Справа № 359/9182/14 Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/800/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова
Категорія 38 18.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з будинку АДРЕСА_1 в с. Гора Бориспільського району. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала у вказаному будинку разом з спадкодавцем, але у встановлений законом строк не звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є її батько ОСОБА_5, брат ОСОБА_6, сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Батько позивача ОСОБА_5 04 серпня 2008 року отримав свідоцтво про право власност1 на 1/2 частину спадкового майна. При цьому решта спадкоємців залишилась поза увагою, не зважаючи на те, що на дату смерті спадкодавця проживали разом з нею i фактично прийняли спадщину відповідно до положення ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. Позивач стверджує, що від свого народження i до 08 грудня 1987 року вона проживала у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею після смерті спадкодавця проживали також батько ОСОБА_5, який помер у 2012 році, i брат ОСОБА_6, який помер у 2006 році. У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Бориспільської державної районної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому позивач просила суд встановити факт, що вона прийняла спадщину з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 26 липня 1985 року, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Kpiм того, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_5 від 04 серпня 2008 року № 838, видане Гірською сільською радою Бориспільського району.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала позов та просила суд задовольнити його. Додатково пояснила, що вона юридично необізнана, зокрема в питаннях, пов'язаних з прийняттям спадщини. Про існування свідоцтва про право власності на спадкове майно від 04 серпня 2008 року на ім'я ОСОБА_5 вона дізналася лише у липні 2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає як такі, що обґрунтовані.

Представник відповідача ОСОБА_8 заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 обов'язкову частку серед спадкоємців першої черги мав тільки батько ОСОБА_5 Позивач не звернулась у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, обґрунтовуючи це тим, що вона прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом iз спадкодавцем i неподанням до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. Враховуючи те, що позивач не надала жодних доказів, які за чинним на час відкриття спадщини законодавством, свідчили б про її вступ у володіння i управління спадковим майном, а також не подала у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини, тому вона не прийняла спадщину. 3 огляду на це, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Крім цього, представником відповідача ОСОБА_8 було також подано заяву про застосування строку позовної давності у зв'язку з чим він просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове:- по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на її ім'я, cepiї НОМЕР_1 (а.с. 10).

Чоловік спадкодавця ОСОБА_5, у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 07 серпня 1985 року йому було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме на частку жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Гора, Бориспільського району, Київської області (а.с. 35 а, 39-40).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У paзi відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК i строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Статтею 549 ЦК УРСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2, вона звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини 21 червня 2013 року (а.с. 26-а).

Позивач стверджує, що вона прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала у спадковому будинку з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 26 липня 1985 року.

На підтвердження вказаної обставини, позивач надала до суду довідку, видану Гірською сільською радою Бориспільського району № 342 від 02 червня 2014 року, відповідно до якої, вона на момент смерті своєї матері була зареєстрована (прописана) i проживала до 08 грудня 1987 року з померлою в АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Натомість, колегія суддів не може прийняти зазначений доказ за належний та допустимий доказ, передбачений вимогами ст. 58,59 ЦПК України, так як це довідка видана у 2014 році без відповідного посилання на належні докази (записи у книзі реєстрації,тощо).

Як встановлено у судовому засіданні, позивач вказала, що дізналася про порушення свого права щодо прийняття батьком всієї спадщини лише у липні 2012 року.

Натомість, колегія суддів не може прийняти цей доказ та відноситься до нього критично, так як дане твердження спростовується тим, що ОСОБА_2 знала про прийняття батьком всієї спадщини ще в 1985 році, оскільки на той час, як вона самостійно стверджує, i підтверджує це показами свідків, проживала разом з батьком у спадковому будинку. А тому їй достовірно було відомо про прийняття спадщини батьком та отримання ним свідоцтва про право на спадщину.

Вказані обставини не спростовані апелянтом.

Kpiм того, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позовна вимога ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане на ім'я ОСОБА_5 № 838 від 04 серпня 2008 року, виданого Гірською сільською радою Бориспільського району, є похідною від встановлення факту прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, а тому, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні даної позовної вимоги, то i вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач дізналася про порушення свого права тільки після смерті свого батька є необґрунтованими.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, апелянт не надала, а колегія суддів їх не встановила.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: