АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.,

Суддів: Осіяна О.М., Деркач Н.М.,

При секретарі: Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент банк», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до укладеного договору № CVE0AK10090042 від 05.04.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 35 270,76 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 04.04.2014 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір застави, згідно із яким відповідач надав в заставу автомобіль Hyundai, модель: Tucson, рік випуску: 2007, що належить йому на праві власності. Крім того, позивачем 20.10.2010 року з відповідачем ПАТ «Акцент Банк» було укладено договір поруки № 167. Відповідач ОСОБА_2 порушив умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати відсотків, в звязку з чим станом на 14.05.2012 року виникла заборгованість у сумі 45 865,62 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 366 466 грн. 30 коп. Просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснити вилучення предмету застави та передати його у заклад (володіння) позивачу, звернути стягнення на предмет застави, стягнути солідарно з відповідачів суму 10 000,00 грн. та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2013 року заочне рішення від 02.08.2012 року скасовано (а.с.56).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково: стягнуто із ПАТ «Акцент банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 000гр. та судовий збір у сумі 243гр. 60клоп., в іншій частині позову відмовлено (а.с.104-105).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 108-111).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 05.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CVE0AK10090042, згідно якого банк надав кошти у розмірі 35 270,76 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік з кінцевим терміном повернення 04.04.2014 року. На забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між сторонами був укладений договір застави від 05.04.2007 року № CVE0AK10090042, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль Hyundai, модель: Tucson, рік випуску: 2007, реєстраційний номер НОМЕР_1. 20.10.2010 року з відповідачем ПАТ «Акцент Банк» було укладено договір поруки № 167, за яким поручитель несе відповідальність за невиконання умов кредитного договору №CVE0AK10090042 від 05.04.2007 року у розмірі 10 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення, суд 1 інстанції виходив із того, що договір про заставу не був нотаріально посвідченим, тому є нікчемним, що виключає можливість задоволення позову.

Однак, із вказаними висновками суду погодитись неможливо.

Так, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Частиною 1 ст. 577 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про заставу» у редакції, яка діяла на момент укладення договору застави, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі, у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Згідно із ч.2, 3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права, що, згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 589, ч.2 ст. 590 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений договором або законом строк, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

За змістом ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави передається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Згідно з п. 24 договору застави від 5 квітня 2007 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким способом: шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором, шляхом продажу заставодержателем предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладення договору купівлі-продажу від імені заставодавця (а.с.14 зворот).

Із матеріалів справи вбачається, що загальна сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 14.05.2012 року складає 45 865,62 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 366 466 грн. 30 коп., з яких 22 731,88 дол. США заборгованість за кредитом; 11 818,09 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 304,54 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 10 011,11 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.5-7).

Таким чином, звернення стягнення на предмет застави та передача предмета застави у заклад банку в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобовязань відповідає умовам договору застави та вимогам закону, а відтак позовні вимоги банку підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення солідарно із ПАТ «Акцент банк» і ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 10 000 гривень, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а із договору поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ТОВ «Акцент-Банк» вбачається, що ТОВ «Акцент-Банк» зобовязалось відповідати перед банком за виконання відповідачем своїх обов'язків за укладеними договорами в межах 10 000 грн.

У судове засідання апеляційного суду ні відповідач, ні його представник, будучи належним чином повідомленими, не зявились, а посилання відповідача у заяві про перегляд заочного рішення на те, що між ним та банком не існує договірних відносин з приводу предмета застави, - спростовується договором застави від 5 квітня 2007 року. Посилання на те, що кінцевий термін сплати кредиту не настав, - спростовується розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що відповідач перестав сплачувати щомісячні платежів на погашення кредиту з травня 2009 року.

На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України на повернення судових витрат слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» із Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» 487гр. 20коп., із ОСОБА_2 4558гр. 80 коп.

Керуючись ст.. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № CVE0AK10090042 від 05.04.2007 року станом на 14.05.2012 року у розмірі 45 865,62 дол. США, що становить 366 466 грн. 30 коп., яка складається із: 22 731,88 дол. США заборгованість за кредитом; 11 818,09 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 304,54 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 10 011,11 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Hyundai, модель: Tucson, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий джип, № кузова/шасі: KMHJN81BP7U615421, реєстраційний номер: СЕ7747АН, що належить на праві власності ОСОБА_2, надавши ПАТ КБ «ПриватБанк» право укладати договір купівлі-продажу автомобіля від імені відповідача будь-яким способом з будь-якою іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з реєстрації в органах ДАІ України та наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу автомобіля.

Здійснити вилучення предмету застави: автомобіля Hyundai, модель: Tucson, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий джип, № кузова/шасі: KMHJN81BP7U615421, реєстраційний номер: СЕ7747АН, що належить на праві власності ОСОБА_2 та передати його у заклад (володіння) Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути солідарно із Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» і ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVE0AK10090042 від 05.04.2007 року 10 000 гривень.

На повернення судових витрат стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» із Публічного акціонерного товариства «Акцент банк» 487гр. 20коп., із ОСОБА_2 4558гр. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: