Провадження № 22-ц/783/718/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника Львівської міської ради - Гасюка Т.Б.,

прокурора - Лящука Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Львівської міської ради, яким просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: гараж, загальною площею 18,9 кв.м., площа забудови - 23,8 кв.м., позначений у технічному паспорті літерою Б, що розташований по АДРЕСА_3.

Свій позов обґрунтовувала тим, що вона згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2012р. є власником квартири АДРЕСА_1 та разом з квартирою за домовленістю з попередніми власниками квартири отримала також гараж, який розташований у дворі будинку. Вказує, що вона безперешкодно та відкрито користується вказаним гаражем за призначенням - для зберігання автомобіля. Зазначає, що правовстановлюючих документів на гараж вона не має та не може за їх відсутності отримати проект відведення земельної ділянки для його експлуатації. Просила задовольнити її позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за позивачкою право власності на гараж, загальною площею 18,9 кв.м., площа забудови 23,8 кв.м, позначений технічному паспорті літерою Б, що розташований по АДРЕСА_3.

Рішення суду в інтересах Львівської міської ради оскаржив прокурор Галицького району м. Львова.

В апеляційній скарзі зазначає, що спірний гараж по АДРЕСА_3 є самочинним будівництвом, оскільки земельна ділянка, на якій він збудований не надавалась позивачці для цієї мети. Судом не враховано, що Львівська міська рада, яка є власником земельної ділянки, заперечує проти визнання права власності на вказане нерухоме майно. Зазначає також, що визнання права власності на нежитлові приміщення, їх реєстрація можлива лише після прийняття в експлуатацію таких, про що відомості в матеріалах справи відсутні. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, входячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач тривалий час використовує гараж, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_3, який відповідно до висновку технічного обстеження будівельних конструкцій відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд; згідно з технічним паспортом позивач є власником гаражу.

При ухваленні рішення суд виходив з положень ч.1 ст. 316 ЦК України, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також з положень ст. 328 ЦК України про те, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального і матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є цегляний гараж площею 18,9 кв.м. розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3.

Згідно довідки Відділу Держземагенства у м. Львові № 40/01-14/2350 від 24.05.2013р., виданої на підставі земельно-кадастрових даних, земельна ділянка на АДРЕСА_3 відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування (а.с. 22).

Довідкою Комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" № 2/36666/01.04.2013, виданої позивачці ОСОБА_2 підтверджується, що станом на 01.04.2013р. гараж у дворі будинку по АДРЕСА_3 є самочинним будівництвом, на праві особистої власності не зареєстрований і свідоцтво про право власності не видавалось (а.с. 19)

Відповідно до ост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., зареєстрованого в реєстрі № 1674, є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Спірний гараж не був об'єктом купіль-продажу за цим договором купівлі-продажу та будь-яким іншим, не належав на праві власності попереднім власникам придбаної позивачкою квартири, тому передача ними ключів від гаражу позивачці не породжує для неї жодних юридичних наслідків, оскільки нерухомість набувається у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ст. 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядкую статтею 24 даного закону встановлено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Крім цього, згідно ст. 39 вказаного Закону, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Аналогічні норми прописано у Постанові Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. № 461, якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

З огляду на викладені норми законодавства, визнання права власності на нежитлові приміщення, їх реєстрація, можлива лише після прийняття в експлуатацію таких, про що відомості в матеріалах справи відсутні.

Будівництво гаража по АДРЕСА_3, загальною площею 18,9 кв.м, здійснено без отримання будь-яких дозвільних документів, розроблення та затвердження проектної документації, без дозволу Інспекції Держархбудконтролю у Львівській області на виконання будівельних робі, відповідно таке будівництво здійснено з порушенням норм Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" про що свідчить відсутність таких у матеріалах цивільної справи.

Частиною 3 статті 37 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора на представництво інтересів держави в суді, зокрема, шляхом апеляційного оскарження судових рішень у тих справах, які розглянуті без його участі.

Обґрунтовуючи підстави апеляційної скарги, прокурор зазначив, що самовільно збудований гараж розташований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та яка на праві власності належить територіальній громаді м. Львова, інтереси якої представляє Львівська міська рада, тому визнання за позивачем права власності на самочинно побудований гараж порушує інтереси власника вказаної земельної ділянки.

Те, що представник Львівської міської ради проти задоволення позову в суді апеляційної інстанції не заперечує, сама Львівська міська рада рішення суду першої інстанції не оскаржувала, не позбавляє права прокурора на оскарження рішення в її інтересах.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 листопада 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання права власності на гараж, загальною площею 18,9 кв.м., площа забудови - 23,8 кв.м., позначений у технічному паспорті літерою Б, що розташований по АДРЕСА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк