_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/8264/14-ц
Провадження № 2/520/429/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді: Маломуж А.І.;

за участю секретаря Месропянцевої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР «Про скасування усиновлення», -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2014 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять суд скасувати усиновлення над ОСОБА_3, а також просять суд внести зміни до актового запису №255 від 13.04.2007 року про народження ОСОБА_3, змінивши прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», змінивши по-батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3»,вказавши дані про батьків, а саме: мати дитини- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Неповнолітнього ОСОБА_3 передати на опікування органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі вказують, що на даний час склалися стосунки, які роблять неможливим спільне проживання і виконання позивачами своїх батьківських обов'язків щодо дитини, оскільки поведінка дитини не контрольована, вкрай агресивна, є небезпечною для себе та оточуючих. Крім того, позивачі вказують, що на момент усиновлення дитини їм не було повідомлено про наявність у нього психічних захворювань.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги просили задовольнити, розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проти задоволення позовної заяви заперечував, просив провести судове засідання у відсутність представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи та ознайомившись з письмовими доказами по справі, вважає, що вимоги позивачів не підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 вересня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За часу сумісного проживання на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2010 року позивачі по справі стали усиновлювачами малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також внесено зміни в актовий запис про народження №255 від 13.04.2007 року, а саме: прізвище дитини «ОСОБА_3» змінено на «ОСОБА_3», по батькові «ОСОБА_3» змінено на «ОСОБА_3», місце та дату народження залишено без змін. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записано як батьком та матір'ю дитини.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2010 року вступило в законну силу 23.02.2010 року, а тому, відповідно до ст. 225 СК України, усиновлення здійсненне саме 23.02.2010 року.

Ініціаторами усиновлення були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що вони вказували в ході одного із судових засідань та що підтверджується рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.02.2010 року.

Крім того, відповідно до вищевказаного рішення суду, на момент усиновлення дитини , ОСОБА_3, відповідно до висновку про стан здоров'я дитини від 01 червня 2009 року має діагноз: затримка темпів мовного розвитку, легка ступень антено-невротичного синдрому, аномальна хорда у лівому шлуночку, тубінфікованість.

Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Частина 3, 4 ст. 232 СК України визначає, що з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена та усиновлювачем і їх родичами. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновленому надаються права і накладаються обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Отже, усиновивши неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали відносно нього права батьків, а також взяли на себе зобов'язання по виконанню батьківських обов'язків.

Стаття 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства" закріплюють обов'язок батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, при цьому батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, і для цього мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Позивачі у своїх поясненнях вказують, що дитина проявляє агресію до оточуючих її людей, в тому числі і до батьків, падає в історику, стає майже не підконтрольною.

Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що на момент усиновлення дитини, документом про стан здоров'я дитини був висновок про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини, який був наданий Комунальною установою «Міський спеціалізований будинок дитини №1», складений 01 червня 2009 року, в якому графа «Психіатр» чиста, однак в остаточному висновку даного документу вказано, що дитина має діагноз: затримка темпів мовного розвитку, легка ступень антено-невротичного синдрому, аномальна хорда у лівому шлуночку, тубінфікованість.

Форма даного висновку визначена у п. 9 та затверджена додатком №2 до Постанови Кабінету Міністрів України №905 від 08.10.2008 року.

Також, в ході розгляду справи судом, 09.12.2014 року Київським районним судом м.Одеси з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи в потребують спеціальних знань було призначено стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу. На вирішення даної експертизи було постановлено питання стосовно того чи страждав на момент усиновлення чи до усиновлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 будь-яким психічним захворюванням та у разі наявності такого, вказати чи є це захворювання вродженим або здобутим.

12.02.2015 року на адресу Київського районного суду м.Одеси було наданий висновок експертного дослідження, відповідно до якого вказано, що на момент усиновлення ОСОБА_3, 2007 року народження страждав вродженим захворюванням психіки у вигляді затримки темпів мовного розвитку, астено-невротичного синдрому. Вказане захворювання у даному конкретному випадку є вродженим. Однак, даний висновок експертого дослідження лише підтвердив існування захворювання про яке позивачі по справі знали з висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини, який був наданий Комунальною установою «Міський спеціалізований будинок дитини №1», складений 01 червня 2009 року та про який було зазначено у рішенні Київської районного суду м.Одеси від 12.02.2010 року, яким позивачів було оголошено усиновлювачами малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до п.12. Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.1 ст.238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Так, позивачі в своїй позовній заяві посилалися і на те, що між ними (усиновлювачами) та дитиною склалися стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. Однак дані обставини суд оцінює критично та вважає недовенимим, оскільки будь-яких доказів обгрунтування цього судові не надано.

Крім того, наявний у матеріалах справи Акт №122, виданий КУ "Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я судом не приймається до уваги, оскільки дане дослідження не було проведено в ході розгляду даної цивільної справи. Клопотання про його проведення позивачами не заявлялося. Будь-яких інших доказів наявності стосунків, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків судові не надано.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст. 14 Закону України „ Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучалася з батьками всупереч їх бажанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства" дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Тому, з урахуванням всього вище викладеного, враховуючи найвищі інтереси дитини, суд, вважає за необхідне відмовити позивачам в скасуванні усиновлення, оскільки скасування усиновлення суперечить інтересам дитини і призведе до порушення основоположного принципу усиновлення забезпечення стабільних та гармонійних умов життя усиновленого.

Крім того, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо скасування усиновлення є не обґрунтованими та не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді та не доведені доказами наявними у матеріалах справи, зокрема не доведено ті обставини, що на момент усиновлення позивачі не знали про його психічне захворювання.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ч.4 19, 150-153, ч.3 155, ч.2, ч.2 ст. 157, ст. 158, 207, ч. 3, 4 ст. 232, 238-240 Сімейного Кодексу України, ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства", ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації ОМР «Про скасування усиновлення» - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Маломуж А. І.

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ

65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3 «б»

телефон: 718-99-24

№ С-26

___________ 2015 року

вих..№____________

ОСОБА_1

АДРЕСА_1

ОСОБА_2

АДРЕСА_2

Орган опіки та піклування КРА ОМР

м. Одеса, вул. Ак. Корольова,9

Київський районний суд м. Одеси надсилає на Вашу адресу копію рішення суду від 19.03.2015 року.

Додаток: на ______ аркушах.

Суддя: А.І. Маломуж