Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/749/14-ц

Провадження № 2/752/1513/15

08.07.2015 рокуГолосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренка А.М.. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового приміщення,-

встановив:

22.08.2014р. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового приміщення, пояснивши при цьому наступне.

На праві спільної часткової власності ОСОБА_4, позивачу, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки кожному належала квартира АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1998р. В наступному ІНФОРМАЦІЯ_1. померла ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про смерть від 20.12.2002р. серії НОМЕР_1. При цьому, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 ввійшла 1/4 частка квартири № 204. За життя ОСОБА_4 не склала заповіт, в наслідок чого після неї спадкоємцями залишилися донька ОСОБА_1, син ОСОБА_2,чоловік ОСОБА_3 При цьому позивач проживала разом із ОСОБА_4 на день смерті останньої у квартирі № 204, в наслідок чого позивач прийняла в управління і володіння 1/4 частку спадкодавця квартири № 204, що підтверджується квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг за адресою наведеної квартири. Крім того, позивач ОСОБА_1 звернулась до Другої київської нотаріальної контори із заявою за № 1964, якою прийняла спадщину після ОСОБА_4 При цьому Другою київською нотаріальною конторою було видано позивачу як спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за законом на банківські вклади та цінні пери належних спадкодавцю ОСОБА_4 В наступному між позивачем та відповідачами виник спір про право прийняти у спадщину після ОСОБА_4 належну останній 1/4 частки квартири № 2004. Враховуючи наведене позивач звернулась до Другої київської нотаріальної контори із заявою від про видачу їй свідоцтва про спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно у складі 1/4 частки квартири № 2004. Однак, Друга київська нотаріальна контора постановою від 25.07.2014р. за № 4743/02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири № 204 після смерті ОСОБА_4, оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо право власності спадкодавця на зазначене майно. Разом з цим позивач зазначила, що вказане спадкове майно належить їй з моменту прийняття спадщини після спадкодавця ОСОБА_4 У зв'язку із наведеним позивач просила суд визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину квартири № 204, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1998р.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений про час і місце судового засідання в порядку ст. 76 ЦПК України, не з'явився у судове засідання, про причини неявки у судове засідання та їх поважність не повідомив суд. Разом з цим відвідач у наданих суду письмових запереченнях позов не визнав та просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю. участь у розгляді справи приймав.

Відповідач ОСОБА_3 участь у розгляді справи приймав, був повідомлений про час і місце судового засідання в порядку ст. 76 ЦПК України, не з'явився у судове засідання, про причини неявки у судове засідання та їх поважність не повідомив суд.

Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. померла ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про смерть від 20.12.2002р. серії НОМЕР_1 (а. с. 65 т. 1).

Разом з цим, після смерті ОСОБА_4 до складу спадщини ввійшла із іншим майном зокрема 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 належна ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1998р. (а.с. 6 т. 1).

Вбачається, що позивач ОСОБА_1 приходиться донькою ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про народження від 17.10.1965р. серії НОМЕР_2 (а. с. 67 т. 1), та в наступному змінила прізвище згідно Свідоцтва про укладення шлюбу від 17.06.1995р. серії НОМЕР_3 (а. с. 68 т.1).

При цьому позивач була зареєстрована і проживала разом із ОСОБА_4 на день смерті останньої за адресою: АДРЕСА_1 згідно виданої Комунальним підприємством «ЖЕО-103 Голосіївського району» довідки (форма № 3) від 28.02.2014р. за № 375 (а. с. 44 т. 1).

Крім того, згідно довідки від 28.02.2014р. за № 375 позивач продовжила проживати і користуватися квартирою № 204, оплачувати за її адресою вартість житлово-комунальних послуг згідно квитанцій (а. с. 95 - 138 т. 1) після смерті ОСОБА_4 та на день розгляду судом зазначеної справи.

Вбачається, що позивач звернулась до Другої київської нотаріальної контори із заявою за № 1964 про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 (а. с. 64 т. 1).

При цьому Другою київською нотаріальною конторою було видано позивачу як спадкоємцю Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.08.2002р. щодо 227 простих іменних цінних паперів ВАТ «Промтехкомплекс» (а.с. 76 т. 1) та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.11.2002р. щодо грошових внесків з компенсаціями на вкладі Ощадного банку (а. с. 78 т. 1) як спадкового майна після ОСОБА_4

Однак, в наступному постановою Другої київської нотаріальної контори від 25.07.2014р. за № 4743/02-31 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири № 204 після смерті ОСОБА_4,через відсутність правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця ОСОБА_4 на зазначене майно, а також проведення державної реєстрації наведеного права власності за ОСОБА_4 (а. с. 87 т. 1).

Враховуючи наведене суд зазначає, що відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

При цьому, оскільки спадщина відкрилася після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1. та позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом - 10.08.2002р. і 30.11.2002р., тобто до 01.07.2003р., то до спірних правовідносин із спадкування застосовуються норми статей ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Положеннями ст. 525 ЦК УРСР визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР унормовано, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене та зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного проживання і користування квартирою № 204 та оплати вартості житлово-комунальних послуг за її адресою, а також подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після спадкодавця ОСОБА_4

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, прийнята позивачем після ОСОБА_4 спадщина у складі 1/4 частки квартири № 204 належить позивачу із моменту відкриття такої спадщини.

При цьому суд зазначає наступне щодо включення до складу спадщини належної ОСОБА_4 1/4 частки квартири № 204 згідно Свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1998р.

Положеннями пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

При цьому згідно ч. 4 ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Разом з цим Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз'яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Аналогічне зазначено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 27 п. 3.1. листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13.

У зв'язку із наведеним суд зазначає, що оскільки право спадкодавця ОСОБА_4 на 1/4 частку квартири № 204 підтверджено належно Свідоцтвом про право власності на житло від 04.03.1998р., яке містить відмітку про здійснення реєстрації такого права органами БТІ м. Києва від 09.03.1998р. із внесенням запису в реєстрову книгу за № 2650, - то позивач як спадкоємець має право на оформлення спадкових прав на зазначене майно, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4

Разом з цим, оскільки Друга київська державна нотаріальна контора поставою від 25.07.2014р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири № 204, а також спір між позивачем і відповідачами про право виник під час дії ЦК України, то позивач має право застосувати спосіб захисту свого права, який визначено положеннями ЦК України на момент розгляду такого спору судом.

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням існуючих перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача як спадкоємця, шляхом визнання право власності останнього на 1/4 частку квартири № 204.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з цим суд відхиляє заперечення відповідачів проти позову, зважаючи на наступне.

В матеріалах справи відсутні докази про вчинення відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як спадкоємцями дій із прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, зокрема щодо звернення останніх до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4, а також оформлення їм такого свідоцтва чи відмови у його видачі постановою нотаріуса, або визнання за відповідачами права на спадщину після ОСОБА_4 у судовому порядку за позовом останніх.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання розподілу судових витрат вирішити за правилами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215, ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового приміщення - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за померлою ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя