Справа №295/2551/15-ц
20.07.2015 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючої - судді Чішман Л.М.
секретаря Савіної Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про захист прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві.
Відповідач в судові засідання 27.04.2015 року та 20.07.2015 року не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд, ухвалює рішення в заочному провадженні, у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача, що відповідає положенню ч. 2 ст. 158 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволеннючастково з наступних підстав.
Судом встановлено, що о о 06 год. 00 хв. 22.06.2014 року в місті Житомирі по вулиці Щорса, буд. 67 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_3, яким керував позивач, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
Винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_2, що підтверджується копією постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 22.07.2014 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і доказуванню не підлягає.
Загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду є наявність вини особи, яка її завдала (ст. 1167 ЦК України).
Згідно положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Як розяснено в п. 4 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).
Згідно ст. 17 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховики зобов'язані укладати договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір Зелена картка) відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.
Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Стаття 22 цього ж Кодексу до реальних збитків відносить втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
В силу ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Позивач звертався з заявою про виплату страхового відшкодування до страхового товариства, але виплати здійснено не було та на його письмові заяви відповіді не отримано.
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна.
Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Відповідно до приписів п. 36.5 вказаного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Враховуючи те, що заява про страхове відшкодування була подана страховику 20.08.2014 року, то страховик був зобов'язаний не пізніше як до 19.11.2014 року прийняти рішення про здійснення оплати страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, чи відмовити у здійснення сплати страхового відшкодування, про що повідомити заявника відповідно до ч. 36.2. ст. 36 Закону.
Згідно до ст. 625 ЦК УКраїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки законом визначено розмір пені, який підлягає до стягнення в разі порушення зобов"язання страховиком, суд не вбачає підстав для стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов"язання.
Відповідно до ст. 23 ЦК України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування і враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд приходить до висновку, що позивачу, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підлягає відшкодуванню моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч.2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому законом розмірі, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховуються період моральних страждань та хвилювань, які вивели позивача із рівноваги, повязані з пошкодженням автомобіля та неможливістю використовувати його в особистих цілях, що призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя, вимагало та вимагає додаткових зусиль для його відновлення.
З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних, тривалих наслідків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково, та стягує моральну шкоду в сумі 2500,00 грн, які підлягають відшкодуванню з відповідача в межах пункту 9.3 статті 9 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1192, 1994 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди із змінами та доповненнями, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив за заявою відповідача поданої протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Л.М. Чішман