в рахунок погашення якої відповідачем було здійснено списання коштів з її платіжної картки № НОМЕР_2.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про правомірність дій банку щодо списання грошових коштів без розпорядження ОСОБА_6 з її карткового рахунку № НОМЕР_2 на картковий рахунок № НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за договором від 9 лютого 2006 року.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року, у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, зокрема, у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України не перевірили строку дії договору від 9 лютого 2006 року, який відповідає строку дії картки № НОМЕР_1 та чи відбулося списання коштів з рахунку позивача у 2013 - 2014 роках у межах строку позовної давності за кредитними правовідносинами, які виникли у 2006 році.

Вказані вище обставини свідчать, що суди не врахували правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року, у справі № 6-14цс14 та залишили поза увагою доводи позивача щодо неправомірності дій банку по списанню коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 9 лютого 2006 року поза межами строку позовної давності.

За таких обставин судові рішення в частині вирішення позовних вимог щодо незаконного списання грошових коштів та їх повернення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим висновки судів щодо відсутності підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди є правильними, а тому судові рішення у цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 7 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо незаконного списання грошових коштів та їх повернення, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення судів в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: