"06" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Калини О.Б.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представника третьої особи ПАТ «КБ «Надра» - Мазуренко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності, -
13.10.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 01.09.2014 р. Позивачем з Відповідачем було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №10. Згідно п. 1 Договору в рахунок погашення заборгованості Відповідача (Цедента) перед Позивачем (Цесіонарієм) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент відступає в певній частині Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває в певній частині право вимоги грошових коштів, належне Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарій стає кредитором в певній частині, яка далі зазначена в Договорі, за Договором НОМЕР_1 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформленого в рамках Пакету послуг ПУ «Gold» від 01.07.2014 р, укладеним між Цедентом та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» - з приводу отримання від Банку грошових коштів в іноземній валюті з рахунку НОМЕР_1 (рахунок для загального обліку зобов'язань НОМЕР_2), що відкритий Цедентом в Банку згідно вказаного договору банківського вкладу. Банк надалі іменується «Боржник», а вказаний договір банківського вкладу - Договір з Банком. Позивач набув право вимагати від Банку сплатити суму боргу у розмірі 9000,00 доларів США, який виник у зв'язку з наданням Відповідачем Банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з банком, що за курсом НБУ на день укладення Договору складає 118 026,90 грн. (13,1141 грн. за 1 долар США) (п. 2 Договору) Відповідно до п. 3 Договору з моменту підписання Договору Позивачем та Відповідачем Позивач (Цесіонарій) набув статус вкладника стосовно вказаних грошових коштів у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката». Відповідно до п. 4 Договору право власності на суму боргу (на грошові кошти), визначену у п. 2 Договору, перейшло від Відповідача (Цедента) до Позивача (Цесіонарія) з моменту підписання Договору Сторонами, тобто з 01.09.2014 р. 11.11.2014 р. своїм листом Відповідач повідомив Позивача про відмову від Договору, оскільки вважає його помилковим, а також про його розірвання в односторонньому порядку та припинення з 11.11.2014 р. В листі відповідач також повідомив, що він вважає своєю власністю вищевказані грошові кошти і не визнає право власності позивача на них у зв'язку з розірванням Договору, про те, що він у зв'язку з особистими обставинами передумав відступати право вимоги до банку та передавати позивачу право власності на зазначені грошові кошти. На думку позивача, така поведінка Відповідача є незаконною, суперечить нормам чинного законодавства України та порушує право власності позивача. Зокрема, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором не встановлено право відповідача відмовлятися від нього в односторонньому порядку. Нема такого права у відповідача і згідно закону. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач зауважує, що своєї згоди на розірвання Договору він не надавав, тобто Відповідач необґрунтовано та безпідставно (неправомірно) в односторонньому порядку відмовився від Договору відступлення права вимоги (цесії) №10 від 01.09.2014 р., порушив право власності позивача на грошові кошти в сумі 9000,00 доларів США, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 (рахунок для загального обліку зобов'язань НОМЕР_2), відкритому згідно Договору НОМЕР_1 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформленого в рамках Пакету послуг ПУ «Gold» від 01.07.2014 р, укладеним між Цедентом та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», в тому числі - 9000,00 доларів США, право вимоги на які відповідач відступив позивачу за договором цесії, право власності на які перейшло до позивача з 01.09.2014 р., який він в подальшому нібито розірвав. При цьому, Договором не передбачено право Відповідача на розірвання його в односторонньому порядку, тому Договір може бути розірваний лише за згодою сторін. Відповідного договору про розірвання чи припинення між сторонами укладено не було. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з вищевикладеним, Позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на грошові кошти у розмірі 9000,00 доларів США, право вимоги на які Позивач набув згідно Договору, що за курсом НБУ на день укладення Договору складає 118 026,90 грн. (13,1141 грн. за 1 долар США). За викладених обставин позивач просить суд визнати за ним з 01.09.2014 р. право власності на грошові кошти в розмірі 9000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення Договору складає 118 026,90 грн. (13,1141 грн. за 1 долар США), які позивач набув відповідно до Договору відступлення права вимоги (цесії) №10 від 01.09.2014 р. за Договором НОМЕР_1 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформленого в рамках Пакету послуг ПУ «Gold» від 01.07.2014 р, укладеним між Цедентом та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», які обліковувались в Банку на рахунку № 1961553 (рахунок для загального обліку зобов'язань НОМЕР_2) станом на 01.09.2014 р., з набуттям позивачем за вказаним Договором на суму в розмірі 9000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення Договору складає 118026,90 грн., статусу вкладника у значенні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб», а також просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, заяв про розгляд справи за відсутності відповідачів до суду не надходило. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи ПАТ «КБ «Надра» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позовної заяви не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 01.07.2014 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без погашення оформлений в рамках Пакету послуг ПУ «Gold» НОМЕР_1 на суму 300000,00 доларів США (а.с. 7).
01.09.2014 року між позивачем та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги (цесії) №10 за яким в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем, відповідач відступила позивачу право вимоги грошових коштів у розмірі 9000,00 доларів США (еквівалент 118026,90 грн.) за Договором строкового банківського вкладу (депозиту) без погашення оформлений в рамках Пакету послуг ПУ «Gold» НОМЕР_1 від 01.07.2014 року укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем (а.с. 6).
Своїм листом від 11.11.2014 року відповідач повідомив позивача, що вважає помилковим укладений договір відступлення прав вимоги (цесії) №10 від 01.09.2014 року та розриває даний договір на підставі ст. 652 ЦК України. Грошові кошти, право вимоги на які відповідач відступав позивачу, відповідач вважає своєю власністю та не визнає право власності позивача на вказані грошові кошти (а.с. 9).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.ч. 1, 2 , ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
У ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" дано визначення банківського вкладу відповідно до якого вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Статтею 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.
До банківських послуг належать:
1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб;
2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах;
3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.
Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Центральний депозитарій цінних паперів має право провадити окремі банківські операції на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, що видається у встановленому Національним банком України порядку.
Договір банківського вкладу є реальним і вважається укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу).
За договором банківського вкладу (депозиту) передані вкладником у готівковій або у безготівковій формі кошти стають власністю банку. Водночас, у банку виникає зобов'язання щодо повернення вкладнику такої ж суми грошей та нарахованих на цю суму процентів на умовах та в порядку, встановленому договором.
Договір банківського вкладу є одностороннім зобов'язанням, з моменту його укладення банк має обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти, а вкладник набуває права вимагати виконання зазначених дій.
Згідно з п. 2 Договору цесії за цим договором Цесіонерій набуває право вимагати від боржника сплатити суми боргу у розмірі 9000,00 доларів США, який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за договорами з банком.
Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.
Уклавши з відповідачем Договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, позивач отримав право грошової вимоги до Банку за договором строкового банківського вкладу (депозиту) без погашення оформлений в рамках Пакету послуг ПУ «Gold» НОМЕР_1 від 01.07.2014 року укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем щодо повернення вкладу на суму 9000,00 доларів США, а не право власності, а тому зазначений договір не може бути підставою до визнання права власності за позивачем на зазначену суму вкладу.
На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивач посилався на письмове повідомлення відповідача про те, що він відмовляється від договору про відступлення права вимоги (цесії), оскільки вважає, що уклав його помилково, а тому він вважав, що цим порушено його право власності на зазначену суму банківського вкладу і підлягає захисту саме в такий спосіб.
Проте письмове повідомлення відповідача про помилкове укладання договору відступлення права вимоги не припиняє зобов'язальних правовідносин та не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач в установленому порядку ставив питання про розірвання зазначеного договору або визнання його недійсним.
За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.
Суд не приймає до уваги, зокрема, положення п. 4 договору цесії, яким передбачено, що з моменту підписання цього договору до позивача переходить право власності на суму боргу (грошові кошти), визначену у п.2 цього Договору, оскільки за договором банківського вкладу передані вкладником кошти стають власністю банку, а у банку з цього моменту виникає обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти.
За змістом ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу про повідомлення Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» про заміну кредитора.
За змістом ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
З урахуванням викладених обставин та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду із позовом до відповідача по вказаній справі про визнання права власності у судовому порядку, позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права, передбачених ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).
З матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів, з метою реалізації свого права за договором цесії.
При цьому, зі змісту Звіту по депозиту Депозит без поповнення в валюті USD НОМЕР_1 відкритому в Пакеті послуг ПУ «Gold» №3157228 станом на 30.01.2015 року та зі змісту Поточного звіту за операціями по точному (картковому) рахунку з 02.10.2014 року по 07.10.2015 року вбачається, що банк 02.10.2015 року перерахував на поточний рахунок відповідача суму депозиту в розмірі 300000,00 доларів США та відсотки (а.с. 35-38).
Ураховуючи все вище наведене позовні вимоги не підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 392, 512, 514, 516, 517, 526, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання права власності - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -