Провадження №2/760/3938/15
Справа №760/7894/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОБОЛОНЬ" про визнання звільнення незаконним, скаксування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Оболонь» і просив визнати незаконним наказ про його звільнення з посади заступника начальника відділу кредитування та інвестицій ПАТ «Оболонь» за скороченням штату, поновити його на посаді заступника начальника відділу кредитування та інвестицій ПАТ «Оболонь», стягнути з відповідача на його користь суму втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та 21 446 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу 345-к від 05.02.2003 року він був прийнятий за строковим трудовим договором до бюро по моніторингу проекту ЄБРР на посаду перекладача ЗАТ «Оболонь»

Згідно наказу №4678-к від 30.12.2003р. його переведено до відділу кредитування та інвестицій на посаду перекладача ЗАТ «Оболонь».

Згідно наказу №617-к від 20.02.2009р. його переведено на посаду фахівця-аналітика відділу залучення та обслуговування кредитів ЗАТ «Оболонь».

Згідно наказу № 2650-к від 01.06.2012р. його переведено на посаду заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь».

15.01.2015 року був виданий наказ по підприємству «Про скорочення» № 90-к від 15.01.2015 року, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та необхідністю оптимізації чисельності персоналу в відділі залучення та обслуговування кредитів.

Як вказано позивачем, згідно наказу №936-к від 17.03.2015р. його було звільнено за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Він отримав на руки копію цього наказу та трудову книжку.

Вказав, що вважає дії відповідача щодо його звільнення незаконними, оскільки він не отримував персональне попередження про звільнення, на його звільнення не було отримано згоди первинної профспілкової організації та крім того порушені вимоги ст.. 42 КЗпП України щодо його переважного залишення на роботі при вивільненні працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці.

Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували. Вважають, що доводи позивача є безпідставними, подали письмові заперечення, в яких пояснили, що позивача було звільнено у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, враховуючи з скрутне фінансове становище підприємства. Вказали, що позивачу до звільнення було неодноразово запропоновано роботу на іншій посаді в ПАТ «Оболонь» за всіма вакантними посадами. Враховуючи, що позивач відмовився від запропонованої іншої роботи на підприємстві, його було звільнено. Пояснили, що позивачем персонально було отримано наказ про скорочення, з яким він ознайомився та розписався. Крім того, враховуючим , що він не був членом профспілки, згода на його звільнення не вимагалася..

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши надані сторонами докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в ПАТ «Оболонь» на посаді заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів.

Так на підставі наказу № 345 - к від 05.02.2003 року він був прийнятий за строковим трудовим договором до бюро по моніторингу проекту ЄБРР на посаду перекладача ЗАТ «Оболонь».

Згідно наказу № 617 - к від 20.02.2009 року його було переведено на посаду фахівця - аналітика відділу залучення та обслуговування кредитів ЗАТ «Оболонь» .

Згідно наказу №2650 -к від 01.06.2012 року його переведено на посаду заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь».

У судовому засіданні сторони не заперечували, що позивач працював на підставі безстрокового трудового договору на підставі ст. 39 -1 КЗпП України.

Згідно наказу № 936/к від 17.03.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на посаді заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь», вказуючи, що під час його звільнення порушені норми чинного законодавства.

Як встановлено п. 1 ст. 40 КзПП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно роз'яснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов»язаний перевірити наявність підстав для звільнення ( чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників).

Так, судом встановлено, що відповідно до Розпорядження генерального директора ПАТ «Оболонь» від 02.07.2014р. № 23/0/5-14 та відповідних службових записок, що наявні в матеріалах справи, на підприємстві ПАТ «Оболонь» проводилися зміни в організації виробництва і праці шляхом оптимізації чисельності штатних одиниць по структурних підрозділах служб. Так вказаними розпорядженням визначено, що директорам за напрямками у термін до 10.07.2014 року надати інформацію до ВНОП та ЗП щодо оптимальної кількості штатних одиниць по структурних підрозділах.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача кожним відділом ПАТ «Оболонь» окремо надавалася інформація відповідно до розпорядження від 02.07.2014р. № 23/0/5-14 та приймалося рішення про скорочення окремих посад.

Так, згідно службової записки від 22.12.2014 року начальника відділу залучення та обслуговування кредитів Кінаша О.Б. до Директора з економіки та фінансів Пересаді О.А., ним, рекомендовано ініціювати скорочення посади заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів.

Згідно ж службової записки від 14.01.2015 року Директора з економіки та фінансів Пересади О.А. до Генерального директора ПАТ Оболонь» Булаха І.А. висловлено рекомендації щодо прийняття рішення щодо скорочення штатної одиниці заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь» .

Згідно довідки ПАТ «Оболонь» №1182/0/2-15 від 08.05.2015 року загальна кількість скорочених штатних одиниць по ПАТ «Оболонь» за 2014-2015 роки складає 447,5 штатні одиниці.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відповідача мало місце скорочення штату.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведених змін в організації виробництва і праці та необхідності оптимізації чисельності персоналу, 15.01.2015 року було видано наказ №17/0/3/3-15 від 15.01.2015р. про виведення із штатного розкладу відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь» одної штатної одиниці заступника начальника. Цим же наказом наказано відділу кадрів провести скорочення персоналу відповідно до чинного законодавства та відділу ВНОП та ЗП внести зміни до штатного розкладу відділу залучення та обслуговування кредитів.

Відповідно до вищевказаного наказу, було видано наказ про скорочення по Публічному акціонерному товариству «Оболонь» №90/к від 15.01.2015 заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ОСОБА_1. Пунктом 2.1 зазначеного наказу наказано попередити вищевказаного працівника про його скорочення та звільнення не раніше двомісячного терміну за п.1 ст. 40 КзпП України з виплатою компенсації згідно чинного законодавства. Пунктом 2.2. наказано при наявності вакантних місць запропонувати їх працівнику, що підлягає скороченню.

Як вбачається з вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 15.01.2015 року о 16 год.00 хв., тоді ж отримав копію вказаного наказу о 16год.05 хв. про що свідчить його власноручний підпис на вказаному наказі.

Згідно наказу № 936/к від 17.03.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.

Як вбачається з вищезазначених наказів №90/к від 15.01.2015 про скорочення, та № 936/к від 17.03.2015 року про звільнення, позивач був з ними ознайомлений в день їх видання, про що свідчать відмітки на наказах з його власноручним підписом, що також не заперечувалося самим позивачем.

У позовній заяві, позивач обґрунтовує вимоги про поновлення його на роботі незаконністю дій відповідача при його звільненні.

Зокрема, обґрунтовуючи незаконність звільнення, позивач зазначає, що при його звільненні була порушена процедура, встановлена ст.. 43 КЗпП України для звільнення працівників за п. 1 ст.. 40 КЗпП України, зокрема не було отримано згоду первинної профспілкової організації членом якої є працівник.

Проте, таке твердження позивача, спростовується матеріалами справи, зокрема письмовою відповіддю заступника голови первинної профспілкової організації ПАТ «Оболонь» від 15.01.2015, відповідно до якої ОСОБА_1 не є її членом та відсутні правові підстави розглядати питання щодо розірвання трудового договору. Інших доказів на підтвердження членства в первинній профспілкової організації позивач не надав.

Додатково, в матеріалах справи містяться копії оскаржуваних позивачем наказів, з яких вбачається, що вони були завізовані Головою первинної профспілкової організації ПАТ «Оболонь».

Згідно роз'яснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ). Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Тобто, виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що порушень вимог ст. 43 КЗпП України при звільненні позивача не було.

Крім того, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що при його звільненні було порушено вимоги ст.. 42 КЗпП України, зокрема щодо його переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зазначив, що має 12-річний стаж роботи на ПАТ «Оболонь», а також більш високу кваліфікацію ніж його підлеглі працівники відділу, а тому має переважне право на залишення на роботі.

Судом не приймається зазначене твердження позивача з огляду на наступне.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст.. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Слід зазначити, що до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають, звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін посад, аналогічних займаній на час звільнення посаді позивача серед посад, що підлягали скороченню та були скорочені, на підприємстві не було. Його посилання на те, що у відділі де він працював, замість нього потрібно було скорити інших осіб з меншим стажем роботи та менш досвідчених протирічить закону та не приймається судом до уваги з огляду на вищезазначене.

Суд також звертає увагу позивача на ту обставину, що звільнення в порядку ст.. 49 - 2 КЗпП України передбачає перевірку обставин чи мали місце зміни в організації виробництва і праці, разом з тим позбавлений можливості обговорити питання щодо доцільності скорочення певної посади.

Таким чином, твердження позивача про порушення ст.. 42 КЗпП України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Що стосується пояснень позивача щодо порушення ст. 49 - 2 КЗпП України при його звільнені слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Окремо слід зазначити, що законодавець не вимагає письмового попередження про звільнення.

Вище встановлено, що позивача наказом про скорочення по Публічному акціонерному товариству «Оболонь» №90/к від 15.01.2015 звільнено з посади. Пунктом 2.1 зазначеного наказу наказано попередити про його скорочення та звільнення не раніше двомісячного терміну за п.1 ст. 40 КзпП України з виплатою компенсації згідно чинного законодавства. Пунктом 2.2. наказано при наявності вакантних місць запропонувати їх працівнику, що підлягає скороченню.

Як вбачається з вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 15.01.2015 року о 16 год.00 хв., тоді ж отримав копію вказаного наказу о 16год.05 хв. про що свідчить його власноручний підпис на вказаному наказі.

Окремо слід зазначити, що законодавець не вимагає письмового попередження про звільнення.

З врахуванням цього суд не вбачає порушень ч.1 ст. 49-2 КЗпП України і вважає, що він був персонально, письмово попереджений про наступне вивільнення.

Що стосується порушення ч.3 ст. 49 - 2 КЗпП України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

В матеріалах справи наявні пропозиції роботи № 221, 222, 223, 253/0/24-15 від 18.02.2015р., та №654/0/2-15 16.03.2015р. та перелік вакантних штатних одиниць станом на 20.02 2015 року та 16.03.2015 року, згідно яких відповідачем ПАТ «Оболонь» позивачу у зв'язку з скороченням пропонувалися списки вільних посад ПАТ «Оболонь» для заміщення позивачем.

Як вбачається з вказаних пропозицій, позивач був з ними ознайомлений та відмовився від запропонованих посад, власноручно поставивши підписи.

Як пояснили у судовому засіданні представники відповідача позивачу були запропоновані всі наявні вакантні посади по підприємству.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт від 16.02.2015р., складений комісією у складі працівників відділу кадрів ПАТ «Оболонь» про те, що ОСОБА_1 від ознайомлення з пропозиціями на вакансії відмовився.

Враховуючи, що позивач відмовився від запропонованої йому відповідачем роботи його було звільнено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд, приходить до висновку, про те, що звільнення позивача відбулося з дотримання вимог чинного законодавства та про відмову у задоволенні позову про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, про поновлення на посаді, стягнення суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.40,42,43,49-2 Кодексу законів про працю України, 64 ГП України ,Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст.3,4,10,11,57-60,209,212-215 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В:

В задвоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОБОЛОНЬ" про визнання звільнення незаконним, скаксування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: І. А. Усатова