Справа № 751/3151/15-ц Провадження № 22-ц/795/1106/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Косач І. А. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представників позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 Д.М., представника Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції-Гарда О.В.; ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_8, ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, - третя особа: ОСОБА_7, про зняття арешту з нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_8 було задоволено. Судом знято арешт з квартири за адресою: м. Чернігів, вул.Текстильників, 21/1, який було накладено постановою Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 15.12.2014 року ВП45838700. Стягнуто з Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме, вирішити питання про стягнення на його користь з Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції понесених ним витрат на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що ним було понесено судові витрати на правову допомогу, при цьому суд першої інстанції необґрунтовано зазначив в рішенні, що документ, представлений з даного приводу, не є таким, що оформлений у встановленому законом порядку і таким, який би свідчив про оплату витрат, повязаних із наданням правової допомоги. Апелянт зазначає, що в даному випадку документ, якій підтверджує судові витрати (сплату коштів за надання правової допомоги) було видано на вимогу споживача, відповідно до Закону України Про захист прав споживачів, даний закон не встановлює додаткового правового обмеження назв документів, що підтверджують факт продажу товарів, робіт (послуг) та не встановлює порядку оформлення документів, що підтверджують продаж.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_8 не оскаржує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду від 28.04.2015 року в частині задоволення вимог позову ОСОБА_8 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_8 в повному обсязі. Апелянт вказує, що в частині задоволення вимоги позову ОСОБА_8 рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції у позивача була наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 558 грн.65 коп., проте суд, знімаючи арешт зі спірної квартири, не взяв до уваги вказану обставину. Апелянт також вказує, що суд першої інстанції при вирішення спору по суті безпідставно послався на статті 57, 60 Закону України „Про виконавче провадження, оскільки вказані статті не регулюють порядок зняття арешту з майна.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_8, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.136), не зявився. Згідно з ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 15.12.2014 року стягувач ОСОБА_9 подала заяву про примусове виконання рішення суду, і 15.12.2014року постановою старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ ОСОБА_10 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-427, виданого 02.02.2007року про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с.47).

Відповідно до розрахунку державного виконавця про стан заборгованості по сплаті аліментів (а.с.49), станом на 31.12.2014 року у ОСОБА_8 була наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 12127грн.70коп.(а.с.49). Для забезпечення виконання рішення про стягнення аліментів, згідно заяви стягувача, 15.12.2014 року старшим державним виконавцем Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ ОСОБА_10 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою постановлено накласти арешт на квартиру в цілому за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_8 (а.с.48).

Згідно розрахунку державного виконавця про стан заборгованості по сплаті аліментів позивачем (а.с.34,49), заборгованість по сплаті аліментів позивачем станом на 22.04.2015року становить 558 грн. 65 коп.

Відповідно до приписів ч.7 статті 52 Закону України Про виконавче провадження, у разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобовязаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

При вирішенні даного спору по суті з врахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, а також приписів Закону України Про виконавче провадження, які регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції взяв до уваги, що заборгованість по сплаті аліментів боржника ОСОБА_8, у звязку з наявністю якої було накладено арешт на квартиру, погашена і на час розгляду справи в суді розмір вказаної заборгованості складає 558 грн. 65 коп. При цьому суд зазначив, що обставини, на підставі яких була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника, на час розгляду справи судом відсутні, а посилання ОСОБА_7 на можливість невиконання рішення суду про стягнення аліментів позивачем в майбутньому не може бути правовою підставою для відмови в задоволенні вимог заявленого позову. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого по суті висновку, що арешт на квартиру за адресою: м. Чернігів, вул. Текстильників, 21/1, яка належить позивачу, накладений постановою Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 15.12.2014 року ВП 45838700, підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги наведене, в ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позову ОСОБА_8 не узгоджується з нормами матеріального і процесуального права. Наявність у позивача заборгованості по сплаті аліментів станом на 22.04.2015року в сумі 558 грн.65 коп., виходячи з приписів ч.7статті 52 Закону України Про виконавче провадження, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог позову ОСОБА_8 про зняття арешту з нерухомого майна.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами в порядку статті 88 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи задоволення судом вимог заявленого позову, з відповідача - Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена (а.с.1) сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, витрати на правову допомогу стягненню на користь позивача не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутній документ, оформлений у встановленому законом порядку, що свідчить про оплату витрат, повязаних із наданням правової допомоги (а.с.20).

На 20 аркуші цивільної справи міститься квитанція №4 від 07.04.2015року без відповідних реквізитів, і як в ній зазначено, видана на вимогу споживача, відповідно до Закону України Про захист прав споживачів про прийняття адвокатом ОСОБА_5 від ОСОБА_8 через ОСОБА_6 (що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності) за надання правової допомоги, згідно акту виконаних робіт від 07.04.2015року, 1000грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме, вирішити питання про стягнення на його користь з Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції понесені ним витрати на правову допомогу. При цьому апелянт зазначає, що в даному випадку документ, якій підтверджує судові витрати (сплату коштів за надання правової допомоги) було видано на вимогу споживача, відповідно до Закону України Про захист прав споживачів, даний закон не встановлює додаткового правового обмеження назв документів, що підтверджують факт продажу товарів, робіт (послуг) та не встановлює порядку оформлення документів, що підтверджують продаж.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у звязку із відсутністю в матеріалах справи документа, оформленого у встановленому законом порядку, який свідчив би про оплату витрат, повязаних із наданням правової допомоги. При цьому необхідно зазначити, що відповідно до статті 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно з ч.1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.15), 30.12.2014року між ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_5, який на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю здійснює таку діяльність, було укладено договір про надання правої допомоги.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88, 89 ЦПК України.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек).

Оскільки жодного із вищезазначених документів на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем суду не було представлено, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що витрати на правову допомогу стягненню на користь позивача не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутній документ, оформлений у встановленому законом порядку, що свідчить про оплату витрат, повязаних із наданням правової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційних скарг не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: