Справа № 347/1053/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2015 м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:

Головуючого судді : Цалин Б.М.

Секретаря: Терлюжак Н.П.

З участю позивача: ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2 м/ради: ОСОБА_3

Відповідачки: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_2 міської ради про визнання недійсним рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.12.1993 року, визначення площі і конфігурації земельної ділянки а також визначення частки спадкової земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 11.12.2001 року залишився житловий будинок з прибудинковими спорудами і земельна ділянка, площу якої він в той час ще не знав так як всі документи знаходились у відповідачки в справі ОСОБА_4. В нотаріальній конторі він оформив своє право на спадщину, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що в м.Косів по вул. Лісна 16, а інша 1/2 частина вказаного спадкового майна належить внучці ОСОБА_5 - ОСОБА_4. При вирішенні питання щодо оформлення права на частину спадкової земельної ділянки, якою за життя користувалась його мати, йому стало відомо, що земельна ділянка в цілому передана в приватну власність ОСОБА_4 ще в 2005 році, чим порушено його право на оформлення права на частину спадкової земельної ділянки. З метою захисту свого права на спадкове майно він змушений був звертатись із відповідним позовом до суду та рішенням суду від 14.03.2014 року його позов задоволено і вирішено визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,52 га в м.Косів, виданий на ім»я ОСОБА_4 При зверненні із відповідною заявою до ОСОБА_2 міської ради рішенням сесії ОСОБА_2 міської ради від 24.06.2014 року йому було надано дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою площею 0,25 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, а рішенням сесії від 16.09.2014 року вже відмінено раніше прийняте рішення від 24.06.2014 року. Через деякий час йому пропонували написати заяву про дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою на значно меншу площу. Вважає, що його матері за життя фактично належала земельна ділянка в розмірі та в конфігурації вказаній в скасованому судом Державному акті а саме площею 0,52 га та на ? частину якої він має право, як спадкоємець по закону. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка, ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що вона як і позивач в справі являється спадкоємцем ? частини спадкового майна належного за життя її бабусі ОСОБА_5, яка померла 11.12.2001 року. До спадкового майна її бабусі, та матері позивача в справі ОСОБА_5 належало будинковолодіння , що в м.Косів по вул. Лісна 16 Івано-Франківської області а також земельна ділянка , що була в користуванні бабусі, біля 20 га. Вона при виготовленні технічної документації на спадкову земельну ділянку вказала межі земельної ділянки якою фактично користувалась її баба ОСОБА_5 а також і межі земельної ділянки яка була в її користуванні, а тому і вийшло в загальному 0,52 га. Вона не заперечує, що частина саме спадкової земельної ділянки повинна належати її дядькові ОСОБА_1, але без врахування земельної ділянки, яка знаходилась в її користуванні. Просить вимоги позову задоволити частково.

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3 позовні вимоги заперечила, суду пояснила, що рішенням ОСОБА_2 міської ради позивачу надано дозвіл на розробку проектної документації із землеустрою площею 0,05 га для обслуговування спадкової частини житлового будинку. Згідно земельно-облікових книг за 1994 рік за жит. ІНФОРМАЦІЯ_1 М.І. обліковувалась земельна ділянка площею 0,2320 га. При виготовленні технічної документації на спадкову земельну ділянку ОСОБА_4 вказала межі земельної ділянки якою фактично користувалась її баба ОСОБА_5 а також і межі земельної ділянки яка була в її користуванні, та в загальному склало 0,52 га., що фактично не є спадковою земельною ділянкою право на ? частину якої міг би претендувати позивач. Просить в позові відмовити.

Суд вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав:

як встановлено в судовому засіданні сторони в справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 являються спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_5, яка померла 11.12.2001 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.18) позивач в справі успадкував після смерті ОСОБА_5 ? частину спадкового майна, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що в м. Косів по вул. Лісна 16. Окрім позивача спадкоємцем іншої 1/2 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_5 являється ОСОБА_4

Як вбачається із рішення Косівського районного суду від 14.03.2014 року ( а.с.9-11) судом задоволено позов ОСОБА_1 та вирішено визнати недійсним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,52 га в м.Косів, що виданий на ім»я ОСОБА_4

Суд звертає увагу, що вказаний, скасований судом Державний акт видано на ім»я ОСОБА_4Д, на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради від 14.10.2005 року , тобто на підставі винесеного рішення сесією міської ради вже задовго після смерті ОСОБА_5, яка померла 11.12.2001 року.

В судовому засіданні встановлено, що окрім будинковолодіння, що м. Косів по вул. Лісна 16, яке успадкували по ? частині сторони в справі, за життя ОСОБА_5 належала і земельна ділянка загальною площею 0,2320 га., однак спадкодавець не встигла виготовити правоустановлюючі документи про право власності на землю.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 24.12.1993 року (а.с.6) вирішено передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки, які розміщені на території міста зокрема ОСОБА_5 з подальшим уточненням площ і узгодженням меж.

Як вбачається із відношення ОСОБА_2 міської ради за № 933 від 19.12.2014 року (а.с.7) згідно земельно-облікових книг за 1994 року за жителькою м.Косів ОСОБА_5 обліковувалась земельна ділянка площею 0,2320 га. Саме на ? частину вказаної земельної ділянки має право претендувати позивач в справі, як на спадкове майно, що за життя належало його матері ОСОБА_5

Позивачем не надано суду жодного письмового доказу в підтвердження того, що його мати користувалась земельною ділянкою саме 0,52 га, право власності на яку було оформлено в 2005 році, відповідачкою ОСОБА_4 Вказаний факт не змогли в судовому засіданні ствердити також і свідки допитані за клопотанням позивача, а саме ОСОБА_6С, ОСОБА_7 а також ОСОБА_8, які ствердили, що не пригадують і їм не відомо, яким саме розміром земельної ділянки за життя користувалась ОСОБА_5

Разом із тим право користування земельною ділянкою повинно бути підтверджено письмовими доказами (відповідними рішеннями місцевої ради, виписками із земельно-облікових книг та ін. ) а не показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як вбачається із рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.12.1993 року «Про хід приватизації земельного фонду і передачу земельних ділянок у приватну власність…» передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_4Д а також відповідно до рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.12.1993 року ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,232 га в тому числі по угіддях: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,150 га , під будівлями і двором 0,082 га.

Передача земельних ділянок у приватну власність відбувалася на підставі Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року.

Зазначеним Декретом передбачалось, що сільським, селищним, міським Радам слід забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель, у межах норм, установлених Земельним Кодексом України. Згідно ч. 3 Декрету передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю. Декрет КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року втратив чинність з 1 червня 2006 року.

За життя ОСОБА_5 - мати позивача не реалізувала своє право на отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка перебувала у її користуванні, загальною площею 0,232 га.

На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України - рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року (втратив чинність на підставі Закону України з 14 вересня 2006 року) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами.

Також, відповідно до п.3.5 ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.15 ЗК України, проте розпочав, процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім»я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Так, ст.1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину після померлої матері та вправі претендувати на ? частину спадкової земельної ділянки, якою за життя користувалась його мати , загальною площею 0,232 га ( 0,232 га :2= 0,116 га ), в тому числі за цільовими призначеннями : 0,041 га - під будівлями і двором а також 0,075 га для ведення особистого господарства, що в м.Косів по вул. Лісна 16 Івано-Франківської області.

Підстав для визнання недійсним рішення 19 сесії ОСОБА_2 міської ради н.д. 21 скликання від 24.12.1993 року немає а позивачем відповідно не доведено в цій частині свої вимоги, які не підлягають до задоволення. А також не може підлягати до задоволення позовна вимога позивача в частині визначення площі і конфігурації земельної ділянки на частину якої він претендує, як спадкоємець, у розмірі визначеному в скасованому судом Державному акті.

Із долучених до матеріалів справи квитанції (а.с.1, 2) вбачається , що позивачем при подачі позову до суду проведено оплату судового збору в загальній сумі 365,40 грн., що в силу симог ст. 88 ЦПК України підлягає до відшкодування відповідачкою ОСОБА_4 відповідно до частини задоволених позовних вимог а саме в сумі 121,80 грн .

На підставі наведеного, ст. ст. 78, 126, 198 ЗК України, керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково. Визнати за ОСОБА_1 право на ? частину спадкового майна - земельну ділянку, що складається із 0,1160 га ( в тому числі за цільовими призначеннями : 0,041 га - під будівлями і двором а також 0,075 га для ведення особистого господарства), що в м.Косів по вул. Лісна 16 Івано-Франківської області та за життя належала ОСОБА_5.

В частині визнання недійсним рішення ОСОБА_2 міської ради від 24.12.1993 року та визначення площі і конфігурації земельної ділянки відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1) жит. ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН НОМЕР_2, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 121,80 грн оплаченого судового збору .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Цалин Б.М.