Справа № 511/772/15-ц
Номер провадження: 2/511/381/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі Яценюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ТОВ «ДОВБУШ ТРЕЙД СЕРВІС» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 08.01.20132 року між ним та відповідачем було укладено трудовий договір №4/13, відповідно до якого відповідач був прийнятий на посаду торгівельного представника та зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі виконувати трудові обов'язки, передбачені посадовою інструкцією, наказами, розпорядженнями та локальними нормативними актами позивача.

В цей же день між ним та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність за № 4/13-м.

Для виконання трудових обов'язків він під звіт передав у користування відповідачу планшет Google Nexus 716 вартістю 1777 грн., чохол чорний вартістю 199 грн., протектор на дисплей вартістю 119 грн., перехідник мережа англійський вартістю 15 грн., про що мається підпис працівника в накладній №4 від 08.10.2013 року.

29.04.2014 року відповідача було звільнено з займаної посади торгівельного представника на підставі ст. 38 КЗпП.

В порушення умов Трудового договору відповідач не повернув дане майно.

08.08.2014 року ним проведено інвентаризацію підзвітних відповідачу товарно-матеріальних цінностей, в ході якої було виявлено недостачу вищеперерахованого майна.

У зв'язку з чим, на адресу відповідача було направлено претензію щодо повернення підзвітного майна або відшкодування грошових коштів за нього, яку виконано не було.

Відповідно до інвентаризаційного опису та видаткової накладної №38594 від 27.09.2013 року вартість вищевказаного майна складає 2 110 грн.

З цих підстав позивач вимушений звернутися до суду та просити суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 2 110 грн. та судові витрати по справі.

Позивач, в заяві направленій до суду, позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд слухати справу у відсутність його представника.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що накладну №4 від 08.10.2013р. про отримання нею планшету Google Nexus 7 16 вартістю 1777 грн., чохла чорного вартістю 199 грн., протектору на дисплей вартістю 119 грн., перехідника мережа англійський вартістю 15 грн. вона дійсно підписала, але товару не отримувала, про що свідчить відсутність підпису відвантажувача товару на накладній, а тому така накладна є недійсною. 15.04.2014р. вона подала заяву про звільнення, повернула бухгалтеру всі підзвітні товарні накладні та бухгалтер підписала їй обхідний лист, і тільки після цього 29.04.2014р. підприємство видало наказ № 143-а про її звільнення, видало їй розрахунок та трудову книжку. Крім того, вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження її заборгованості перед підприємством. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається, між сторонами виникли відносини, що регулюється Кодексом законів про працю України.

Стаття 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення, покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише у межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.134 КЗпП України визначено випадки, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, завданої з їх вини підприємству, установі, організації, а саме: між працівником та підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості та інших цінностей, переданих йому для збереження або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоду завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції); відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків, службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць.

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (випуском), перевезенням або застосування у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Судом встановлено, що дійсно 08.01.2013 року за між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір №4/13, договір про повну матеріальну відповідальність№4/13-м та винесено наказ (розпорядження) №4-к про прийняття відповідача на роботу. (а.с. 4-7)

Згідно накладної №4 від 08.10.2013р. ОСОБА_1 отримала від відповідача планшет Google Nexus 7 16 вартістю 1777 грн., чохол чорний вартістю 199 грн., протектор на дисплей вартістю 119 грн. та перехідник мережа англійський вартістю 15 грн. (а.с. 10).

Відповідачка не заперечує, що підписала вказану накладну, але стверджує, що товарно-матеріальні цінності за цією накладною не отримувала.

Враховуючи те, що в накладній відсутній підпис другої сторони, тобто тієї особи, що відпустила їй товарно-матеріальні цінності, суд вважає доводи відповідачки слушними та такими, що заслуговують на увагу. Поява підпису відвантажувача ОСОБА_2 на копії накладної, яку позивач надав суду 17.06.2015р. свідчить про те, що вказана накладна могла бути підписана цією особою після звернення позивача до суду з вказаним позовом і надана з цього приводу заперечень відповідачем.

15.04.2014р. відповідачка написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с.11).

Наказом №143-к 29.04.2014 року припинено вищевказаний трудовий договір на підставі ст. 38 КЗпП. (а.с. 12).

Відповідачка стверджує, що перед звільненням вона підписала обхідний лист, з якого вбачається, що ніякої заборгованості перед підприємством у неї не було.

Обовязок працівника перед звільненням підписати та здати обхідний лист передбачається Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації. Після отримання відомостей про відсутність у працівника заборгованостей перед підприємством керівник видає наказ бухгалтерії провести розрахунок та звільнити працівника відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідачка стверджує, що підписала обхідний лист, але надати його не може, оскільки він зберігається у Відділі кадрів підприємства, після чого бухгалтерія провела з нею повний розрахунок, та керівництвом підприємства було видано наказ про її звільнення, їй видано трудову книжку.

Позивач вказаних доводів не спростував, а тому його доводи про те, що відповідачка звільнилась, отримала повний розрахунок при звільненні з роботи, трудову книжку і при цьому не розрахувалась з підприємством, є сумнівними.

Позивачем на підставі Наказу №23 від 08.08.2014р. було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, в ході якої було виявлено недостачу пяти планшетів Google Nexus 7 16 із десяти, придбаних підприємством. (а.с. 13, 14-17). При цьому в інвентарному опису наявні інвентарні номери цих планшетів. Але з доказів, наданих позивачем, не вбачається, який саме інвентарний номер був присвоєний планшету відповідачки, для того, щоб суд міг зробити висновок, що з відсутніх в наявності згідно інвентаризаційному опису планшетів є планшет, який видавався саме відповідачці для користування в роботі і який вона не повернула підприємству.

Загальні положення щодо підстав відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст.1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обовязок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1,4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, суд виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, досліджує докази, надані сторонами і які відповідають вимогам належності та допустимості доказів.

З вищенаведеного суд робить висновок, що позивач не довів, що саме діями відповідачки йому заподіяна шкода у вигляді недостачі планшету Google Nexus 7 16 на суму 2110 грн., а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 130, 134,233 КзПП України, ст.1166 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ТОВ «ДОВБУШ ТРЕЙД СЕРВІС» до ОСОБА_1 про відшкодування працівником матеріальної шкоди, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська