У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Ступак О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 8 квітня 2008 року в сумі 453 996,18 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, яке складається з двох кам'яних будинків, зазначених в плані літерою А, загальною площею 28,80 кв.м, та літерою Б, загальною площею 54,40 кв.м, та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселити відповідача та осіб, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Позов мотивовано тим, що 8 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 200 000 грн зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення 8 квітня 2026 року. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. Разом з тим, в порушення умов договору та норм закону, ОСОБА_6 своє зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим, станом на 27 лютого 2013 року має заборгованість у розмірі 453 996,18 грн, яка складається з: 198264,08 грн - заборгованість за кредитом; 110053,28 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 104406,44 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 41272,38 грн - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 8 квітня 2008 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач надала в іпотеку банку домоволодіння яке складається з двох кам'яних будинків, зазначених в плані літерою А, загальною площею 28,80 кв.м, житловою площею 14,20 кв.м, та літерою Б, загальною площею 54,40 кв.м, житловою площею 29,70 кв.м, вартістю 140 000 грн, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1

Посилаючись на вказані обставини банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору та виселення усіх осіб, які у ньому проживають.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 4 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням у цій частині нового рішення. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 8 квітня 2008 року у розмірі 399 589,74 грн, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, звернуто стягнення на житловий будинок, який складається з двох кам'яних будинків, зазначених в плані літерою А загальною площею 28,80 кв.м, житловою площею 14,20 кв.м та літ. Б загальною площею 54,40 кв.м, житловою площею 29,70 кв.м та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності, а також набранням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу з початковою ціною реалізації визначеною суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час укладання договору купівлі-продажу. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку 5481 грн судового збору. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що розрахунок заборгованості ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 8 квітня 2008 року, наданий позивачем не містить розгорнутого, чіткого та детального розрахунку суми заборгованості, хоча надання таких відомостей, згідно роз'яснень Верховного Суду України по кредитним договорам є обов'язковим при пред'явленні позову, про що неодноразово суд звертав увагу позивача. Останній надав додаток 1 до вищезазначеного кредитного договору, у якому зазначена лише загальна вартість кредиту, що унеможливлює прийняти об'єктивне і законне рішення. Суд не погодився із загальним розміром вимог і всіх його складових, що визначені позивачем у розрахунку заборгованості. Згідно висновків суду застосування позивачем неустойки обох видів (пені і штрафу) суперечить ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення даних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим, виникла заборгованість, яка, станом на 27 лютого 2013 року складає 453 996,18 грн, з яких 198 264,08 грн - заборгованість за кредитом; 110 053,28 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 104 406,44 грн - пеня та 41 272,38 грн - штраф (процентна складова). Вказаний розмір заборгованості підтверджується розрахунками, які здійснювались, виходячи з 15% річних, як передбачено п.1.1 договору, а з 11 листопада 2008 року застосовано подвійну процентну ставку у розмірі 30% нараховану на суму непогашеної в строк заборгованості, що передбачено п.6.2 договору.

Згідно висновків суду апеляційної інстанції позивачем доведено факт порушення боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, факт наявності заборгованості та її розмір, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок її погашення.

При цьому, апеляційний суд не погодився з розміром нарахованої пені та, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, зменшив її розмір з 104 406,44 грн до 50 000 грн.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 8 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про іпотечний кредит, за яким позичальнику надано кошти у сумі 200 000 грн строком до 8 квітня 2026 року зі сплатою 15% річних.

Пунктом 2.4. договору встановлено обов'язок позичальника щомісяця до 8 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2713,41 грн.

Зі змісту п. 6.2. договору вбачається, що у разі порушення позичальником зобов'язання по погашенню кредиту, останній сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, що нараховані на суму не погашеної в строк заборгованості за кредитом, що становить 30,0 %.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 8 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві власності, а саме: житловий будинок, який складається з двох кам'яних будинків, зазначених в плані літерою А загальною площею 28,80 кв.м, житловою площею 14,20 кв.м та літ. Б загальною площею 54,40 кв.м, житловою площею 29,70 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 з визначенням його вартості у сумі 140 000 грн.

Вказане домоволодіння належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Веселинівською селищною радою Миколаївської області 29 лютого 2008 року.

Згідно п. 1.2. вказаного договору іпотека також поширюється і на земельну ділянку загальним розміром 1330,0 кв.м, на якій розташоване домоволодіння і яка належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Веселинівською селищною радою Миколаївської області 18 лютого 2008 року.

Вартість предмету іпотеки, яка визначена шляхом проведення оцінки сторонами договору, становить 140000 грн, що визначено у п. 1.3 договору іпотеки. При цьому, п. 1.4. договору іпотеки сторони погодили, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки у будь-якому випадку його вартість буде визначатися на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна або встановлюється за домовленістю сторін.

ОСОБА_6, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка, згідно з наданим банком розрахунку, станом на 27 лютого 2013 року складає: 453 996,18 грн, з яких 198 264,08 грн - заборгованість за кредитом; 110 053,28 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 104 406,44 грн - пеня та 41 272,38 грн - штраф (процентна складова).

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив наданий банком розрахунок та усіх складових сум заборгованості, не встановив за який період вони нараховані. З урахуванням того, що погашення заборгованості по кредиту здійснювалось щомісячними платежами, не встановлено, коли було здійснено останній платіж, не перевірено за який період нарахована пеня, чи не пропущено позивачем строку позовної давності, оскільки на це посилався відповідач у додаткових запереченнях на позов.

Крім того, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», можна дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-61цс15 та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Апеляційний суд зазначеного не врахував та, задовольняючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні, посилаючись на загальний розмір заборгованості не зазначив всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону «Про іпотеку». Посилання апеляційного суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час укладення договору купівлі-продажу, суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону «Про іпотеку».

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам відповідача щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
О.В. Ступак
О.В. Умнова
І.М. Фаловська