Справа № 148/2046/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ «Приватбанк» ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

30.07.2014 року ПАТ КБ „Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 36939 грн.44 коп., мотивуючи свої вимоги наступним.

Відповідно до укладеного договору б/н від 20.07.2006 року ОСОБА_1 отримала у банку кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверенння, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. За цією статтею договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.9.12 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до 6.5 ОСОБА_2 надання банківських послуг позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно до п.6.6 ОСОБА_2 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв»язку з порушенням зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2013 року має заборгованість 36639 грн.44 коп.,яка складається:

· 9491 грн. 58 коп. заборгованість з повернення кредиту;

· 25212 грн. 65 коп.; - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом;

· 500 грн. штраф ( фіксована частина );

· 1735 грн.21 коп. штраф ( процентна складова).

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 36939 грн. 44 коп. та судові витрати в розмірі 369 грн. 39 коп.

Відповідачка ОСОБА_1 04.11.2014 року звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Свої позовні вимоги мотивувала наступним.

Вона дійсно була клієнтом банку, де отримувала заробітну плату в той час, коли працювала на Тульчинській швейній фабриці. Але ні тоді, ні після того жодного кредитного договору з ПАТ «Приватбанк» не укладала і грошових коштів не отримувала.

Вона вважає, що надані позивачем до позовної заяви матеріали сфальсифіковані. Заява до банку на отримання кредиту заповнене не нею. Відомості, які вказані в заяві, а саме місце роботи, не відповідають дійсності, оскільки вона ніколи не працювала у приватного підприємця ОСОБА_3, тому не могла надати жодного підтверджуючого документа про таке місце роботи.

Оскільки вона не укладала із банком кредитного договору, не надавала жодних документів для його укладення, не вносила кошти для часткового погашення кредиту, то вважає кредитний договір недійсним.

Просить суд визнати кредитний договір від 20.07.2006 року, укладений між ПАТ «Приватбанк» та нею недійсним з моменту укладення. Стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ПАТ «Приваттбанк» підтримав та просив його задовольнити. Зустрічний позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Пояснив суду, що між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір. За цим договором видані кредитні кошти. Кредит частково погашений. Але залишився борг.

За зустрічним позовом відповідачкою не надано жодних доказів. До того ж сплив строк позовної давності, тому позов не може бути задоволений. Просить застосувати до зустрічного позову позовну давність.

В первинних документах є відомості, що банком виплачувались кошти.

Кредитний договір від імені банку підписала керівник Тульчинського відділення ОСОБА_5 та експерт ОСОБА_6 20.07.2006 року.

В заяві ОСОБА_1 про надання кредиту вказано місце роботи продавець у приватного підприємця ОСОБА_3 , вказана адреса АДРЕСА_1. До заяви додано ксерокопію паспорта.

Є розрахунок заборгованості по кредиту. Строк договору закінчився 20.07.2008 року і він пролонгований на 1 рік.

Чи були претензії банку до позичальника з приводу неповернення кредиту він не знає. Відсотки по тілу кредиту нараховані за період з 14.10.2009 року по 31.08.2013 року.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити.

Пояснила суду, що свій ідентифікаційний код та ксерокопію паспорта вона здала в «Приватбанк» для виготовлення зарплатної картки. До 2006 року вона працювала на Тульчинській швейній фабриці.. Кредитної картки вона не отримувала. До 2011 року вона про це нічого не знала. У ПП ОСОБА_3 вона ніколи не працювала.

З 2006 року вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З приводу фальсифікації кредитного договору вона зверталась до міліції. Також зверталась до банку. Є відповідь з банку за 2013 рік.

Підпис у заяві про надання кредиту схожий на її. При отриманні картки на зарплату вона ніяких анкет не заповнювала. Тільки паспорт здавала.

Бланк заяви на кредитну картку їй дала ОСОБА_7 у квартирі. Це було в 2006 році. У ОСОБА_7 було скрутне матеріальне становище. ОСОБА_7 попросила у неї кредитну картку, щоб нею користуватись. Заяву писала вона не в банку, а в квартирі. Заяву дала ОСОБА_7.

Довідки про місце роботи ОСОБА_7 їй не давала. В 2006 році вона у ОСОБА_7 не працювала.

ОСОБА_7 вона розповіла, що у неї є зарплатна картка у «Приватбанку».

Кредитний договір було укладено 20.07.2006 року, тому позивач 20.07.2007 року мав право звернутись до суду з позовом, а саме про стягнення неустойки, а в строк до 20.07.2009 року з позовом про стягнення заборгованості по кредиту. Але цим право він не скористався і звернувся до суду по спливу строку позовної давності.

Просить застосувати до позову «Приватбанку» позовну давність.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_1 отримувала кредитну картку в 2006 році у «Приватбанку» в м.Тульчині.

ПП була вона. Давала ОСОБА_1 довідку, що вона працює у неї продавцем. Довідку давала в банк. ОСОБА_1 про це її просила.

ОСОБА_1 вона знає через її покійного чоловіка. ОСОБА_1 була продавцем в її магазині по вихідним. Офіційно вона в неї не працювала.

ОСОБА_1 вона хотіла допомогти. У тої було скрутне матеріальне становище. У ОСОБА_1 була зарплатна картка у «Приватбанку».

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20.07.2006 року станом на 31.08.2013 року борг становить 36939 грн.44 коп.

Із ксерокопії заяви ОСОБА_1 про надання кредитної картки з кредитним лімітом 10000 грн. від 20.07.2006 року вбачається, що заявниця просить надати вказані кошти на умовах 36% річних із розрахунку 360 днів у року. Строк погашення кредитного ліміту - строк дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% суми заборгованості.

В заяві вказано, що ОСОБА_1А, 1 рік працює продавцем у ПП ОСОБА_3 за адресою м.Тульчин, вул..Леніна,39. В заяві також вказано, що вона володіє квартирою вартістю 25000 доларів США.

До заяви додано ксерокопію ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, дата прийняття яких не вказана і які сторонами не підписані.

Із ксерокопії паспорта серії АВ №128402, виданого 20.07.2000 року Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, ОСОБА_1 21.05.2003 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно виписки із особистого рахунку №603916 ОСОБА_1 кредитні кошти з картки з кредитним лімітом 10000 грн. отримувались у банкоматах. розташованих в м.Вінниці по проспекту Юності,61 в магазині одягу, та в м.Гайсині по вул..1 Травня,70а у гіпермаркеті «Європейський». Остання платіжна операція за цією карткою здійснена 25.11.2008 року.

Ухвалою суду від 26.03.2015 року зобов»язано позивача надати для огляду в судовому засіданні кредитну справу по укладенню кредитного договору від 20.07.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 Позивач вказані докази суду не надав,натомість в судове засідання не з»явився та подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Із оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 148/7021/13-ц вбачається, що ухвалою Тульчинського районного суду від 23.05.2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Позов був поданий 25.11.2013 року про стягнення 36939 грн.44 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 20.07.2006 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідка ОСОБА_7, вивчивши надані сторонами письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст..212 ЦПК України, вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст..256 ЦК України особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу протягом строку позовної давності.

Ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлений у три роки.

За п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для стягнення штрафу, пені встановлений спеціальний строк позовної давності в один рік.

Відповідно до ст..261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

В судовому засіданні позивач стверджував, що кредитний договір із відповідачкою укладений 20.07.2006 року. Строк його дії закінчився 20.07.2008 року і він пролонгований на 1 рік.

Заперечуючи факт укладення такого договору ОСОБА_1 пояснила, що про існування договору, який вона не укладала, їй стало відомо в 2011 році. При цьому вона на надала суду доказів, що про порушення її цивільного права їй стало відомо після 04.11.2011 року. В той же час, з 04.11.2011 року по 04.11.2014 року сплив трирічний строк позовної давності для її звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представником позивача ОСОБА_4 заява про застосування позовної давності за зустрічним позовом суду надана, тому на підставі ч.4 ст.267 ЦК України у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідачкою ОСОБА_1А, також суду надана письмова заява про застосування позовної давності до позову ПАТ КБ «Приватбанк» до неї.

Із наданого представником позивача особистого рахунку №603916 ОСОБА_1 остання платіжна операція за цією карткою здійснена 25.11.2008 року. З цього часу припинилось погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Очевидно, що саме з цього часу позивач дізнався про невиконання позичальником своїх зобов»язань про поверненню кредиту і в нього виникло право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

До того ж представник позивача стверджував, що строк дії договору закінчився 20.07.2008 року. Він також стверджував, що договір пролонгований на 1 рік.

Відповідно до ст..256 ЦК України строк позовної давності для такого звернення сплив 25.11.2011 року.

Позовна ж заява ним подана лише 30.07.2014 року ( після спливу трирічного строку позовної давності).

В судовому засіданні не встановлено, що на підставі ст..259 ЦК України строк позовної давності збільшено за домовленістю сторін,оскільки відсутній письмовий договір про це.

Відповідно до ст..207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із наданих позивачем ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг вбачається, що вони позичальницею ОСОБА_1 Г,А. не підписані. Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні взагалі заперечувала не тільки факт ознайомлення із вказаними Умовами, але й факт підписання заяви про надання кредитного ліміту від 20.07.2006 року.

Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів, що саме ці ОСОБА_2 були надані відповідачці при укладенні договору. Тому такі умови не можна визнати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 20.07.2006 року.

Вказана правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс 15.

За таких умов не може бути визнаний діючим п.9.13 ОСОБА_2, за яким договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього часу жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору, то він автоматично пролонгується на той же строк.

За відсутності доказів продовження дії договору після фактичного припинення його виконання позичальником 25.11.2008 року саме з цієї дати слід вираховувати строк позовної давності для звернення до суду. Цей строк для позивача сплив 25.11.2011 року.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_1 також суду подана заява про застосування позовної давності, то в задоволенні позову також необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207,256,257,267,526,629 ЦК України, ст. ст. 209,212,213,214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості в сумі 36939 грн.44 коп. відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя: