Провадження № 22-ц/780/4098/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 16.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Княжицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання заповітів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила та просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений 22 квітня 1998 року секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_7, визнати недійсними заповіти ОСОБА_6, посвідчені 22 грудня 2004 року о 11 год. 00 хв. та о 15 год. 30 хв. виконуючою обовязки секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_8

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вважає вказані заповіти недійсними, оскільки ОСОБА_6 проживала сама та часто хворіла, на час складання заповіту їй виповнилось 77 років, в останні роки у неї розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Також посилалась на те, що заповіти були складені під впливом насильства на спадкодавця, вважає, що на ОСОБА_6 був вчинений психічний тиск з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, під впливом якого покійна і склала вищезазначені заповіти, які суперечили її волі. Також, позивач зазначила, що дані заповіти були складені з порушенням вимог ст. 1257 ЦК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна с карга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив із недоведеності і необґрунтованості позовних вимог. В рішенні суду зазначено, що посилання позивача на викладені нею обставини недійсності заповітів були спростовані наявними у справі доказами.

Оскаржувані заповіти складені та посвідчені з дотриманням вимог закону.

Також судом вказано, що справа декілька раз направлялась на судову почеркознавчу експертизу, яка не була проведена

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 травня 2013 року померла тітка позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 92 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом про смерть №12 ( а.с. 8,9).

Єдиними близьким родичами та спадкоємцями померлої за законом залишились сестра померлої ОСОБА_3 та племінниці ОСОБА_5 і ОСОБА_2

ОСОБА_5 і ОСОБА_2 подали заяви до нотаріальної контори на прийняття спадщини за законом.

За життя, 22 квітня 1998 року ОСОБА_6, на випадок своєї смерті, був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради ОСОБА_7, згідно якого все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті по закону, заповідала ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Згідно з заповітом, зміст ст.ст. 435-535 Цивільного кодексу України роз'яснено заповідачу. Заповіт власноручно підписаний нею. Вказаний заповіт зареєстровано у реєстрі за № 14.( а.с. 88).

22 грудня 2004 року о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 на випадок своєї смерті, був складений заповіт, посвідчений виконуючим обовязки секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради ОСОБА_8, згідно якого все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті по закону, заповідала ОСОБА_4.

Заповіт власноручно підписаний заповідачем і зареєстровано у реєстрі № 343.

(а.с. 69).

22 грудня 2004 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_6 на випадок своєї смерті, був складений заповіт, посвідчений виконуючим обовязки секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради ОСОБА_8, згідно якого свою земельну ділянку частку (пай) розміром 1,8547 га, яка належить їй згідно Державного акту на право власності на землю серія ІІ-КВ №026167 виданий 25 жовтня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право власності за №38588/1218, заповідала ОСОБА_4.

Заповіт власноручно підписаний заповідачем і зареєстровано у реєстрі № 347.

( а.с. 70).

ОСОБА_4 є онуком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 і відповідно до вимог ЦК України вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини за заповітом.

За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За своєю юридичною природою заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Як вбачається із позовної заяви позивачем зазначено декілька самостійних правових підстав, з яких вона вважала заповіти недійсними, а саме: що заповідач не усвідомлювала значення своїх дій в момент складання заповітів, заповіти вчинені під впливом насильства, спадкодавець не підписувала заповіти, а тому відсутнє її волевиявлення.

Кожна із зазначених позивачем підстав є самостійною правовою підставою для визнання правочину заповіту недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно з якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст..231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Виходячи із правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження заперечення позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Позивачем відповідно до вимог ст..ст.10, 60 ЦПК України не доведено недійсність оскаржуваних заповітів із заявлених правових підстав.

Судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність будь-яких доказів, які-б вказували, що ОСОБА_6 під час вчинення заповітів була нездатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що волевиявлення заповідача не було вільним чи не відповідало її волі, а також, що вона перебувала у стані, який би свідчив про її недієздатність на цей момент.

Встановлено, що ОСОБА_6 за життя на обліку у лікаря-психіатра не перебувала.

При вирішенні спору суд не врахував положень ч.3 ст.1254 ЦК України щодо того, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

З врахуванням вказаних вимог закону є скасованим і не підлягає визнанню недійсним перший заповіт від 22 квітня 1998 року, яким ОСОБА_6, на випадок своєї смерті, заповідала належне їй майно ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Що стосується інших оскаржуваних заповітів, складених 22 грудня 2004 року на користь ОСОБА_4, то вони відповідають вимогам закону щодо форми та посвідчення, не свідчать про відсутність волевиявлення заповідача майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції в силу вимог ст. 207 ЦПК України повинен був залишити позовну заяву без розгляду, оскільки представник позивача двічі не з»явилась в судове засідання, а тому розглянувши справу у відсутності позивача суд позбавив її права звернутись повторно до суду.

Дані доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач а також її представник були присутні у судовому засіданні

20 квітня 2015 року, коли було оголошено перерву до 26 травня 2015 року. (а.с.199-201). Таким чином неявка позивача в судове засідання на 26 травня 2015 року не є повторною в розумінні ст..207 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що по вказаній справі так і не була проведена почеркознавча експертиза також не можуть бути взяті до уваги суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції було двічі призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.

Згідно повідомлень експерта №55 від 12 серпня 2014 року та №141 від 20 січня 2015 року провести почеркознавче дослідження підписів в досліджуваних документах не можливо, оскільки замовником не було виконане клопотання експерта про надання вільних зразків підпису ОСОБА_6

У зв'язку із наведеним колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, які-б призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинам справи і не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: