РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/17243/14-ц

2/643/656/15

26.03.2015 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді : Омельченко Н.І.

при секретарі : Коршак В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, додаткового договору та договору іпотеки, стягнення коштів -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2014 року позивач звернувся до суду з позовом , відповідно до якого просив визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.2007 року та додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.2007 року від 30.07.2007 року недійсними, зобов'язати приватного нотаріуса ХМНО Аверіну М.Е. виключити з реєстру іпотек та заборон відчудження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки № 1484 від 30.07.2007 року укладеного між позивачем та відповідачем 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача повернути позивачу надані 20570,63 доларів США, які становлять станом на 05.11.14 року 277703,51 грн.,визначити грошову суму, яка маєбути повернута відповідчу позивачем у 26000 доларів США, які становлять станом на 05.11.14 року 351000 грн.

В обгрунтування вимог, позивач посилається на те, що 22.07.07 року між ним та відповідачем укладений договір про надання споживчого кредиту №0 на підставі якого він отримав від відповідача 13244 дол.США, 30.07.07 року між ним та відповідачем була укладена додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту на підставі якої сума отриманого кредиту збільшилася на 12757 доларів США і досягла загальної суми 26 000 доларів США. Також між ним та відповідачем 30.07.07 року був укладений договір іпотеки для забезпечення виконання грошових зобов'язань позивача. В п.1.1 додаткової угоди № 2 до зазначеного договору визначений еквівалент суми кредиту 5,05 доларів США, на даний час курс обміну дол.США складає 12,95 грн. за 1 долар. Існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу, яку позичальнику- позивачу необхідно сплачувати значно зросла, в зв'язку з чим значно погіршився фінансовий стан позивача. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, а саме справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, тобто в даному випадку порушений п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. У зв'язку із значним збільшенням курсу долара США вартість кредиту значно збільшилася, чим порушена ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача-позивача у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих сум кредитування. Також вважає незаконним встановлення комісії за видачу кредиту згідно п.1.3.5 зазначеного договору.

На підставі викладеного просив задовольнити вимоги.

а.с.1-2

Представник позивача неодноразово 17.03.15 р. та 24.03.15 року уточнював та доповнював позовні вимоги.

а.с.49,53

В остаточно поданих уточненнях та доповненнях до позову від 25.03.15 року, позивач, посилаючись на тіж самі обставини, яки викладені в первісному позові та збільшення курсу долару до гривні яка станом на дань винесення судом рішення становить 23.29 грн. за 1 долар США, просить суд договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.2007 року та додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.2007 року від 30.07.2007 року недійсними, визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.2007 року недійсним, у разі визнання зазначених договорів недійсними, визнати договір іпотеки нерухомого майна від 30.07.07 року № 1484 недійсним; стягнути з відповідача на свою користь 20 570 доларів США 63 цента, що ставить 479 075,30 грн.; стягнути з позивача на користь відповідача 26 000 доларів США, що становить 605 540.00 грн. після отримання позивачем сплаченим ним коштів від ПАТ «Укрсиббанк» у розмірі 479 075.30 грн. та судові витрати.

а.с.80

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав викладених в них та просив задовольнити.

Представник відповідача вимоги позивача не визнав як незаконны та підтримав письмові заперечення надані суду( а.с.43-46), крім того вказав, що надання банком валютного кредиту позивачу є законним, і банк двіяв відповідно до вимог закону, банківської ліцензії виданою НБУ 28.10.1991 року на право здійснювати банківські вілютної операції, дозволом та додатком до дозволу.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню як не законні.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа.

Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги.

Як вбачається з кредитних договорів, між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.07 року відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 13243,00 доларів США з кінцевою датою погашення 27.07.2017 року з щомісячним нарахуванням та сплатою відсотків у розмірі 13,5 % річної процентної ставки, також була укладена 30.07.07 року додаткова угода №2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 27.07.07 року відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 12 757,00 доларів США , тобто загалом був наданий кредит в сумі 26 000 доларів США, також був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.07.07 року - кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 733,00 грн.; 30.07.2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки відповідно до якого позивач передав у іпотеку квартиру АДРЕСА_1, відповідно до п.1.2 якого іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання всіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором 1 № 0 від 27.07.07 року та кредитним договорои 2 № 0 від 30.07.07 року (разом кредитний договір 1 та кредитний договір 2 надалі названі «Кредитний договір». А.с. 4-6, 7, 8-10, 54-56

Кредитними договорами передбачено надання банком відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов'язаний виконувати всі умови кредитних договорів, здійснювати погашення кредиту згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 не в повному обсязі виконував зобов'язання до кредитним договорам, що потягло за собою звернення ПАТ Укрсиббанк до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованності, провадження по справі якої зупинено.

( а.с.72-75, 76-77,78)

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

Згідно даних норм ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За договорами кредиту укладеного між сторонами, позивач зобов'язався перед кредитором- відповідачем відповідати за виконання ним умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договорами кредиту. Відповідач ознайомлений з умовами Договорів кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не мав.

Тобто, судом достовірно встановлено, що зобов'язання за кредитними договорами сторонами не змінювалися.

Посилання позивача у позові та його представника на те, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної ліцензії; на те, що на день укладання кредитного договору іноземний курс валюти становив 1 дол.США=5,05 грн., а на цей час становить 1 дол.США=23,29 грн. в зв'язку з чим на їх думку зміна обставин за Кредитними договорами у бік значного зростання курсу іноземної валюти є істотною, на те, що використання банком долару США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача як споживача порівняно з банком в разі настання певної події, що дає право банку зловживати інтересами, позивача а тому кредитні договори на вимогу споживача має бути визнані недійсними в цілому, а в зв'язку з цим недійсним є і іпотечний договір - надумані і суперечать діючому законодавству.

Із вимогою про розірвання кредитних договорів чи їх зміну позивач не звертався до банку.

Вимагаючи визнавати недійсними кредитні договори та іпотечний договір на позивача покладається відповідно до ст..60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Проте позивачем та його представником не доведено наявність всіх умов необхідних для визнання недійсними кредитних та іпотечного договорів.

Крім того, відповідно до ст..36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 декрету КМ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» встановлюється Національним банком за погодженням з Кабінетом Міністрів. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, затвердженого постановою правління НБУ від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірні кредитні договори в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав уважати, що зміна встановленого курсу не настане. І позивачем та його представником не доведено, що сторони при укладанні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи з змісту ст.ст. 1046,1047 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання , як це передбачено ст..617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства.

Посилання представника позивача про відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії на надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу надумані та спростовуються : банківською ліцензією виданою відповідачу НБУ 28.10.1991 року на право здійснювати банківські операції, додатком до генеральної ліцензії, дозволом № 75-2 та додатком до дозволу № 75-2. а.с. 57-65

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача та його представника не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованими у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» ,суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений ним судовий збір, оскільки він відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від судових витрат.

Керуючись ст..10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 509,526,611,612, 617, 1046,1047, 1054,1055 ЦК України, Законом України " Про іпотеку", Законом України «Про Національний банк України», Законом України «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, додаткового договору та договору іпотеки, стягнення коштів - відмовити.

Забов"язати Головне управління Державного казначейства у м.Харкові повернути платнику - ОСОБА_1 2 777 грн.00 коп. ( дві тисячі сімсот сімдесят сім грн.. 00 копійок) - витрати по сплаті судового збору згідно квитанції № 3 від 27.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.І. Омельченко підпис

з оригіналом згідно суддя