Справа № 466/1152/14 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/649/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання " Львівська залізниця" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання (ДТГО) "Львівська залізниця" до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4, третя особа: Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним та скасування рішення та Державного акту про право власності на земельну ділянку, -

встановила:

18 лютого 2014 року Державне територіально - галузеве об'єднання (ДТГО) "Львівська залізниця" звернулось з позовом до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4, третя особа Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним та скасування рішення та Державного акту про право власності на земельну ділянку.

Оскарженим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року в задоволенні позову Державного територіально-галузевого об'єднання (ДТГО) "Львівська залізниця" до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4, третя особа: Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним та скасування рішення та Державного акту про право власності на земельну ділянку - відмовлено.

Рішення суду оскаржено Державним територіально-галузевим об'єднанням

" Львівська залізниця".

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим і незаконним, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд розглянув справу з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірно застосував до спірних правовідносин ст.ст. 126,125 Земельного кодексу України. Судом не було взято до уваги, що, Брюховицька селищна рада та ОСОБА_4 ні усно, ні письмово не заперечили та не спростували факт розміщення залізничної колії на спірній земельній ділянці в смузі відведення залізниці та факт відведення залізниці в 1962 році спірної земельної ділянки під смугу відведення залізниці.

Просить суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що на даний час Державного акту на земельну ділянку ДТГО "Львівська залізниця" не має, а лише проводяться обстеження земель відповідно до договору із землевпорядною організацією ПП "Центр ринкових досліджень" від 03.07.2008р., №Л/П-08851/НЮ, у смузі відведення залізничних колій та оформлення документації на право постійного користування землею ДТГО "Львівська залізниця". Використання ДТГО "Львівська залізниця" спірної земельної ділянки здійснюється згідно "Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці", розробленого дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році, а відтак безпідставним є посилання позивача на те, що ДТГО "Львівська залізниця" є належним землекористувачем, оскільки вказана Таблиця не є підставою для використання землі згідно ЗК України.

Суд мотивував рішення також тим, що визнання недійним правового акту органу владу згідно якого особа набула право власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим, а тому позов є безпідставним.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Брюховицької селищної ради № 608 від 25.03.2006 "Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі" ОСОБА_4, затверджено технічну документацію для видачі державного акту і безоплатно передано останньому земельну ділянку площею 0,1595 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення Брюховицької селищної ради ОСОБА_4, видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1595 га, серія НОМЕР_1, кадастровий номер: НОМЕР_2.

У відповідності до ст. 131 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 6 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України.

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній і електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони.

Згідно ст. 68 Земельного кодексу України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, і необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

У відповідності із ст. 84 ч. 4 п. б ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Пунктом 5 постанови ВРУ №562 від 18.12.1990 року "Про порядок введення в дію ЗК України" передбачено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Відповідно до ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Пунктом 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. за №376 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010р. за №391/17686 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", яким встановлено, що план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки.

Згідно з пунктом 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Статтями 1 і 4 Положення "Про землі, надані транспорту", затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в т. ч. - і залізничному), визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення діяло до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 року № 24 "Про затвердження Положення про землі надані транспорту".

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходитися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

В контексті ст. 17 Закону України "Про основи містобудування" долучений до матеріалів справи План смуги відведення залізниці є містобудівною документацією, яка є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги погоджений представником виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих План смуги відведення, а також не звернуто увагу на те, що один примірник цього Плану згідно кутової відмітки був переданий на зберігання виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих, що свідчить про те, що органу місцевого самоврядування було відомо про його наявність. Відтак, висновок суду про те, що залізницею не передано Брюховицькій селищній раді План смуги відведення, який (крім того) не затверджений органом місцевого самоврядування, є необґрунтованим.

Судова колегія прийшла до висновку, що Планом смуги відведення є належним доказом перетину земельної ділянки Львівської залізниці із спірною земельною ділянкою.

Саме така правова викладена у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі №3-150гс14 у подібних правовідносинах, про що посилається апелянт (а.с.154).

З представленої судовій колегії відповіді з відділу Держземагенства у м.Львові №9-1323-0.5-1037/2-15 від 6.03.2015 року не спростовано дані зазначені в Плані смуги відведення.

Таким чином вилучення ділянки у встановленому порядку із Львівською залізницею не проводилося. Із Львівською залізницею, як суміжним землекористувачем, не було погоджено акт встановлення і узгодження меж землекористувачів в натурі та не було отримано погодження на вилучення земельної ділянки.

З врахуванням цього помилковими є висновки суду про те, що позивачем не представлено матеріалів перевірки уповноваженого органу (Держсільгоспінспекції) щодо незаконності прийнятих радою рішень або незаконного використання спірної земельної ділянки, а також про те, що ширина смуги відведення для залізниць третьої категорії повинна бути 23 метри.

Оскільки спірну передано у приватну власність земельну ділянку, яка знаходиться у смузі відведення Львівської залізниці, тому позовні вимоги слід задольнити.

За наведених вище обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позовних вимог.

Слід стягнути з Брюховицької селищної ради та ОСОБА_4 в користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" по 351,20 грн. судових витрат з кожного, з врахуванням сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307ч.1 п.2, 309ч.1 п.п.2-4, 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання " Львівська залізниця" - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного територіально-галузевого об'єднання (ДТГО) "Львівська залізниця" до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4, третя особа: Відділ держземагенства у м. Львові про визнання незаконним та скасування рішення та Державного акту про право власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.1.2 рішення Брюховицької селищної ради від 25.03.2006 року №608 про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4, в частині накладення меж земельної ділянки на смугу відведення залізниці.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1595 га, серія НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, виданий ОСОБА_4 на підставі п.1.2 рішення Брюховицької селищної ради від 25.03.2006 року №608.

Стягнути з Брюховицької селищної ради, ОСОБА_4 в користь Державного територіально-галузевого об'єднання " Львівська залізниця" по 365 грн.40 коп. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.