Провадження № 2/522/6765/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Одеська універсальна товарна біржа GIP, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, у якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 98/0213 квартири АДРЕСА_1 укладений 14 липня 1998 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

У судове засідання позивач звернувся з заявою, у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі до судового засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 14 липня 1998 року був укладений договір купівлі-продажу № 98/0213 квартири АДРЕСА_1 укладений 14 липня 1998 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Позивач передав відповідачам грошові кошти за квартиру, зареєструвався та на даний час проживає у ній.

Договір купівлі-продажу був укладений на Одеській універсальній товарній біржі GIP та зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН».

Таким чином, усі зобов'язання по договору купівлі-продажу № 98/0213 укладений 14 липня 1998 року були виконані в повному обсязі.

Оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до ст.15 якого, сторони нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу дійсним.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК України (1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною.

На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Одеська універсальна товарна біржа GIP, про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 98/0213 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м., укладений 14 липня 1998 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 16.06.2015