Справа № 740/3245/14 Провадження № 22-ц/795/982/2015 Головуючий у I інстанції Кобилецький І. Ф. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Губар В.С.,

суддів: Мамонової О.Є., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача майнову шкоду в розмірі 23897,13 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між ОСОБА_3 та ПрАТ ««Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ1369543 від 22.11.2012 року, проте усупереч умов, передбачених п.33.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_3 не повідомив страховика про настання страхового випадку і не звернувся до страхової компанії із відповідною письмовою заявою, тому ОСОБА_3 повинен відшкодувати завдану внаслідок ДТП шкоду.

Апелянт зазначає, що висновки суду про те, що він, ОСОБА_2, не звертався до страхової компанії спростовується скаргою позивача до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27 січня 2014 року та скаргою до МТСБУ, що підтверджує обгрунтованість заявленого ним позову.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час і місце судового розгляду належним чином сповіщений та надав апеляційному суду заяву про неможливість прибути до суду та просив розглянути справу за його відсутністю (а.с.162).

Представник ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» в судове засідання апеляційного суду не з»явився, про час і місце судового засідання страховика сповіщено по телефонному номеру колцентру 0800 500 33 (а.с.152)

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1, в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, наголошував на її необгрунтованості та просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та справ про приятягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази про звернення позивача ОСОБА_2 до ПрАТ "Страхова компанія "ІНКОМСТРАХ" з приводу виплати йому страхового відшкодування і що йому в цьому було відмовлено, та не доведено, що відповідач ОСОБА_3 також не повідомив належним чином страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що 27.02.2013 року о 17 год. 00 хв. ОСОБА_3 на вул. Лащенка у м. Ніжині, керуючи автомобілем марки "FORD SIERA", державний номерний знак НОМЕР_1, у порушення п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху при виникненні небезпеки автомобіля марки "ЗАЗ-110307", державний номерний знак НОМЕР_2, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого автомобілі зіткнулися і отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2 - тілесні ушкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АГ2№ 2901070.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 липня 2013 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КпАП України у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.4).

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2013 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_3 у звязку з закінченням строку, протягом якого можливе накладення адміністративного стягнення (а.с.5).

Згідно полісу №АЕ/1369543 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.11.2012 року, терміном дії до 22.11.2013 р. включно, на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, який керував автомобілем марки "FORD SIERA", державний номер НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "ІНКОМСТРАХ" (а.с.6, 32). Зазначений старховий поліс ніким не оспорювався і не спростований та є чинним станом на 27.02.2013 р. на момент скоєння ДТП.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику ( у випадках передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Проте, як встановлено апеляційним судом, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б безспірно підтвердили ту обставину, що в період з 27 лютого 2013 р. позивач звертався до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування за наслідками ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3, відповідальність якого була застрахована.

Згідно ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у виплаті страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, самі по собі відповідь на звернення апелянта від 27 січня 2014 р. до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.130), відповідь від 19.12.2013 р. МТСБУ на скаргу ОСОБА_2 та сама скарга (а.с.131, 132), не містять безспірної інформації, що апелянт звертався до страхової компанії із заявою у відповідності до вимог ст.ст. 35,36,41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відтак ці документи апеляційний суд не може прийняти в якості належних і допустимих доказів на підтвердження факту звернення апелянта до страхової компанії.

Апелянтом не спростовано належними і допустими доказами у апеляційному суді висновок оскаржуваного рішення про недоведеність твердження позивача про те, що відповідач не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27 лютого 2013 року.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що доводи апелянта про те, що він звертався із заявою про страхове відшкодування, а відповідач не повідомив страховика про настання страхового випадку, є припущеннями, які не підтверджені належними і допустимими доказами, про що вмотивовано зазначено в рішенні суду першої інстанції. Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: