Справа № 541/722/15-ц
Провадження №2/541/460/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої, судді Куцин В. М.,

при секретарі Борисенко М. Б.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргород справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання непрацездатним вдівцем, визнання права власності в порядку спадкування на обовязкову частку домоволодіння, треті особи Приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Перша Миргородська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суд у з позовом про визнання в порядку спадкування права власності на частину квартири, що є обовязковою долею в майні, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року встановлений юридичний факт про проживання його та ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС, з 1987 року по день смерті ОСОБА_6 29 вересня 2014 року.

За життя ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно відповідачу по справі ОСОБА_4

На момент смерті ОСОБА_6, ОСОБА_3 був непрацездатним, оскільки мав вік 78 років і відповідно до положень ст.1241 ЦК України мав право на отримання обовязкові частки у майні спадкодавця.

Оскільки відповідач не визнає його права на спадщину, відмовляє у передачі правовстановлюючих документів на частину житлового будинку, що є спадковим майном, який розміщений за адресою місто Миргород вулиця Сорочинська,58/1, тому він з метою захисту своїх прав змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В ході судового розгляду позивач доповнив позовні вимоги, вимогою про визнання його непрацездатним вдівцем ОСОБА_6, яка померла 29 вересня 2014 року. Обґрунтовуючи доповнені позовні вимоги вказував, що з 1975 року до 1986 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

Після розірвання шлюбу, через декілька місяців, вони продовжували проживати з ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство та проживали спільно в будинку по вулиці Сорочинська 58/1 міста Миргород, який дружина придбала уже після розірвання шлюбу.

Коли в 2014 році дружина захворіла він здійснював догляд за нею, придбавав ліки та оплачував лікування.

29 вересня 2014 року ОСОБА_6 померла. Всі фінансові витрати повязані з похованням та обрядовими обідами він здійснював за власний рахунок.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, в тому числі і на квартиру, де проживали вони з спадкодавцем. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому було розяснено необхідність встановлення факту проживання однією сімєю. Даний юридичний факт був встановлений рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16.01.2015 року та визнано, що він та ОСОБА_6 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1987 року по 29 вересня 2014 року в місті Миргород по вулиці Сорочинська,58/1. Однак при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини йому було відмовлено, оскільки за життя ОСОБА_6 Г, все своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_4 В звязку з невизнанням спадкоємцем по заповіту, відповідачем по справі ОСОБА_4, його права на частину спадщини (обовязкову долю) після смерті ОСОБА_6, позивач просив визнати його непрацездатним вдівцем померлої 29.09. 2014 року ОСОБА_6

Крім того зазначав, що спадковим майном є квартира АДРЕСА_1, де проживали позивач та спадкодавець до дня смерті останньої, яка становить 3/5 частини житлового будинку №58 по вулиці Сорочинська в місті Миргород, та в цілому складається з коридору площею 4,4 кв.м., кухні - 8,7 кв.м., кімнати площею 16,4 кв.м., кімнати площею 8,6 кв.м., кімнати - 8,9 кв.м, сіней - 8,7 кв.м., тамбура - 4,4 кв.м., санвузла площею 3,3 кв.м. Обовязкова доля у спадщині позивача становить 3/20 частини домоволодіння. Правовстановлюючий документ, договір купівлі-продажу на підставі якого належав будинок спадкодавцю відповідач не надає, тому відповідно до вимог ст. 328,1216,1217 ЦК України просив визнати за ним ОСОБА_3, право власності в порядку спадкування за законом на обовязкову частку в спадщині, після смерті 29 вересня 2014 року ОСОБА_6, в розмірі 3/20 частини будинковолодіння, розташованого в місті Миргород вулиця Сорочинська, 58, що є частиною квартири №1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що незважаючи на розірвання шлюбу вони з ОСОБА_6 лише декілька місяців не проживали однією сімєю. Потім вони відновили подружні стосунки, і дружина його запросила проживати разом в квартирі, яку вона на той час придбала АДРЕСА_2. В цій квартирі вони з дружиною з 1987 року проживали разом до смерті ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, він проводив оплату за надані комунальні послуги, побудував гараж, разом відпочивали та турбувалися один про одного. За життя, за спільною домовленістю виготовили один надмогильний памятник із зображенням портретів його та дружини. Коли дружина захворіла, він турбувався про неї, придбавав ліки. Після смерті поховав її, та надавав кошти для організації поминальних обідів. Просив визнання його право на обовязкову долю в квартирі, щоб він мав можливість дожити віку, оскільки відповідач не визнає його права на частину квартири і не надає правовстановлюючих документів на квартиру.

Представник позивача адвокат ОСОБА_7 вважав, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки факт спільного проживання позивача та спадкодавця в фактичних шлюбних відносинах з 1987 року до часу смерті ОСОБА_6 встановлений рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16.01.2015 року, яке набрало законної сили. При цьому вказував, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини альтернативою шлюбу є конкубінат, фактичне спільне проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можуть вважатися сімейним життям і тому мають право на захист. Беззаперечним доказом заявлених повних вимог вважав свідчення свідків щодо відносин між позивачем та спадкодавцем як подружжя. При цьому вказував, що наявність у кожного з подружжя особистих грошових коштів від ведення індивідуальної підприємницької діяльності та суперечки, які виникали через недоброзичливе відношення спадкодавця до дітей позивача, не може свідчити про відсутність сімейних відносин. Оскільки на момент смерті спадкодавця позивач був непрацездатним, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 1241 ЦК України необхідно визнати його непрацездатним вдівцем та визнати за ним право власності на 3/20 частини будинковолодіння, розташованого в місті Миргород вулиця Сорочинська, 58, що є частиною квартири №1. Прийняття рішення про визнання права власності на обовязкову долю в спадщині є необхідним, оскільки відповідач, який є спадкоємцем по заповіту не визнає його права та не надає правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 заявлений позов, в тому числі і уточнені позовні вимоги, не визнав, суду пояснив, що спадкодавець ОСОБА_6 є його рідною тіткою, з якою він та його сімя підтримували родинні відносини протягом всього життя. З позивачем тітка проживала у спірній квартирі, однак кожен з них проживав у власній кімнаті, мав індивідуальні кошти та розпоряджався ними на власний розсуд, спадкодавець оплачувала послуги з використанню автомобіля, які надавав позивач. Багато років тому тітка повідомила, що заповіла йому належну їй квартиру№1 по вулиці Сорочинська,58 в місті Миргород. Незадовго до смерті тітка передала правовстановлюючі документи на квартиру та повідомила, де зберігаються кошти, які необхідно використати на її поховання. Оскільки на протязі тривалого спільного проживання з позивачем спадкодавець не побажала зареєструвати відповідача в належній їй квартирі, не змінила заповіту, отже це була воля покійної, тому позивач не має права на частину її квартири .

Представник відповідача ОСОБА_2 вважав, що заявлений позов не підлягає до задоволення, оскільки позивач ніколи не проживав із спадкодавцем ОСОБА_6 однією сімєю, хоча вони проживали в спірній квартирі, яка належала спадкодавцю і була придбана після розірвання шлюбу за кошти спадкодавця. Позивач та спадкодавець не мали спільного бюджету, оскільки ОСОБА_6 оплачувала послуги, які їй надавав позивач на власному автомобілі, а позивач використовував на власний розсуд кошти, які отримував від проданої ним живності. ОСОБА_3 завжди приймав рішення самостійно не враховуючи думку спадкодавця, принижував її, збудував гараж без дозволу власниці будинковолодіння, в період відсутності останньої. ОСОБА_6 мала намір його виселити з власного будинку, однак через юридичну необізнаність та зухвалу поведінку позивача не змогла цього зробити. Зазначені обставини свідчать про відсутність конкубінату між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а тому і відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Допитані в судовому засіданні свідки позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 беззаперечно підтвердили, що на протязі тривалого часу, близько 40 років прожили разом ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які ставилися один до одного з любовю, разом відпочивали, займалися домашнім господарством, обробляли город. Всі сприймали їх як подружжя. Крім того свідок ОСОБА_11, яка є головою вуличного комітету повідомила, що в її присутності ОСОБА_6 говорила щоб позивач зареєструвався в її будинку.

Свідки відповідача ОСОБА_12 (подруга покійної), ОСОБА_13 (дружина сина позивача), ОСОБА_14 (дружина відповідача) стверджували, що між позивачем та ОСОБА_6 не було сімейних відносин, вони проживали в одному будинку, кожен мав власну кімнату та власні кошти, якими кожен розпоряджався на власний розсуд, спадкодавець залишила зібрані нею кошти для поховання за які і була похована. Разом з тим зазначали, що останні харчувалися та сплачували за комунальні послуги спільно, відвідували родині свята родичів позивача разом та відзначали особисті свята спадкодавця в колі родичів позивача.

Треті особи приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та представник залученої судом (а.с.58-59) Першої Миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, направили на адресу суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд вважає що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 3 СК України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року, яке набрало законної сили встановлено факт проживання однією сімєю у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 29 вересня 2014 року, в період часу з 1987 року по 29 вересня 2014 року в місті Миргород Полтавської області по вулиці Сорочинська 58/1 (а.с.4).

29.09.2014 року ОСОБА_6 померла (а.с.25).

Оскільки вищевказаним рішенням суду від 16.01.2015 року та в ході судового розгляду даного позову, в тому числі з урахуванням пояснень як свідків позивача так і свідків відповідача, беззаперечно встановлено, що позивач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_6 проживали як подружжя, тому суд вважає доведеним, що внаслідок смерті дружини ОСОБА_6, її чоловік, позивач по справі ОСОБА_15 став вдівцем. При цьому суд не може взяти до уваги зауваження представника відповідача про «сумнівність» вказаного рішення, необізнаність його довірителя про ухвалення вказаного рішення, оскільки про існування вказаного рішення відповідачу стало беззаперечно відомо з часу отримання 17.04.2015 року копії позовної заяви, яка розглядається судом з додатками (а.с. 30), однак на час ухвалення рішення по даному спору вищевказане рішення не оскаржене, що свідчить згоду ОСОБА_4 з висновками суду.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Заповітом від 02.10.1996 року, посвідченим державним нотаріусом першої Миргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №2-3656, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те що буде належати їй на день смерті повністю заповіла відповідачу ОСОБА_4 (а.с.143-148).

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 на день смерті ОСОБА_6 був непрацездатним (а.с.12,13).

Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обовязкова частка).

Оскільки судом встановлено, що вдівець спадкодавця ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_6 був непрацездатним, він має право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_6

Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_6 була власницею 3/5 частин житлового будинку№58 по вулиці Сорочинська міста Миргород Полтавської області (квартира №1 загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 33,98 кв. м.), господарських будівель, споруд, відповідно до технічної документації (а.с.5-10), що підтвердили в судовому засіданні сторони. Правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно суду сторонами не надано.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на вищевикладені обставини, оскільки відповідачем не визнається право позивача на частину спадкового майна за законом ( обовязкова частка), правовстановлюючий документ на спірне домоволодіння відсутній, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3, права власності в порядку спадкування за законом на обовязкову частку в спадщині, після смерті 29 вересня 2014 року ОСОБА_6, в розмірі 3/20 частини будинковолодіння розташованого в місті Миргород вулиця Сорочинська, 58, що є частиною квартири №1, загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 33,98 кв. м., господарських будівель, споруд за адресою: місто Миргород, вулиця Сорочинська, 58, Полтавської області, ґрунтуються на законі і з урахуванням принципу диспозитивності підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.3 СК України, ст.ст. 328, 392,1216,1217 1241 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 непрацездатним вдівцем після смерті 29 вересня 2014 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності в порядку спадкування за законом на обовязкову частку в спадщині, після смерті 29 вересня 2014 року ОСОБА_6, в розмірі 3/20 (три двадцятих) частини будинковолодіння розташованого в місті Миргород вулиця Сорочинська, 58, що є частиною квартири №1, загальною площею 63,3 кв. м, житловою площею 33,98 кв. м., господарських будівель, споруд за адресою: місто Миргород, вулиця Сорочинська, 58, Полтавської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу ухвалення.

Суддя: ОСОБА_16