У х в а л а

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу - Хома Оксана Вікторівна, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення коштів; та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» про визнання недійсним договору доручення та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інноваційно-промислова компанія «Моноліт» (далі - ТОВ «ІПК «Моноліт») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь кошти за договором про надання послуг у розмірі 84 781 грн 68 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 березня 2013 року між ТОВ «ІПК «Моноліт» в особі директора Раджпут Т.В. та ОСОБА_4 було укладено договір про надання послуг. Згідно п. 1.1 вказаного договору, він зобов'язався надати ОСОБА_4 послугу щодо пошуку нерухомості для придбання її у власність останнього. В свою чергу відповідач зобов'язався оплатити позивачу зазначену послугу. Згідно п. 3.4 договору вартість послуги складає 52 800 грн, що дорівнює 1,76 відсотків від вартості нерухомості, першочергова вартість якої, в свою чергу, відповідно до п. 1.2 договору склала 2 997 000 грн.

Зазначав, що 16 березня 2013 року між ТОВ «ІПК «Моноліт» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за умовами якого останній, в якості забезпечення оформлення угоди про намір купівлі домоволодіння по АДРЕСА_1, передає гарантійний платіж у розмірі 2 000 доларів США та доручає ТОВ «ІПК «Моноліт» підготувати укладення договору, першочергова вартість якого становить 2 997 000 грн, посвідчення договору має бути не пізніше 17-00 години 30 квітня 2013 року, об'єкт нерухомості має бути вільним від мешканців, а також не мати заборгованості з комунальних платежів, та зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Також, цим договором обумовлено, що у випадку відмови покупця від укладення угоди на зазначених умовах повірений ТОВ «ІПК «Моноліт» повинен передати вказаний гарантійний платіж продавцеві, а у разі відмови продавця від правочину відповідно покупцю має бути передана гарантійна сума у подвійному розмірі.

12 квітня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за умовами якого продавці передали у власність, а покупець прийняла у власність вказаний житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0762 га.

ОСОБА_4, діючи в інтересах покупця будинку ОСОБА_8, прийняв газове, сантехнічне, електричне та сигналізаційне обладнання у повній комплектації у справному стані, про що було складено акт прийому-передачі майна від 18 квітня 2013 року.

Зазначав, що відповідач порушив умови договору, за послуги не розрахувався, а тому має сплатити вартість послуг у розмірі 52 800 грн, штрафні санкції у розмірі 15 840 грн, пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 15 206 грн 40 коп, судові витрати у розмірі 935 грн 28 коп, а всього 84 781 грн 68 коп.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір доручення від 16 березня 2013 року, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ «ІПК «Моноліт» на свою користь 15 986 грн та судові витрати, посилався на те, що оспорений договір слід визнати недійсним, оскільки він був підписаний не уповноваженою особою ТОВ «ІПК Моноліт», без довіреності, платіж був здійснений з порушенням ст. 192 ЦК України, тобто в іноземній валюті, а не в гривні.

Рішенням Фрунзенського районного м. Харкова від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову ТОВ «ІПК «Моноліт» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір доручення від 16 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «ПІК «Моноліт».

Стягнуто з ТОВ «ІПК «Моноліт» на користь ОСОБА_4 15 986 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року рішення Фрунзенського районного м. Харкова від 19 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ІПК «Моноліт» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь TOB «ІПК «Моноліт» вартість послуг за договором у розмірі 52 800 грн, штраф - 15 840 грн, пеню - 15 206 грн 40 коп.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року ОСОБА_10 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року у даній цивільній справі, на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ТОВ «ІПК «Моноліт» до ОСОБА_10 та відмовлено у задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що договір про надання послуг, укладений між сторонами від 15 березня 2013 року, відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та є виконаним, що підтверджено наявними у справі доказами, а сам факт оформлення об'єкту нерухомості на ім'я ОСОБА_8 не звільняє ОСОБА_4 від виконання умов договору про надання інформаційних послуг від 15 березня 2013 року, оскільки його відповідальність передбачена умовами цього договору.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, при цьому зі змісту касаційної скарги не вбачається, які права ОСОБА_8 порушені ухваленим у справі судовим рішенням.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова