АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/20/2015 Головуючий в І інстанції Булах Є.М.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Капітан І.А.,
Радченка С.В.,
при секретарі:Сікорі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року до суду із зазначеним позовом звернувся ОСОБА_6, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 29.11.1991 року по 02.12.1998 року, а також з 30.07.1999 року по 06.10.2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 В період шлюбу ними набуто спільно у власність нерухоме майно. Оскільки на даний час постало питання у його поділі просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1; на нежиле приміщення, загальною площею 14,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1; гараж, загальною площею 21,6 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки ? частини вартості магазину промислових товарів, розташованого за адресою:АДРЕСА_3. В подальшому позивач письмовою заявою від 17.02.2013 року уточнив позовні вимоги та остаточно просив визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна просив визнати за ним право власності на квартиру № 27 та № 28 в АДРЕСА_1; нежиле приміщення, загальною площею 14,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1; гараж, загальною площею 21,6 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1. За відповідачем просив визнати право власності на магазин промислових товарів, розташованого за адресою:АДРЕСА_3. При цьому він посилався на те, що 30.07.2008 року між ним та відповідачкою було досягнуто домовленості щодо розподілу спільного майна, відповідно до якої він мав до 15.08.2008 року сплатити ОСОБА_5 у якості компенсації за її частку майна 150 000 євро. Ці кошти ним було сплачено відповідачці в обумовлений строк.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20.06.2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано спільним майном подружжя набутим під час шлюбу яке підлягає розподілу квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_1; нежиле приміщення, загальною площею 14, 4 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1; гараж, загальною площею 21, 6 кв. м., що розташований у АДРЕСА_1, магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_6 з спільного майна подружжя виділено - квартиру, розташовану за адресою:АДРЕСА_1, кв. 27. та квартиру № 28 розташовану за цією ж адресою,нежиле приміщення, загальною площею 14, 4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, гараж, загальною площею 21, 6 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартири №27 та № 28, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на нежитлове приміщення, загальною площею 14, 4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, право власності на гараж, загальною площею 21, 6 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1. ОСОБА_5 з спільного майна подружжя виділено магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_3

Не погодившись з таким рішення суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції посилався розписку, написану ОСОБА_5 від 30.07.2008 року, визнавши її фактично договором про розподіл майна подружжя. Однак, суд не звернув уваги на те, що ця розписка містила перелік не тільки спільного майна подружжя, а й особистого майна ОСОБА_5, а також майна, що взагалі їй не належить, а належить спільному з позивачем сину. За цією розпискою відповідачка зобов'язалась відмовитись від претензій на поділ спільного майна подружжя при розлученні на користь ОСОБА_6, за умови сплати відповідачці 150 тис. євро. Окрім спільного майна, позивач примусив відповідачку зазначити і те майно, що не було спільно нажитим, або їй взагалі не належало. Однак це майно не підлягає поділу після розірвання шлюбу. Зокрема, це стосується квартири АДРЕСА_2, яку відповідачка придбала не перебуваючи у шлюбі 21.01.1999 року. А тому суд не мав права визнавати цю квартиру спільно нажитим майном та присуджувати його ОСОБА_6 Крім того, суд присудив ОСОБА_6 нежитлове приміщення площею 14,4 кв.м по АДРЕСА_1, від якого відповідачка не відмовлялась у розписці від 30.07.2008 року. Зазначене майно підлягає розподілу між сторонами у рівних частинах. Також, визнаючи розписку від 30.07.2008 року без підпису ОСОБА_5 під текстом, договором про розподіл нерухомого майна, суд порушив вимоги ст. 69 СК України, ст. 372 ЦК України, які вимагають письмову нотаріальну форму укладення такого договору. ОСОБА_6 не надано до суду доказів, а саме квитанцій, про внесення на рахунок ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 150 тис. євро. Позивачем було внесено на рахунок відповідачки лише частину обумовленої суми, тобто він не виконав свої зобов'язання в повному обсязі. На підставі зазначено, просила заочне рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_6: в частині визнання спільним майном та права власності за ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 - відмовити; в частині визнання права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 14, 4 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 - відмовити; виділити ОСОБА_6 у власність ? частину нежитлового приміщення площею 14, 4 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_7 права власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6 право власності на гараж, загальною площею 21, 6 кв. м., що розташований у АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_5 право власності на магазин промислових товарів, який розташований по АДРЕСА_3; виділити ОСОБА_5 у власність ? частину нежитлового приміщення площею 14,4 кв.м. по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягали, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 29.11.1991 року по 02.12.1998 року та з 30.07.1999 року по 06.10.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторони придбали ряд об'єктів нерухомого майна, яке було оформлено на відповідачку ОСОБА_5

Так, відповідно до торгового контракту від 10.07.1997 року ОСОБА_5 придбала у власність трикімнатну квартиру № 27, загальною площею 67,1 кв.м., житловою 44,9 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_1. Вказаний контракт зареєстрований ХДБТІ за реєстровим номером № 1447 в книзі № 37(т.1 а.с.7).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 21.01.1999 року ААР № 815171, ОСОБА_5 придбала у власність двокімнатну квартиру № 28, загальною площею 46,8 кв.м., житлова площа 28,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1(т.1 а.с.108).

Згідно до договору купівлі-продажу від 26.11.2002 року ВАВ № 801974, ОСОБА_5 придбала у власність нежитлове приміщення, загальною площею 14,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстрований ХДБТІ за реєстровим № 35348 в книзі №90, вартістю 1884,00 грн. (т.1 а.с.8).

Відповідно до договору купівлі - продажу від 23.04.2003 року ВАК № 115318, ОСОБА_5 придбала у власність гараж, загальною площею 21,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстрований ХДБТІ за реєстровим номер № 623 в книзі № 2, вартістю 8000,00 грн. (т.1 а.с.9).

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.03.2013 року вбачається, що на ОСОБА_5 оформлено право приватної власності на магазин промислових товарів, розташований за адресою: АДРЕСА_3, яка придбавалась подружжям як квартира АДРЕСА_4 що вбачається з договору купівлі- продажу від 27.05.1998 року, яка згодом була реконструйована в магазин промислових товарів, вартістю 4860,00 грн. (т.1 а.с.10).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що дві квартири №№ 27, та 28 по АДРЕСА_1 були фактично переобладнані і на даний час становлять єдиний об'єкт нерухомого майна, хоча юридично вказане переобладнання не оформлено (т.2 а.с.28-30,49-53,164).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 1 статті 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» …вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами у даній справі є квартири №№27 та 28 по АДРЕСА_1, нежитлове приміщення площею 14,4 кв.м, гараж площею 21,6 кв. м, розташовані за тією ж адресою, а також магазин промислових товарів по АДРЕСА_3, який було переобладнано з кв. № 40, придбаної подружжям. Оскільки саме цей обсяг спільного майна подружжя був предметом спору, колегія суддів переглядаючи законність рішення суду у межах позовних вимог заявлених у суді першої інстанції , не бере до уваги посилання апелянтки на інше майно, яке до того ж, за її поясненнями оформлено на їх сина та щодо якого не було надано жодних доказів його придбання саме сторонами у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Реалізуючи вказане право 30.07.2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ще перебуваючи у шлюбі досягли згоди про поділ спільного майна подружжя та його спосіб. Так, відповідно до розписки від 30.07.2008 року, наданої у якості доказу позивачем та оригінал якої було досліджено апеляційним судом, в разі розірвання шлюбу подружжя досягли згоди, що за умови виплати ОСОБА_6 ОСОБА_5 грошової компенсації у розмірі 150000,00 євро у період з 01.08.2008 року по 15.08.2008 року вона відмовляється від належного подружжю майна на праві спільної власності, у тому числі і від квартир № 27,28 в АДРЕСА_1, нежитлового приміщення, загальною площею 14,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та гаража, загальною площею 21,6 кв.м., що розташованого у АДРЕСА_1, та у зв'язку із цим претензій щодо перерахованого майна мати не буде (т.1 а.с.13).

З банківських виписок ХФ АТ «Брокбізнесбанк» та завірених копій заяв про переказ готівки вбачається, що ОСОБА_6 в обумовлений термін перерахував на рахунок ОСОБА_5 грошові кошти: 01.08.2008 року - 20 000 євро, 06.08.2008 року - 40 000 грн., 12.08.2008 року - 740 000 грн. та 30 000 євро, що на час внесення грошових коштів за офіційним курсом НБУ загалом становило 151 573,92 євро (т.1 а.с.14,15, т.2 а.с.22-24). Факт існування між сторонами домовленості щодо поділу спільного майна та часткового отримання вказаних коштів підтверджувала також і ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі (т.2 а.с.5). Однак, згодом відповідачка змінила свою позицію і заперечувала як самі домовленості так і отримання коштів на їх виконання. При цьому ОСОБА_5 та її представники ставили під сумнів дійсність розписки від 30.07.2008 року, яка підтверджувала факт існування домовленості щодо поділу спільного майна, посилаючись на те, що наданий ОСОБА_6 оригінал розписки насправді є змонтованою кольоровою фотокопією. Разом з цим, справжності свого підпису під розпискою ОСОБА_5, у судовому засіданні не заперечувала, тому відповідна експертиза судом не призначалась.

Як свідчить висновок технічної експертизи документів № 4111 від 20.02.2015 року, призначеної на клопотання відповідачки, досліджуваний рукописний текст, який починається словами « 30.07.2008 (підпис) та закінчується словами : «… не имею 30.07.2008» у наданій на дослідження розписці від імені ОСОБА_5 від 30.07.2008 року виконаний рукописним способом з використанням гелевої ручки синього кольору ( т.2 а.с.110-111). Таким чином, твердження відповідачки та її представників щодо підроблення розписки від 30.07.2008 року шляхом її монтажу були спростовані. Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який встановив факт укладення між сторонами угоди про розподіл спільного майна подружжя та факт своєчасного отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_6 обумовлених у ній коштів на її виконання.

У п.22 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вищою судовою інстанцією роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки справа була розглянута судом першої інстанції за відсутності відповідачки у порядку заочного провадження, а в апеляційному суді сторони не досягли згоди щодо вартості спільного майна, апеляційним судом, на клопотання позивача була призначена та проведена судова експертиза з оцінки об'єктів спільного майна подружжя. Відповідно до висновку експерта № 11 від 03.06.2015 року ринкова вартість спільного майна подружжя станом на дату оцінювання - 08.05.2015 року становить 2 122 695 грн. (т.2 а.с.193). Таким чином вартість ? частини спільного майна подружжя становить 1 061 347,50 грн. Як зазначалось вище у період з 01.08.2008 року по 12.08.2008 року ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_5 151 573,92 євро, що на час розгляду справи апеляційним судом становить 3 621 540,51 грн. ( офіційний курс НБУ 23,8929 гривень за 1 євро). Отже ОСОБА_6 сплачено ОСОБА_5 на 2 560 193,01 грн. більше ніж вартість її частини спільного майна подружжя, яке підлягає поділу.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» …у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Під час розгляду справи апеляційному суду стало відомо, що 23.06.2015 року ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_6 здійснила відчуження квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу. Таким чином, не дивлячись на відчуження спірної квартири відповідачкою її вартість має враховуватись при здійсненні поділу. При цьому колегія суддів відхиляє посилання відповідачки та її представників на те, що кв. АДРЕСА_2 не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя через її придбання 21.01.1999 року тобто у період, коли сторони не перебували у шлюбі. Цей висновок обґрунтовується наступним.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі № 6-38цс15 від 03.06.2015 року майно , набуте до 01.01.2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їх спільної сумісної власності , якщо:1). майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони отримали спільні або особисті доходи об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту, бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як пояснював у судовому засіданні позивач ОСОБА_6 вони з ОСОБА_5 розірвали шлюб 02.12.1998 року у зв'язку із необхідністю оформлення документів для виїзду за межі України. Фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними не припинялось і 30.07.1999 року, тобто через півроку вони знову уклали шлюб. Вказана обставина підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_9, яка у суді апеляційної інстанції пояснювала, що її батьки до 2010 року проживали разом, мали спільний бюджет і вели спільне господарство. При цьому кошти, завдяки яким існувала сім'я і придбавалось майно, заробляв батько. Мати займалась дітьми та веденням домашнього господарства. Спірна квартира АДРЕСА_2 ще на початку 2000-х років була переобладнана в одну квартиру із квартирою № 27 і становила єдину квартиру, у якій вона жила разом із батьками до того, як всі вони виїхали на постійне проживання до ФРН. Факт спільного проживання після розірвання шлюбу у 1998 році не заперечувала і сама ОСОБА_5 (т.2 а.с.59-60). Таким чином, квартира АДРЕСА_2 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Оскільки судом першої інстанції поділ між сторонами було здійснено без встановлення як вартості окремих об'єктів спільного майна подружжя так і без встановлення загальної його вартості, а також зважаючи на те, що відповідачкою під час розгляду справи було здійснено відчуження спільного майна подружжя без згоди співвласника, то колегія суддів вважає за необхідне здійснити поділ майна з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин. У зв'язку із чим рішення суду підлягає частковому скасуванню на підставі п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Отже враховуючи те, що ОСОБА_6, на виконання домовленості подружжя про поділ спільного майна сплатив ОСОБА_5 вартість її частки у спільному майні подружжя у сумі, яка суттєво перевищує вартість всього спільного майна, та враховуючи те, що ОСОБА_5 протиправно розпорядилась частиною спільного майна, колегія суддів вважає за можливе передати у власність ОСОБА_6, окрім спільного майна, присудженого йому за заочним рішенням Суворовського райсуду м. Херсона від 20.06.2015 року також і магазин промислових товарів, розташований по АДРЕСА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20.06.2014 року, в частині виділення у власність ОСОБА_5 магазину промислових товарів, розташованого у АДРЕСА_3 та визнання за ОСОБА_5 права власності на цей магазин скасувати та ухвалити у зазначеній справі нове рішення, яким передати магазин промислових товарів, розташований у АДРЕСА_3 передати у власність ОСОБА_6.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: