Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/6068/13-ц Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 30 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Церпіцькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_1, ВАТ НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому зазначили, що 30 квітня 2013 року з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний ОСОБА_2 автомобіль ЗАЗ-110307, держаний номерний знак НОМЕР_1, був пошкоджений, а водій та пасажири отримали тілесні ушкодження. Зокрема, ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_5 спричинено легкі тілесні ушкодження, а неповнолітній ОСОБА_4 отримав фізичний біль.

На момент скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у НАСК «Оранта».

Постановою від 3 червня 2013 року кримінальне провадження за даним фактом було закрите у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Проте, зміст даної постанови містить інформацію про вчинення останнім адміністративного правопорушення.

З огляду на вищезазначене, позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили суд стягнути з НАСК «Оранта»: на користь ОСОБА_2 20452 грн.46 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 - 1263 грн. 12 коп. на відшкодування понесених витрат на лікування дітей ( ОСОБА_5 -557 грн. 81 коп., ОСОБА_4 - 705 грн. 31 коп.), а також відшкодувати моральну шкоду , заподіяну дітям, по 5000 грн. кожному, а також 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої особисто ОСОБА_3

Окрім того, ОСОБА_2 просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 9518 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 35000 грн.

ОСОБА_3 просила стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 3788 грн. 21 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн. в якості відшкодування за спричинену їй особисто моральну шкоду, а також просила відшкодувати моральну шкоду, спричинену її неповнолітнім дітям: ОСОБА_5 - у розмірі 35000 грн., ОСОБА_4 - 35000 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 20452 грн. 46 коп. у відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. - моральної шкоди.

Стягнуто із НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_31263 грн. 12 коп. у відшкодування понесених витрат, які пов'язані із придбанням ліків для лікування дітей: ОСОБА_5 - 557 грн. 81 коп., ОСОБА_4 - 705 грн. 31 коп., а також по 5000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй особисто.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 35000 грн. щодо кожної дитини в рахунок відшкодування заподіяної їм моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з нього коштів на відшкодування моральної шкоди та постановити нове,- яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Апелянт, зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які вказують на його вину у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Суд значно завищив розмір моральної шкоди, адже відшкодування, яке має здійснити страхова компанія, в даному випадку є достатнім.

Окрім того, суд не вирішив питання про те, кому має бути переданий пошкоджений автомобіль після здійснення відшкодування матеріальної шкоди.

Також зазначає, що суд не врахував його матеріальний стан та наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

На думку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, апеляційна скарга є безпідставною. Визначений судом розмір моральної шкоди є обгрунтований та справедливий, адже учасниками даної дорожньо-транспортної пригоди були діти, які отримали тілесні ушкодження та значну моральну травму. На даний час вони позбавлені можливості вести повноцінний спосіб життя внаслідок отриманих травм.

Представник ОСОБА_3 також зазначила, що висновок про спричинення внаслідок ДТП легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та фізичного болю ОСОБА_4, не є остаточним та може бути переглянутий відповідно до вимог КПК. На даний час ушкодження, спричинені внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, мають негативні наслідки. Зокрема, ОСОБА_4 поставлений діагноз апофізит місця прикріплення прямого м'язу правого стегна, внаслідок чого відбувається подовження ноги. Після ДТП дитина почала різко втрачати зір. У ОСОБА_5 виявили ознаки кісти головного мозку.

Представник НАСК «Оранта» зазначив, що при визначенні розміру відшкодування апелянтом моральної шкоди, страхова компанія покладається на розсуд суду, проте, вважає слушним посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що суд не вирішив питання щодо передачі пошкодженого автомобіля після відшкодування матеріальної шкоди.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Зміст наявної в матеріалах справи постанови про закриття кримінального провадження від 3 червня 2013 року свідчить про те, що 30 квітня 2013 року, близько 13 год., на 230 км автодороги Київ-Чоп, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2, який керував автомобілем ЗАЗ-110307, д.н.з. НОМЕР_1, а також ОСОБА_1, який був за кермом автомобіля BMW-525 TDS, д.н.з. НОМЕР_2.

Внаслідок даної ДПТ водій автомобіля ЗАЗ-110307 ОСОБА_2 та його пасажири: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримали тілесні ушкодження.

Проведеними судово-медичними експертизами встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден в лівій скроневій області голови, синців в області акроміально-ключичного з'єднання зліва, належать до легких тілесних ушкоджень.

Внаслідок отриманих під час ДТП травм ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 30 квітня 2013 року й по 7 травня 2013 року, з діагнозом: забій поперекового відділу хребта, забою голови. Проте, експерт зазначив, що дані ушкодження не були взяті ним до уваги при оцінці характеру та тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки не підтверджені об'єктивними даними.

Виявлені у ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забоїв м'яких тканин лівого плеча, забоїв грудної клітини відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Даних про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3, яка на момент скоєння ДТП також перебувала у салоні автомобіля ЗАЗ-110307, постанова не містить.

Зазначене кримінальне провадження було закрито за відсутності в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, оскільки статтею 286 КК України передбачена відповідальність за спричинення хоча б середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У постанові також міститься висновок про те, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Судом першої інстанції було встановлено, що апелянт не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення даної ДТП.

Згідно з полісом АВ №4226805 від 27 серпня 2012 року на момент скоєння ДТП ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у НАСК «Оранта».

Виписки з медичних карток ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчать про те, що діти перебували на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Новоград-Волинського міського ТМО з 30 квітня 2013 року по 7 травня 2013 року. При обстеженні ОСОБА_4 поставлений діагноз: струс головного мозку, забій м'яких тканин голови, забій поперекового відділу хребта. ОСОБА_5 проходив лікування у зв'язку із закритою черепно-мозковою травмою: струс головного мозку, забій м'яких тканин голови.

Консультативний висновок невролога містить дані про те, що після перенесеної травми голови у ОСОБА_4 спостерігається порушення емоцій, поведінки. ОСОБА_5 після отриманих тілесних ушкоджень поставлений діагноз: «посттравматична церебрастенія».

Позивач ОСОБА_2 після даної ДТП проходив лікування у Новоград-Волинській міській лікарні, де йому поставлений діагноз: «забій грудної клітини, посттравматична лівобічна пневмонія, ознаки прикореневого пневмосклерозу.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При розгляді позовних вимог про відшкодування апелянтом моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер та обсяг фізичних, душевних, психологічних страждань, яких зазнали позивачі внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 Судом також була врахована та обставина, що безпосередніми учасниками ДТП були неповнолітні діти ОСОБА_6, які перебували на стаціонарному лікуванні та тривалий час змушені проходити додаткові обстеження й отримувати медичну допомогу. У зв'язку із отриманими травмами діти позбавлені можливості продовжувати активний спосіб життя, який був звичайним для них до даної ДТП.

Судом також була врахована неможливість використання в подальшому пошкодженого автомобіля ЗАЗ, який належить ОСОБА_2

Посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів його вини у вчиненні даної ДТП, є безпідставним, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п.4 постанови від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого прокурора, суду про відмову у порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватись та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Доводи апелянта про те, що сума, яка стягнута судом зі страхової компанії в рахунок відшкодування моральної шкоди, є достатньою та відсутні підстави для покладення ще й на нього обов'язку відшкодовувати таку шкоду, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 ч.2 ст.23 ЦК України.

При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5% ліміту, визначеного в п.9.3 ст.9 цього Закону.

Отже, суд повинен визначити загальний розмір відшкодування, який належить стягнути на користь позивачів, після того стягнути кошти на відшкодування моральної шкоди зі страхової компанії в межах ліміту, а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

За правилами ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.п.1,2 ч.2 вказаної норми моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Про дотримання судом засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди також звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги закону, обгрунтовано стягнув з апелянта на користь позивачів різницю між загальною сумою відшкодування та сумою, яка стягнута зі страхової компанії.

Посилання апелянта на ту обставину, що при вирішенні спору суд не вирішив питання про передачу особі, яка має відшкодувати матеріальні збитки, пошкодженого автомобіля після відшкодування, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду суд поклав на НАСК «Оранта», яка не оскаржила в апеляційному порядку рішення суду в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення в частині відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

В іншій частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 2 лютого 2015 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коштів на відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді