КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/8235/14-ц
Провадження № 2/552/373/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2015 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі - Рибальченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку, -

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку, мотивуючи свій позов тим, що жилий будинок з гаражем загальною площею 254,1 кв.м, надвірними будівлями та земельною ділянкою розміром 2 163 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу 29.12.2005 року. Вказане набуте майно позивачами за час шлюбу, а тому на підставі ст.60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності. Між Полтавським головним регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 18.02.2008 року укладено кредитний договір №PLLAGA00000106 та для забезпечення виконання зобов»язань договір іпотеки ВКЕ№998163. При укладанні вказаного кредитного договору позивачем ОСОБА_1 надано згоду на укладання позичальником ОСОБА_2 зазначеного договору, а також надання ним у заставу майна, в тому числі жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1. Однак, в подальшому, при вчиненні дій по реалізації предмету іпотеки, були допущені порушення вимог законодавства відносно обох позивачів. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29.09.2010 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно та про виселення ОСОБА_2 із будинку. Суд вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку шляхом його продажу з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу. Також прийнято рішення про виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1. Рішення про виселення співвласника будинку ОСОБА_1 судом не приймалось. Продавець ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Полтавського головного регіонального управління у пункті 1.3 оспорюваного договору купівлі-продажу №484 від 10.07.2013 року безпідставно гарантував, що внаслідок продажу нерухомого майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, а також про відсутність прав щодо відчужуваного майна у третіх осіб. Порушені майнові та житлові права ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_1 вважає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Яким чином ОСОБА_2 використані кошти отримані ним по кредитному договору ОСОБА_1 невідомо. Шлюб між ними розірвано 10.10.2014 року. При укладанні кредитного договору ОСОБА_1 погодилась на надання ОСОБА_2 будинку у заставу. Згоди на продаж будинку чи доручень щодо цього не давала. Наданням згоди на передачу майна в заставу (іпотеку) право власності на майно не припиняється. Іпотечні правовідносини врегульовані Законом України «Про іпотеку». Положення якого відносно іпотекодавця - другого позивача ОСОБА_2 були порушені. Предметом іпотеки сторони визначили належний їй та ОСОБА_2 будинок та земельну ділянку загальною площею 2 163 кв.м за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки оцінено в 2 171 500 грн. (430 000 доларів США). Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29.09.2010 року звернено стягнення на заставлене майно, шляхом його продажу з укладенням від його імені договору купівлі-продажу. Від його імені угоди про реалізацію предмету іпотеки не укладались. Зазначений предмет іпотеки, згідно протоколу проведення аукціону по реалізації нерухомості, що відбувся в м.Дніпропетровську 07.05.2013 року був реалізований ОСОБА_4. В подальшому 10.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є., на підставі договору купівлі-продажу №484 від 10.07.2013 року, на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового та 0,1163 га для індивідуального садівництва надано Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином предмет іпотеки реалізовано, фінансові претензії банку задоволені за рахунок продажу заставного майна. Реалізація предмету іпотеки проведена з порушенням діючого законодавства. Позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства України, відповідач повинен був письмово повідомити його за 30 днів до укладання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. ОСОБА_2 не надходили такі повідомлення внаслідок чого він був позбавлений переважного права на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Вимоги закону, щодо встановлення ціни продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем також порушені. Крім того, іпотекодержатель не надіслав звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу №484 від 10.07.2013 року житлового будинку з гаражем, загальною площею 254,1 кв.м, житлової площі 113,3 кв.м з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 2 163 кв.м, укладений між Полтавським головним регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення». Стягнути з відповідачів на користь співпозивачів судовий збір.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали. Просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Кашаєва О.Г. з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 06.02.2015 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» та ОСОБА_4.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» в судове засідання не з»явився, але надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити позивачам в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, але надала суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити позивачам в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» та співвідповідача ОСОБА_4.

Суд, заслухавши позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Кашаєву О.Г., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.

Судом встановлено, що 31 липня 1982 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 (а.с.13).

На підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005 року ОСОБА_2 придбав у власність в цілому жилий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку розміром 2 163 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №PLLAGA00000106 (а.с.22-24).

За умовами даного договору ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 331 400 доларів США терміном до 18 лютого 2028 року з процентною ставкою за користування кредитом - 1% на місяць, та зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів. ОСОБА_2 зобов»язувався забезпечити повернення кредиту, сплатити відсотки та комісійні за користування кредитом. Пунктом 8.4 договору передбачено сплату пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків за кредит у розмірі 3% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

До кредитного договору додана згода ОСОБА_1 (а.с.25) на укладення позичальником кредитного договору №PLLAGA00000106 від 18.02.2008 року, одержання позичальником кредитних коштів та їхнього використання відповідно до умов зазначеного договору, а також надання ним у заставу (іпотеку) Приватбанку будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 на праві спільної власності з позичальником, (в тому числі житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1), з метою забезпечення виконання зобов»язань по зазначеному кредитному договору. У випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за кредитним договором (повністю або частково), ОСОБА_1 зобов»язується передати Приватбанку в заставу (іпотеку) інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цим договором.

Також до кредитного договору додана довідка ОСОБА_2, що він є позичальником по договору №PLLAGA00000106 від 18.02.2008 року, та заявляє, що не проживає однією сім»єю з будь-якою особою, крім той, що надала згоду на отримання ним кредитних коштів, їх використання згідно умов вказаного договору, виконання ним всіх зобов»язань за даним договором, а також надання в заставу Приватбанку майна та його реалізацію у разі порушення ним зобов»язань за вищевказаним договором. Ця довідка надана Приватбанку для отримання ОСОБА_2 кредиту.

18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки (а.с.26-28).

Згідно вказаного договору іпотекодавець (позичальник ОСОБА_2) надав в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ КБ «Приватбанк») нерухоме майно в забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором №PLLAGA00000106 від 18.02.2008 року, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов»язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Предметом іпотеки сторони визначили будинок та земельну ділянку загальною площею 2 163 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки сторони оцінили в 2 171 500 грн.

В зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а, отже, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, зобов»язання за вказаним договором не виконав, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29.09.2010 року (а.с.39-40) позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLLAGA00000106 від 18.02.2008 року у розмірі 325 503,23 долари США було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку загальною площею 2 163 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що на час винесення рішення Київським районним судом м.Полтави від 29.09.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 статті 65 СК України передбачено, що при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

При укладанні кредитного договору та надання нерухомого майна в іпотеку, ОСОБА_1 надавала свою згоду на укладання ОСОБА_2 вищевказаних договорів.

Тому суд ставиться критично до пояснень позивача ОСОБА_1, що їй невідомо яким чином ОСОБА_2 використані кошти отримані ним по кредитному договору.

Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов»язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що саме на виконання рішення Київського районного суду м.Полтави від 29.09.2010 року було реалізовано заставне нерухоме майно ОСОБА_2, що знаходилось за адресою: АДРЕСА_1. А тому посилання позивача ОСОБА_2, ОСОБА_1, що при реалізації заставного майна порушені їх майнові та житлові права не заслуговують на увагу.

У відповідності до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання договору купівлі-продажу №484 від 10.07.2013 року житлового будинку з гаражем, загальною площею 254,1 кв.м, житлової площі 113,3 кв.м з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 2 163 кв.м (а.с.18-19), укладений між Полтавським головним регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» недійсним у суду відсутні. Договір укладено на підставі рішення Київського районного суду м.Полтави від 29.09.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України у зв»язку з невиконанням зобов»язань по кредитному договору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Т.В.Турченко