Справа № 495/8694/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 березня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання договору кредитування та договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 21.11.2014 року звернулася до суду з позовом до ПАТ«Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання договору кредитування та договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 01.06.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 2007/671/Ф03.14-21, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 87800 долларів США зі сплатою 13 % строком користування до 31.05.2017 року. Також, того ж дня, на виконання вищевказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір. Враховуючи те, що при підписанні цього договору та в подальшому під час його дії було порушено права споживача банківських послуг, оскільки банком було здійснено нечесну підприємницьку діяльність, позивач просить суд: визнати недійним договір кредиту № 2007/671/Ф03.14-21, укладений 01.06.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», та визнати недійсним іпотечний договір від 01.06.2007 року, укладений 01.06.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» .

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.45).

Представник відповідача ПАТ «Уксоцбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома.

Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та надавши оцінку в сукупності наявним в справі доказам, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.06.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 87800 долларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних (а.с.9-12).

У якості забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, того ж дня 01.06.2007 року, між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно якого іпотекодавець, тобто ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотеко держателю наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру під № 12, загальною площею 59,14 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Позивачка в позовній заяві зазначає, що їй з боку банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Окрім того банк не попередив ОСОБА_1, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги позивача. До того ж, банк в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Стверджує, що у договорі свідомо допущені банком невідповідність змісту актам законодавства України, які націлені проти прав та інтересів позивача.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі . Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом . Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму № 5 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що ст.203 ЦК України визначено вичерпний перелік обставин, за яких правочин вважається дійсним, а в момент вчинення правочину були додержані всі вимоги законодавства щодо його чинності, позивачка власним підписом підтвердила свою згоду на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання договору кредитування та договору іпотеки недійсним є необґрунтованим, не доведеним та таким, що не підлягає задоволеною.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів, визнання договору кредитування та договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан