АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Лаченкової О.В.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма «Домобуд»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма «Домобуд» про визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма «Домобуд» (далі ТОВ Проектно-будівельна фірма «Домобуд») про визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 12 грудня 2005 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач був згоден продати, а позивачка згодна купити за 105000 грн. квартиру АДРЕСА_1, здійснюючи оплату рівними платежами раз на рік у термін до12 грудня 2008 року.

Позивачка виконала умови попереднього договору, здійснивши оплату квартири у визначені попереднім договором строки, а відповідач за актом прийму-передачі передав їй квартиру. За домовленістю сторін укладання основного договору купівлі-продажу повинно бути здійснено 12 грудня 2008 року, однак відповідач з невідомих позивачці причин відмовився від його укладання.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 12 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма «Дніпробуд» та визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначену квартиру.

В апеляційній скарзі ліквідатор ТОВ Проектно-будівельна фірма «Домобуд» ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України та виходив з тих обставин, що умови попереднього договору купівлі-продажу позивачкою виконані у повному обсязі та частково виконані відповідачем, а також, що основний договір купівлі-продажу спірної квартири не було укладено не з вини позивачки, а відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що за позивачкою не може бути визнано право власності на квартиру.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суд їх дійшов з порушенням норм матеріального права, що у відповідності з п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ Проектно-будівельна фірма «Домобуд» на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого у реєстрі за номером 4683, на праві колективної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Між ОСОБА_2 та ТОВ Проектно-будівельна фірма «Домобуд» 12 грудня 2005 року у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до умов цього договору відповідач згоден був продати, а позивачка згодна була купити вище зазначену квартиру за ціною 105000 грн. Оплата повинна була здійснюватися частково (рівними платежами раз на рік) в термін до 12 грудня 2008 року.

Договором визначено, що укладання та нотаріальне посвідчення основного договору мало бути здійснене 12 грудня 2008 року у приміщенні офісу нотаріуса (а.с.9).

Згідно копій квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 від 12 грудня 2005 року, № 2 від 04 грудня 2006 року, № 3 від 24 грудня 2007 року, № 4 від 08 грудня 2008 року позивачка здійснила оплату згідно попереднього договору купівлі-продажу квартири в загальному розмірі 105000 грн. (а.с.20-21).

Відповідно до Акту прийому-передачі від 08 грудня 2008 року відповідач передав у користування ОСОБА_2, а остання прийняла квартиру АДРЕСА_2 (а.с.19).

Основний договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Домобуд» укладено не було.

Відносно ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Домобуд» 20 вересня 2010 року Господарським судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі про банкрутство № Б3/160-10.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2011 року по Справі № Б3/160-10 ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Домобуд» було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_3 (а.с.63,64).

Як убачається з відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20 січня 2012 року на запит арбітражного керуючого, станом на 18 січня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ТОВ «Проектно-будівельна фірма «Домобуд» на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2005 року (а.с.112).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, розміщених на сайті Міністерства юстиції України, на теперішній час підприємство перебуває у стані припинення.

Предметом спору у даній справі є визнання попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у редакції, яка діяла на час їх виникнення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено можливість визнання договору дійсним у судовому порядку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним лише такий правочин, який сторонами було укладено.

Ст. 657 ЦК України було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Отже, правочин, момент укладення якого повязується з моментом державної реєстрації, зокрема, договір купівлі-продажу нерухомого майна, не може бути визнано дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, оскільки такий правочин є неукладеним.

Колегія суддів відзначає, що аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 18 квітня 2011 року № 2-17/604-2009 та в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, в п. 13 якої розяснено, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 Цивільного Кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім того, за приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відтак, колегія суддів зауважує, що право власності на нерухоме майно, яке набувалось позивачкою за попереднім договором до неї не перейшло і підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру відсутні, оскільки в порушення положень Цивільного кодексу України такий попередній договір було укладено у письмовій формі, тобто без нотаріального посвідчення та без проведення його державної реєстрації.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого у справі встановлено не було. Посилання суду у рішенні на ті обставини, що представник відповідача не пояснила причини відмови від укладення основного договору, не може бути підставою для визнання договору дійсним.

На підставі ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі залишення позову без задоволення, понесенні судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма «Домобуд» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельна фірма «Домобуд» про визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді