АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3638/2015 1-ї інстанції: Шелест І.М. Категорія: поновлення на роботі Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Трішкової І.Ю.,

суддів: Крилової Т.Г., Кірсанової Л.І.,

при секретарі - Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр", третя особа Харківська філія Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

03.12.2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2008 року він був прийнятий на роботу на посаду слюсаря-сантехніка у Харківській філії ТОВ «Аквафор - Центр» з окладом у розмірі 4500 грн.

01.08.2014 року його та інших співробітників до робочих місць не пустили, оскільки підприємство мало пропускну систему. В подальшому йому стало відомо, що відповідно до наказу ТОВ «Аквафор-Центр» від 20.05.2014року за № 156 «Про скорочення штату працівників Харківської філії ТОВ «Аквафор - Центр» та внесення змін до штатного розкладу» з 1 серпня 2014 року скорочено та виключено зі штатного розкладу на поточний рік посаду слюсаря - сантехніка Харківської філії « ТОВ Аквафор - Центр».

Оскільки його звільнення є незаконним, просив поновити його на роботі на посаді слюсаря - сантехніка в Харківській філії ТОВ «Аквафор - Центр», стягнути з Харківської філії ТОВ «Аквафор - Центр» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.08.2014 року 01.01.2015 року у розмірі 22500 грн. до дня поновлення на роботі.

Представник відповідача ТОВ «Аквафор-Центр» проти позову заперечував, зазначив, що 12.05.2014 року генеральним директором товариства було видано наказ № 142 «Про проведення організаційних заходів», згідно якого було прийнято рішення про проведення інвентаризації на складі Харківської філії товариства, передання інвентаризаційного товару до товариства, проведення скорочення штату працівників та персональне повідомлення кожного з працівників, які підлягають скороченню. Також зазначив, що філія не є юридичною особою.

14.05.2014 року під час перебування генерального директора ТОВ «Аквафор-Центр» Гриненко Т.Ю. у відрядженні в м. Харкові нею було особисто усно попереджено директора Харківської філії Бакшта В.В. про наступне скорочення працівників, в тому числі і позивача, це повідомлення здійснювалось в присутності ще трьох працівників товариства. Зазначив, що відповідачем були вжиті всі заходи щодо належного повідомлення позивача про майбутнє звільнення. 20.05.2014 року було видано наказ № 156 «Про скорочення штату працівників Харківської філії та внесення змін до штатного розкладу». Копія вказаного наказу та попередження про майбутнє звільнення з 31.072014 року було направлено на домашню адресу позивача 21.05.2014 року, а також телеграма із попередженням про звільнення 22.05.2014 року, але повернулися не врученими, повторно направлені наказ та попередження, телеграми також повернулися не врученими. Також 21.05.2014 року копію наказу № 156 та письмове повідомлення про майбутнє вивільнення ОСОБА_2 було направлено на адресу Харківської філії ТОВ «Аквафор- Центр», які були отримані уповноваженою особою Поповим. Вважає, що звільнення позивача було здійснено у відповідності до норм трудового законодавства. При звільненні ОСОБА_2 питання щодо його переважного права залишення на роботі не розглядалося, оскільки була тільки одна посада слюсаря - сантехніка і відсутні інші вакантні посади. Крім того, в ТОВ «Аквафор-Центр» відсутня профспілкова організація, однак питання щодо звільнення позивача було погоджено з представником трудового колективу товариства. При звільненні позивачу було виплачено всі належні до виплати суми, заборгованості перед працівником товариство не має. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки про звільнення позивачу стало відомо 07.08.2014 року після отримання наказу про звільнення, трудової книжки та довідки про заробітну плату.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

ОСОБА_2 вважається звільнений з роботи за ч.1 ст.40 КЗпП України з 07.10.2014 року.

З ТОВ «Аквафор-Центр» на користь ОСОБА_2 стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 9173,24 грн., а на користь держави стягнутий судовий збір у сумі 225 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Аквафор-Центр» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_2 рішення суду не оскаржив.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка, правильно встановлений характер правовідносин між сторонами та закон їх регулюючий, і на підставі дослідженого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10,11,60,212,214,215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

ОСОБА_2 з 03.05.2009 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Аквафор-Центр» на посаді установника фільтруючих систем, на підставі наказу № 30/11-4 від 30.11.2010 року переведений на посаду установника фільтруючих систем Харківської філії ТОВ «Аквафор- Центр»; на підставі наказу № 80 від 29.04.2011 року з 01.05.2011 року посаду установника фільтруючих систем перейменовано на слюсар - сантехнік.

Відповідно до наказу Генерального директора ТОВ «Аквафор-Центр» № 142 від 12 травня 2014 року «Про проведення організаційних заходів» було вирішено провести зміни в організації виробництва і праці Харківської філії ТОВ «Аквафор-Центр», в тому числі провести скорочення штату працівників з дотриманням норм чинного законодавства, директору Харківської філії Бакшту В.В. персонально під особистий підпис повідомити кожного з працівників, які підлягають звільненню у зв'язку із скороченням штату.

Наказом Генерального директора ТОВ «Аквафор-Центр» № 156 від 20 травня 2014 року «Про скорочення штату працівників Харківської філії та внесення змін до штатного розкладу» у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зміною обсягів роботи з 31 липня 2014 року скорочено та виключено зі штатного розкладу на поточний рік посади працівників Харківської філії, в тому числі посаду слюсар - сантехнік.

Згідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при цьому враховується переважне право на залишення на роботі.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачем приймалися заходи щодо виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині попередження позивача ОСОБА_2 за два місяці про вивільнення 31.07.2014 року шляхом направлення за місцем проживання позивача 21.05.2014 року, 26.05.2014 року попередження про вивільнення та копії наказу № 156 від 20.05.2014 року, 22.05.2014 року, 10.07.2014 року, але всі відправлення повернулися неврученими.

Суду не надано безперечних доказів того, що кореспонденція з наказами та попередженнями про звільнення надходила до Харківської філії.

Наказом № 242 від 31.07.2014 року ОСОБА_2 звільнено з 31.07.2014 року з посади слюсаря - сантехніка харківської філії ТОВ «Аквафор - Центр» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на наведене, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем було порушено порядок звільнення позивача ОСОБА_2, оскільки його не було у встановленому законом і порядку персонально попереджено про майбутнє вивільнення, чим було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що у ТОВ «Аквафор - Центр» були відсутня посада, яку можливо було запропонувати позивачу при скороченні посади слюсаря - сантехніка.

Наказ про звільнення № 242 від 31.07.2014 року з трудовою книжкою та довідкою про середню заробітну плату ОСОБА_2 особисто отримав 07.08.2014 року. Тому суд визначив, що саме з цієї дати слід вважати, що позивач був повідомлений про звільнення.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року із змінами та доповненнями, при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Тому суд правильно визначив, що датою звільнення ОСОБА_2 слід вважати 07.10.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше, як за один рік.

У зв'язку з наведеним, керуючись вимогами Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 " Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" суд визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 9173,24 грн.

Строк звернення до суду у справах про звільнення визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України і складає один місяць.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 вперше звернувся з аналогічним позовом про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу 01.09.2014 року і ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.10.2014 року. Його позов був визнаний неподаним та таким, що підлягає поверненню, оскільки не було усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 03.09.2014 року. Повторно ОСОБА_2 аналогічний позов було подано 28.09.2014 року і ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року його позов знову визнаний неподаним та таким, що підлягає поверненню, оскільки не було усунено недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 26.09.2014 року. ОСОБА_2 ще раз звернувся до суду з аналогічним позовом, але ухвалою Червонозаводського суду м.Харкова від 22.01.2015 року позов був залишений без розгляду.

Таким чином, позовна давність була перервана шляхом подачі вказаних позовів і підстави для відмови у позові у зв'язку з пропущенням строку позовної давності відсутні.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права при прийнятті позовної заяви та розгляді апеляційної скарги, не приймаються судовою колегією, оскільки такі порушення не впливають на правильне не вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквафор-Центр" відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: