АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Абдуллаєвій Е.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2015 року,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вказує на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, та дослідження доказів з порушенням встановленого порядку.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення сторін в момент укладання кредитних договорів було вільним, відповідало їх внутрішній волі, зміст кредитних договорів не суперечив Цивільному кодексу України та іншім актам цивільного законодавства, був укладений за вільною згодою сторін. При укладанні даного договору позивач був ознайомлений з його змістом та погодився з умовами зобов'язання, про що свідчить відповідний підпис позивача на кожній сторінці договору.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що 04 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», було укладено кредитний договір №014/89-07/1055, згідно з умовами якого позивачу надано кредит в сумі 50 000 доларів США строком до 05 травня 2013 року зі сплатою 15% річних.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір та додаткові угоди недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що умови договорів є несправедливими, йому не було надано повної, своєчасної та достовірної інформації про умови договорів та порядок кредитування.

Зазначив, що відповідач перед укладанням договору не надав йому необхідної, повної та достовірної інформації про кредит, вартість всіх сукупних послуг, що позбавило його можливості правильного вибору форми кредитування, відтак вважає, що такі дії відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» місять в особі ознаки нечесної підприємницької практики, які виявилися у введені позивача в оману щодо умов договору.

До розгляду справи по суті позивач доповнив позов додатковими підставами, а саме: зазначив, що п.9.2 договору №014/89-07/1055 від 04 червня 2008 року суперечить ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже є несправедливим. Також додатково вказав, що 26 жовтня 2009 року було укладено додаткову угоду №014/89-07/1055/2 та додаткову угоду №014/89-07/1055/3 від 30 червня 2011 року до кредитного договору, якими було суттєво змінені певні умови договору.

Вважав, що додатковою угодою №014/89-07/1055/2 від 26 жовтня 2009 року фактичну заборгованість за сумою кредиту, було збільшено на суму заборгованості за процентами, але таке збільшення не супроводжувалось видачею кредитних коштів позивачу.

Вищезазначені додаткові угоди безпосередньо ним не підписувались, що свідчить про їх недійсність.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, графіком платежів, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис на кредитному договорі та додаткових угодах.

ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору, в тому числі в частині, що стосуються змін до умов кредитування, підписавши кредитний договір особисто і без застережень.

При цьому, ОСОБА_1 міг відмовитися від його укладення на умовах, запропонованих банком.

Проте позивач не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що оспорюваний договір був укладений позивачем саме на викладених у ньому умовах, які його влаштували і заперечень не викликали, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 червня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук