22-ц/775/1024/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Троян Л.Г.
Категорія 47 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Песоцької Л.І.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

за участю прокурора Овчаренка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання угоди недійсною та визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А :

22.01.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що йому на праві приватної власності належала земельна ділянка, розміром 7.6568 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У березні 2008 року він отримав пропозицію від Новоандріївської сільської ради укласти договір про тимчасову передачу права власності на належну йому земельну ділянку з добровільною відмовою від неї. При цьому відповідач пообіцяв, що позивач буде продовжувати користуватися землею. 09.04.2008 року між позивачем та Новоандріївською сільською радою було укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від неї власника земельної ділянки, нотаріально посвідчений. Протягом всього часу ОСОБА_2 продовжував користуватися своєю земельною ділянкою та тільки в 2015 році дізнався, що земельна ділянка йому не належить. Відповідач розірвати договір добровільно відмовився, тому позивач просив суд визнати укладений 09.04.2008 між ним та Новоандріївською сільською радою Волноваського району договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від неї власника земельної ділянки площею 7.6568 га. на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району, кадастровий номер НОМЕР_1, недійсним та визнати за ним право власності на цю земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Новоандріївської сільської ради

Волноваського району Донецької області про визнання угоди недійсною та визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнано укладений між ОСОБА_2 та Новоандріївською сільською радою Волноваського району договір про передачу права власності на земельні ділянки у зв'язку з добровільною відмовою від них власника земельних ділянок, укладений 09.04.2008, затверджений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В. стосовно земельних ділянок площею 7.6568 га. на території Новоандріївської сільської ради Волноваськського району, кадастровий номер НОМЕР_1 та НОМЕР_2. недійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальним розміром 7.6568 га. з яких 7,4998 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та 0,1570 га з кадастровим номером НОМЕР_2, які розташовані на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Волноваського району Донецької області Резницький С.А., який діє в інтересах держави, подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 1 ст. 229 ЦК України, внаслідок чого спірний договір не може бути визнано недійсним, оскільки позивачем не було доведено факт укладення спірного договору під впливом помилки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта Овчаренко О.С. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засідання апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін

Представник відповідача Новоандріївської сільської ради Романченко О.М. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін, оскільки позивач продовжує користувався земельною ділянкою та сплачує податки на землю.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись ч.1 ст.229 ЦК України, прийшов до висновку, що договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього був укладений ОСОБА_2 помилково, оскільки при його укладанні його було завірено, що договір є тимчасовим і позивач не втрачає право користування землею.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає наданим доказам і нормам процесуального та матеріального права.

Відповідно до положень ч.3, ч.4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення здійснює прокурор, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 мав на праві приватної власності земельну ділянку, розміром 7.6568 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровану на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого Волноваською райдержадміністрацією Донецької області 24.01.2008 року, на підставі рішення Волноваського районного суду від 29.12.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №07, кадастровий номер НОМЕР_1.

09.04.2008 року між ОСОБА_9, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 28.02.2008 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Родіоновим Ю.В від імені ОСОБА_2, та Новоандріївською сільською радою Волноваського районну Донецької області, в особі сільського голови Багатюк О.Е., було укладено договір про добровільну відмову від права приватної власності на земельні ділянки загальним розміром 7.6568 га кадастровий номер НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з передачою прав власності на земельні ділянки територіальній громаді Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області (а.с.5-7).

Відповідно до положень ст.142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації .

Виходячи із положень зазначеного закону, яким встановлений порядок припинення права власності, слід встановити добровільне, самостійне волевиявлення власника земельної ділянки, яке пов'язане з небажанням подальшої її експлуатації . Тобто особа самостійно із доброї волі відмовляється від набутого, згідно із Законом, права володіння та користування земельною ділянкою.

Між тим, як стверджує позивач ОСОБА_2 у позовній заяві, добровільного, самостійного волевиявлення на припинення права власності на земельну ділянку та на припинення користування нею, у нього не було, а договір на припинення права власності він вчинив під впливом помилки щодо правової природи правочину та його наслідків, оскільки вважав його тимчасовим, тому просив визнати його недійсним на підставі ч.1 та 3 статті 203 та ч.1 статті 229 ЦК України.

Зазначені позивачем обставини підтверджується матеріалами справи і доводами апеляційної скарги не спростовані.

Як пояснював в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2, в 2007 році до громади Новоандріївської сільської ради звернулося ТОВ «Новоандріївські каоліни» з пропозицією укласти договір про сумісну співпрацю, однією з складових якої повинна бути розробка відкритого кар'єру з добичі первинних каолінів на території, де розташовані земельні ділянки позивача та членів його родини. Для отримання дозволу на розробку кар'єру необхідно було, щоб право власності на відповідні земельні ділянки належало сільській раді, яка б і уклала договір з підприємством. Крім того, представник ТОВ «Новоандріївські каоліни» обіцяв робочі місця для мешканців села та мережу соціальних благ для розвитку села, у зв'язку із чим позивач погодився укласти договір про передачу його земельної ділянки відповідачу. Він не оспорює, що дійсно підписав довіреність для укладання такого договору і заяву про підтвердження наміру на відмову від власних земельних ділянок, але вважав, що таких наслідків не наступить, що земля залишиться в його розпорядженні, тобто, помилявся щодо природи правочину. Тим більш, що після укладання договору він ніколи фактично не передавав земельні ділянки сільській раді, продовжує ними користуватися за цільовим призначенням, платить на землю податки. Позивач не має іншої землі та іншого прибутку, ніж спірні земельні ділянки.

На підставі вищезазначеного договору Новоадріївській сільській територіальній громаді в особі Новоадріївської сільської ради в комунальну власність виданий Державний акт серія НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку 7,6568 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06 (а.с.8).

Представник відповідача - голова Новоадріївської сільської ради Романченко О.М. підтвердила такі обставини колегії суддів, пояснила, що ніякої сумісної діяльності сільська рада із ТОВ «Новоандріївські каоліни» не вела, оскільки підприємство, крім укладання вказаного договору, більш не ініціювало проведення розробки надр; тому сільська рада фактично не приймала земельні ділянки позивача у власність, не користується ними, не оплачує необхідні податки. Відповідач не підтримує доводи апеляційної скарги, вважає, що оскаржуваним рішенням не порушені його інтереси, а земельні ділянки юридично слід повернути їх законним володільцям.

Встановлені апеляційним судом обставини також підтверджується письмовими доказами по справі: протоколом зборів громадян, що мешкають на території Новоандріївської сільської ради від 15.11.2007 року, яким вирішено було погодитись на співпрацю з ТОВ «Новоандріївські каоліни» (а.с.46-47); договором про сумісну співпрацю від 16 листопада 2007 року між Новоандріївською сільською радою і ТОВ «Новоандріївські каоліни» (а.с.42); рішенням Новоандріївської сільської ради від 19.03.2008 року про згоду на добровільну відмову від права власності та прийняття на користь територіальної громади земельних ділянок, в тому числі ділянки ОСОБА_2 (а.с.44); рішенням Волноваської районної ради від 12.01.2008 року «про узгодження клопотання про надання надр в користування ТОВ «Новоандріївські каоліни» з метою розробки Новоандріївського джерела первісних каолінів» (а.с.45); довідкою про те, що позивач з 2002 року і по даний час використовує спірну земельну ділянку (а.с.51), копіями квитанцій про оплату податків на землю позивачем (а.с.49-50).

Згідно із положеннями ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 і 3 статті 203 ЦК України встановлені умови чинності правочину, за якими: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями ч.1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням встановлених у справі конкретних обставин укладення правочину, наведених положень закону, а також виходячи із моральних засад суспільства, принципів розумності та справедливості, колегія суддів вважає встановленим той факт, що позивач при укладенні оспорюваного договору діяв в інтересах територіальної громади, що свідчить про відсутність у нього добровільного, самостійного волевиявлення на безвідплатне припинення права власності на дві земельні ділянки, вартістю 106609,63 грн., а також не припиняв користуватись земельними ділянками, ніколи не передавав їх фактично сільській раді у розпорядження згідно з договором; вчинив цей правочин під впливом помилки відносно його правової природи та наслідків, що має істотне значення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо втрати Новоандріївською сільською радою належній їй відповідно до акту про право власності земельної ділянки та неналежний захист з її боку законних інтересів держави у спірних правовідносинах, з урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що саме з ініціативи сільської ради і в її інтересах позивач припинив право власності на землю, висновків суду не спростовують. Більш того, зазначена земельна ділянка після укладення правочину сільською радою у позивача не витребовувалася, що свідчить про відсутність у сторін наміру на реальне виконання угоди та припинення права власності позивача на земельну ділянку.

У зв'язку з цим не можна погодить і з доводами скарги про те, що позивач уклав правочин внаслідок власного недбальства, незнання закону, тощо.

Інші доводи апеляційної скарги також не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваного рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,312,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області відхилити

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Судді: