АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/7487/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження 22ц/774/699/К/154 суддя Бондарева О.І.
Категорія - 24 ( 1 ) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"- Цвіркун Сергія Миколайовича,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 17 лютого 2015 року по справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі КПТМ "Криворіжтепломережа") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що відповідач є споживачами теплової енергії, яку надає КПТМ "Криворіжтепломережа" за адресою: АДРЕСА_1, проте оплата за отримані послуги ним здійснюється не у повному обсязі, тому просило стягнути з відповідача на користь підприємства суму боргу по оплаті за постачання теплової енергії в розмірі 5153,14 грн. за період з 01.01.2011 р. по 01.04.2014 року та судові витрати по справі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2015 року у задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі КПТМ "Криворіжтепломережа" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, про те, що відповідач не знав про розмір існуючої заборгованість по оплаті за надану теплову енергію, оскільки придбав квартиру лише 23.10.2013 року, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 23.10.2013 року, а саме п. 4.7 вбачається, що покупцю відомий стан заборгованості по квартирі та комунальним послугам. Договір ним підписаний та є обов'язковий до виконання.

Зазначене дає підстави вважати, те що відповідач на день укладення договору достовірно знав розмір заборгованості перед підприємством позивача та все одно придбав квартиру, а той факт що в договорі конкретно не зазначено, хто повинен сплачувати заборгованість по комунальним послугам та неймовірно низька ціна на квартиру, лише підтверджує факт того, що покупець взяв на себе боргу, а отже повинен їх сплатити.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно договору продавець квартири став власником на підставі договору купівлі-продажу лише 24.05.2013 року, що в свою чергу також унеможливлює стягнення боргу з останнього, адже в той період послуги підприємством позивача не надавались, тому відмова суду першої інстанції в задоволені заявленого позову веде до погіршення матеріального положення підприємства позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що КПТМ "Криворіжтепломережа" поставляло опалення і гаряче водопостачання до квартири АДРЕСА_1.

У період часу з 01.01.2011 року по 01.02.2014 року за вищевказаною адресою утворилась заборгованість у розмірі 5 153,14 грн., що підтверджується витягом із особового рахунку. (а.с. 4)

Власником вищевказаної квартири ОСОБА_3 став з 23.10.2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 з одного боку та відповідачем по справі з іншого.

Відповідно до довідки відділу адресно- довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та копії паспорту відповідача, останній зареєстрований у АДРЕСА_1 з 29.10.2013 року.

Відмовляючи в задоволені заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності, оскільки відповідач придбав квартиру лише 23.10.2013 року та з цього часу вчасно провадив оплату за надані послуги, а наявний договір купівлі-продажу квартири, не свідчить про обізнаність останнього про розмір існуючої заборгованості, оскільки вона в ньому чітко не визначена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Колегія суддів вважає, що на виконання зазначених вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини з фактичного користування послугами, які регулюються Законом України „Про теплопостачання", Законом України „Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 /далі -Правила/.

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України "Про теплопостачання".

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати ці послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 до моменту придбання ним квартири АДРЕСА_1, року був прописаний та проживав за адресою: АДРЕСА_2 до 29.10.2013 року та знятий з реєстрації за цією адресою 29.10.2013 року, що підтверджується копією паспорта відповідача, а отже послугами позивача, з надання теплової енергії, у спірний період не користувався тому висновок суду про відсутність правових підстав для визнання ОСОБА_3 споживачем теплової енергії у спірний період, з покладенням на нього обов'язку по сплаті нарахованої позивачем заборгованості відсутні, ґрунтується на вимогах закону.

Власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 став 23.10.2013 року та був зареєстрований в ній 29.10.2013 року, із цього часу, відповідно до наявних матеріалів справи квитанцій, своєчасно та в необхідному розмірі здійснював оплату за постачання теплової енергії, за вказаною адресою, що позивачем не заперечується.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 24.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М., який зареєстровано у реєстрі за № 987, власниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які продали її ОСОБА_4

Частиною 1 ст. 626 ЦПК України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковий для виконання стронами.

З 24.05.2013 року по 23.10.2013 року, тобто до моменту продажу квартири ОСОБА_3, ОСОБА_8 був власником вищевказаної квартири.

Як вбачається з обох договорів купівлі-продажу квартири як від 24.05.2013 року так і від 23.10.2013 року, договори містили пункт, зміст якого полягав у тому, що покупцю квартири відомий стан заборгованості по квартплаті та комунальним послугам.

Однак при цьому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги з приводу того, що покупцю квартири, в даному випадку ОСОБА_3 була відома конкретна сума заборгованості по квартирі чи її відсутності взагалі, так вказане твердження апелянта є припущенням, і не може бути визнано колегією суддів допустимим доказом в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається те, що у період з 24.05.2013 року по 23.10.2013 року, час коли власником квартири був ОСОБА_8 у останнього взагалі були відсутні нарахування боргів за постачання теплової енергії.

З попередніми власниками - ОСОБА_9, ОСОБА_7, жодних правовідносин у ОСОБА_3 не було.

Необґрунтованими та такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є твердження апелянта про те, що відмова суду першої інстанції в задоволені заявленого позову веде до погіршення матеріального положення підприємства позивача, оскільки вказаним рішенням стягнення наявного боргу визнається безнадійним, оскільки він не спростовує того факту, що ОСОБА_3 у спірній період в квартирі не проживав та не був споживачем послуг підприємства позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 17 лютого 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: