АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1531/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ДП НВК «Фотоприлад» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ДП НВК «Фотоприлад» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за участі органу опіки та піклування Черкаської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

ДП НВК «Фотоприлад» звернулося до суду з позовом до відповідачів, яким просило суд визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку по вул. Пастерівській, 44, кім.505 у м. Черкаси, мотивуючи про те, що у господарському віданні позивача знаходиться гуртожиток за адресою м. Черкаси, вул. Пастерівська, 44, призначений для проживання працівників підприємства та членів їх сімей. Відповідач ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище Гнатенко) у 1994 році була вселена у цей гуртожиток, однак залишила його у 1996 році забравши все своє майно, після чого виїжджала за кордон, а з 2006 року проживає у м. Черкасах в трикімнатній квартирі по вул. 30-річчя Перемоги, 10/197. Неповнолітній син ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у гуртожитку взагалі ніколи не проживав. Однак на даний час відповідачі зареєстровані у кімнаті №505 гуртожитку, хоча на підприємстві не працюють, оплату за житлове приміщення та комунальні послуги не здійснюють.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.05.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ДП НВК «Фотоприлад» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вказує на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, та на те, що висновки суду про поважні причини відсутності відповідачів у гуртожитку є помилковими, оскільки ОСОБА_6 припинила користуватися кімнатою №501 у гуртожитку з 1996 року, кімнатою №505 взагалі не користувалася. ОСОБА_6 жодного разу не вчиняла спроб поновити своє проживання у гуртожитку. Апелянт вважає, що суд безпідставно застосував на підставі ст. 75 ЦК УРСР сплив строку позовної давності до позовних вимог за період часу з 1996 року по 05.12.1997 рік, оскільки позовні вимоги не обмежуються указаним періодом часу та необхідно застосовувати норми ЦК України. Суд не надав оцінки тому факту, що ОСОБА_6 має на праві власності 1/3 частину трикімнатної квартири №197 по вул. 30-річчя Перемоги у м. Черкаси, у якій вона мешкає з неповнолітнім ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у гуртожитку немає, оскільки починаючи з 1996 року по 2012 рік відповідачка ОСОБА_6 не мала можливості проживати за місцем своєї реєстрації у гуртожитку, так як її кімната була зайнята іншою сімєю, а з 2012 року відповідачка ОСОБА_6 здійснює догляд за своїм недієздатним батьком, що свідчить про поважність причин відсутності відповідачки у житловому приміщенні. Також суд з власної ініціативи на підставі ст. 75 ЦК УРСР застосував строк позовної давності до позовних вимог за період часу з 1996 року по 05.12.1997 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може.

Так при розгляді справи встановлено, що будинок №44 по вул. Пастерівська у м. Черкаси перебуває у господарському віданні та на балансі ДП НВК «Фотоприлад» і має статус гуртожитку, призначеного для проживання сімей, що підтверджується, зокрема, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №1838 від 28.12.2007 «Про зміну статусу гуртожитку для проживання одиноких громадян на гуртожиток для проживання сімей». Згідно листа виконавчого комітету Черкаської міської ради №4819-01-21 від 21.04.2015 указаний гуртожиток станом на 21.04.2015 до комунальної власності територіальної громади м. Черкаси не передано, але така передача запланована на 2015 рік.

Положенням про гуртожиток ДП НВК «Фотоприлад», затвердженим у 2011 році, передбачено, що в гуртожитку можуть проживати не тільки робітники і службовці ДП НВК «Фотоприлад», але й інші громадяни.

20.12.1993 Гнатенко (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_8 НВК «Фотоприлад» видано ордер №926 серії «А» на право заняття житлового приміщення площею 12 кв.м. у гуртожитку по вул. Пастерівська, 44 , без зазначення номеру конкретної кімнати. Відповідачка у 1996 році на підставі цього ордеру заселилася у вказане приміщення гуртожитку. При заселенні адміністрацією гуртожитку їй було визначено для проживання кімнату за № 501.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_9 вона з 02.12.1991 по 25.11.1999 працювала медсестрою у поліклініці заводу «Фотоприлад».

23.01.2001 у ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_7, який у 2008 році також був зареєстрований у вказаному гуртожитку.

Згідно акту ДП НВК «Фотоприлад» від 11.02.2015 ОСОБА_6 не проживає у кімнаті №505 гуртожитку понад 15 років. Згідно довідки ДП НВК «Фотоприлад» №18/252 від 30.04.2015 у кімнаті №505 гуртожитку фактично проживати та були зареєстровані з 50.12.1997 по 17.10.2012 сімя Лисенків, що сторонами у справі не оспорюється.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2012, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 10, кв.197, внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Цим рішенням суду ОСОБА_11 визнано обмежено дієздатним та встановлено над ним піклування. Піклувальником ОСОБА_11 призначено його рідну доньку ОСОБА_6 У звязку з викладеним ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 наразі проживають за адресою м. Черкаси вул. 30-річчя Перемоги, 10, кв.197.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2009 ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири №197 по вул. 30-річчя Перемоги, 10 у м. Черкаси.

Таким чином відповідачка ОСОБА_6 фактично не проживає за місцем своєї реєстрації у гуртожитку ДП НВК «Фотоприлад» з 1996 року, що сторонами у справі не оспорюється.

Виходячи з викладеного колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що у даному випадку відсутні правові підстави, передбачені ст. ст.71-72 ЖК України для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у вказаному гуртожитку.

Для вирішення даного спору по суті слід виходити з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, на момент розгляд даного спору по суті, гуртожиток по вул. Пастерівська, 44 в м. Черкаси до комунальної власності територіального громади міста не передано. Відповідно, спірні правовідносини повинні регулюватися нормами, закріпленими у главі 4 ЖК України щодо користування гуртожитками. Та оскільки Житловий кодекс України не регулює правовідносин щодо порядку визнання осіб втратившими право на користування житловими приміщеннями в гуртожитках, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних відносин закону, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а саме : норми права, закріплені у ст.ст.71,72 ЖК України.

Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Цією ж правовою нормою передбачено випадки збереження житла за наймачем у випадку більш тривалої відсутності. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У даному випадку при розгляді справи колегією суддів не встановлено таких обставин, які б у світлі ст. 71 ЖК України давали підстави для визнання поважною причину відсутності відповідачки за місцем її реєстрації у гуртожитку з 1996 року по 2015 рік, тобто близько 19 років.

При цьому колегія суддів враховує, що факт проживання іншої сімї у кімнаті гуртожитку, в якій зареєстровані відповідачі, за відсутності доказів будь-яких звернень останніх із вимогою про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням не свідчить про поважність причин відсутності відповідачів у жилому приміщенні.

Більш того, з пояснень самої відповідачки ОСОБА_6, даних нею як у суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді даної справи вбачається, що фактично не проживаючи у вказаному гуртожитку у кімнаті за № 501, у неї з тодішнім комендантом гуртожитку ОСОБА_12, яка є її кумою, з 2000 року існувала домовленість, згідно якої комендант заселяла у вищевказану вказану кімнату людей за певну плату. Відповідно до цієї ж домовленості, відповідачка у 2008 році дала згоду коменданту ОСОБА_12 на переєстрацію її з кімнати 501 на кімнату 505 у цьому ж гуртожитку, у яку вона ніколи не і не заселялася, оскільки на той час постійно проживала у квартирі №197 по вул. 30-річчя Перемоги, 10 у м. Черкаси, власником 1/3 частини якої вона наразі є. Вказані обставини підтверджуються також показами свідка ОСОБА_12, які вона надавала суду при розгляді справи судом першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду, яким відповідачку ОСОБА_6 призначено піклувальником щодо її батька, що згідно ст. 71 ЖК України є поважною причиною відсутності у житловому приміщенні, ухвалено лише у 2012 році.

Одночасно колегія суддів враховує, що згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього закону не поширюється на відповідачів, оскільки ОСОБА_6 на праві власності належить житло - 1/3 частина квартири №197 по вул. 30-річчя Перемоги, 10 у м. Черкаси.

Згідно ст. 29 ЦК України та ст. 160 СК України місце проживання відповідача ОСОБА_7, як особи, яка не досягла 14 років, визначається залежно від місця проживання батьків.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.05.2015 у даній справі належить скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково .

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ДП НВК «Фотоприлад» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за участі органу опіки та піклування Черкаської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - скасувати.

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою вул. Пастерівська, 44 у м. Черкаси.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :