Справа № 367/4386/14 Головуючий у І інстанції Пархоменко О.В.
Провадження № 22-ц/780/1719/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 29 24.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 08 квітня 2014 року о 07:40 в м. Ірпені по вул. ІІІ Інтернаціоналу сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний йому автомобіль Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Пригода сталася з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем ГАЗ 33021-212 д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, дані обставини встановлено постановою Ірпінського міського суду на підставі адміністративних матеріалів. Згідно звіту про вартість відновлювального ремонту від 03 травня 2014 року, вартість ремонту становить 39130,01 грн. Просив стягнути із відповідача на його користь матеріальний збиток 39130,01 грн., витрати за складання висновку 1200 грн. та судові витрати 403,30 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду 39130,01 грн., витрати за складання висновку 1200 грн. та судові витрати 403,30 грн.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що відповідальність відповідача як власника автомобіля застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому він може нести відповідальність у разі недостатності страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2014 року о 07:40 ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ГАЗ-33021-212, д.н.з. НОМЕР_2 в м. Ірпені Київської області по вул. ІІІ Інтернаціоналу під час зміни напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1 ПДР, своїми діями ОСОБА_3 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно довідки № 9372182 про дорожньо-транспортну пригоду від 08 квітня 2014 року учасниками дорожньо-транспортної пригоди були ОСОБА_2, який керував власним автомобілем Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1, та ОСОБА_3, який керував належним ОСОБА_1 автомобілем ГАЗ-33021-212, д.н.з. НОМЕР_2.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2014 року у справі № 367/2052/14-п ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно звіту (аварійний сертифікат) № 34833185_08.04.2014_01/05/13 від 03 травня 2014 року, складеного ТОВ «Експерт-центр Тандем» за заявою ОСОБА_2 майнова шкода, завдана власнику транспортного засобу, становить 37930,01 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1/05/14 від 05 травня 2014 року ТОВ «Експерт-центр Тандем» прийнято від ОСОБА_2 за звіт про вартість майнової шкоди 1200 грн.

Згідно листа Департаменту інформаційного забезпечення аналізу та методології страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України від 03 грудня 2014 року № 7/2-28/33534 з 04 лютого 2014 року ПрАТ «СК «ПрАТ «СК «Інкомстрах»» позбавлено членства в МТСБУ, інформація щодо реорганізації компанії відсутня, у додатку до даного листа зазначено, що між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Інкомстрах» був укладений страховий поліс АС № 6040868, термін дії полісу з 07 вересня 2013 року по 06 вересня 2014 року, транспортний засіб ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_2, ліміт по майну 50000 грн., ліміт по життю та здоров'ю 100000 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування із власника транспортного засобу шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки в судовому засіданні встановлено факт заподіяння майнової шкоди позивачу в зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 39130,01 грн., заподіяна шкода підлягає стягненню із відповідача на користь позивача; доводи відповідача про застраховану цивільно-правову відповідальність відповідача не знайшли беззаперечного підтвердження в судовому засіданні.

Однак такий висновок суду на думку колегії суддів є помилковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, за наявності договору обов'язкового страхування суб'єктний склад та межі відповідальності за спричинення шкоди третій особі визначаються нормативно-правовими актами, які регламентують страхові правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 12, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Однак всі вимоги наведених норм закону судом першої інстанції враховані не були.

Як було встановлено, страховий ліміт ПрАТ «СК «Інкомстрах» згідно з полісом обов'язкового страхування № АС/6040868 становить 50000 грн. на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, обставини укладення даного договору сторонами не заперечені.

При цьому вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1, становить 39130,01 грн.

Таким чином, в силу договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність відповідача починається із перевищенням страхової суми 50000 грн., однак розмір шкоди, визначеної ПрАТ «СК «Інкомстрах», із якою погоджується позивач, є меншою даної страхової суми.

При цьому позовні вимоги до страховика заявлені не були і позивачем не надано доказів, що він звертався до ПрАТ «СК «Інкомстрах» для отримання відшкодування в позасудовому порядку.

Встановлюючи, чи поширюється дія договору про обов'язкове страхування, страхувальником за яким є ОСОБА_4, на інших осіб, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Оскільки ОСОБА_1 є власником забезпеченого транспортного засобу, а ОСОБА_3 правомірно володів забезпеченим транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди, вони є особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів звернення відповідача до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є передчасними, оскільки Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладає обов'язок повідомляти страховика про факт настання страхового випадку також і на потерпілу особу, а страхова справа судом не витребовувалась.

Так, відповідно до ст. 35 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Крім того, ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування, до яких не входить неповідомлення особою, відповідальність якої застрахована, про дорожньо-транспортну пригоду.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини не відповідача ОСОБА_1, а третьої особи ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, що встановлено постановою Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2014 року, та в порушення вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України поклав відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, на власника.

Відтак суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та безпідставно стягнув із відповідача відшкодування майнової шкоди, заявлене позивачем.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1, треті особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інкомстрах», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.