У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Гвоздика П.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, Приватного підприємства «Тоджима» Дочірнього підприємства «Швейна фабрика «Отава» Приватного підприємства «Тоджима» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 21 вересня 2007 року між ним та Приватним підприємством «Тоджима» (далі - ПП «Тоджима») укладений кредитний договір

№ 012/02-40/600, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 450 000 грн на рефінансування заборгованості у Приватному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та розвиток бізнесу, строком до 20 вересня 2017 року зі сплатою 12 % річних у період з 21 вересня 2007 року по 20 березня 2008 року та 14,5 % річних - з 21 березня 2008 року по 20 вересня 2017 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 13 травня 2010 року між банком та Дочірнім підприємством «Швейна фабрика «Отава» Приватного підприємства «Тоджима» (далі - ДП «Швейна фабрика «Отава» ПП «Тоджима») укладений договір поруки № 12/133-00/285.

21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 012/02-40/600/1.

Просило стягнути з ОСОБА_5, ДП «Швейна фабрика «Отава» ПП «Тоджима», ПП «Тоджима» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 327 325 грн 93 коп., з якої: заборгованість - 5 519 245 грн 07 коп., нараховані та несплачені відсотки - 1 377 112 грн 57 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 355 789 грн 06 коп., пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків - 75 179 грн 23 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ПП «Тоджима», ДП «Швейна фабрика «Отава» ПП «Тоджима» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року у розмірі 7 327 325 грн 93 коп., з якої: основна заборгованість - 5 519 245 грн 07 коп., нараховані та несплачені відсотки - 1 377 112 грн 57 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 355 789 грн 06 коп., пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків - 75 179 грн 23 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 вересня 2007 року між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ПП «Тоджима» укладено кредитний договір № 012/02-40/600, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 6 450 000 грн на рефінансування заборгованості в ПАТ КБ «ПриватБанк» та розвиток бізнесу, строком до 20 вересня 2007 року зі сплатою 12 % річних у період з 21 вересня 2007 року по 20 березня 2008 року та 14,5 % річних -

з 21 березня 2008 року по 20 вересня 2017 року (т. 1, а. с. 12-17).

Згідно з п. 2 ч. 1 кредитного договору № 012/02-40/600 кредитні кошти надаються траншами: 1 транш - 5 450 000 грн; 2 транш - 500 тис. грн;

3 транш - 500 тис. грн (т. 1, а. с. 12).

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» перерахував кредитні кошти, а саме: платіжним дорученням від 27 вересня 2007 року перераховані кредитні кошти в розмірі 4 950 000 грн; меморіальним ордером від 27 вересня

2007 року № 76 - 500 тис. грн; меморіальним ордером від 15 січня 2008 року № 3 -500 тис. грн; меморіальним ордером від 17 липня 2008 року № 4 -

500 тис. грн. Всього надані кредитні кошти в розмірі 6 450 000,00 грн

(т. 1, а. с. 50, зворот).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

З метою забезпечення виконання кредитного договору

№ 012/02-40/600, 13 травня 2010 року між банком та ДП «Швейна фабрика «Отава» ПП «Тоджима» укладено договір поруки № 12/133-00/285, відповідно до умов якого останній зобов'язується виконати всі зобов'язання боржника перед банком зі сплати останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору № 012/02-40/600, в тому числі щодо повернення загальної суми заборгованості у розмірі

6 834 570 грн 69 коп (т. 1, а. с. 40-41).

На забезпечення виконання кредитного договору

№ 012/02-40/600, 21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 12/02-40/600/1, відповідно до умов якого останній зобов'язується виконати всі зобов'язання боржника перед банком зі сплати у будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору № 012/02-40/600 (т. 1, а. с. 42-43).

Відповідно до додаткової угоди №012/02-40/600/1/1 від 12 травня 2010 року внесено зміни до зазначеного договору поруки щодо розміру забезпеченого кредиту, який визначено у 6 834 570 грн 69 коп (т. 1, а. с. 44).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За період з вересня 2009 року по вересень 2010 року між банком та ПП «Тоджима» були укладені додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до умов яких позичальнику тимчасово були надані кредитні канікули, збільшувалася сума нарахованих відсотків, проведена реструктуризація заборгованості позичальника тощо та застережено, що поручитель ОСОБА_5 надає згоду на зміну умов кредитного договору та підтверджує свої зобов'язання (т. 1, а. с.22, 30, 34, 37). Додаткові угоди затверджені підписами та скріплені печаткою, що доводить, що всі істотні умови погоджені.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1. договору поруки № 012/02-40/600/1 у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

На виконання умов договору поруки позивачем, засобами поштового зв'язку на адресу ОСОБА_5 направлено повідомлення, від 10 липня 2013 року з вимогою про добровільне погашення заборгованості, яка отримана останнім, однак залишена без задоволення. У вимозі банк просив здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором у строки, передбачені кредитним договором. З позовом до суду банк звернувся 13 вересня 2013 року.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитної договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову відповідальність.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право-вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи вбачається, що кредит наданий позичальнику строком до 20 вересня 2017 року. За виконання кредитного зобов'язання боржником поручився, зокрема, ОСОБА_5

Відповідно до п.п. 4.1 договору поруки, укладеного між сторонами, строк закінчення договору поруки визнано моментом закінченням забезпеченого ним зобов'язання. Також порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, на момент пред'явлення позову до суду строк виконання основного зобов'язання не настав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, правильно дійшов висновку про те, що, оскільки на момент звернення банку до суду з позовом строк виконання основного зобов'язання не настав, тому підстави для припинення поруки за ч. 4 ст. 559 ЦК України відсутні.

Доводи ОСОБА_5, що суд не застосував позовну давність до пені, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Євграфова Є.П., Гвоздик П.О.