КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2403/14-ц
Провадження № 2/520/1356/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

при секретарі - Голобородовій В.О., Гарнаженко Н.С., Маценко В.В., Мельничуковській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіки та жінки без шлюбу

та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень (а.с. 109-111) просила суд встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по теперішній час;

визнати квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору про участь в пайовому будівництві від 12 вересня 2006 року та передана йому у власність згідно акту прийому - передачі від 01.06.2009 року, спільною сумісною власністю подружжя;

припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 75,НОМЕР_3 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що з листопада 2002 року по 06 січня 2014 року вона проживала з відповідачем, ОСОБА_3 однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу.

Позивачка вказує, що з листопада 2002 року вони разом з відповідачем проживали за адресою: АДРЕСА_2. Дана квартира на підставі договору купівлі-продажу належала на праві приватної власності ОСОБА_3 За цією ж адресою за згодою відповідача ОСОБА_3 була зареєстрована позивачка з 26 вересня 2003 року.

ОСОБА_2 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї та ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_6, яка після народження проживала та була зареєстрована за згодою батька за їхнім місцем проживання.

Позивачка також вказує, що з 2002 року вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, за взаємною згодою купували майно, разом виховували дитину, забезпечували її матеріальне утримання тощо. За твердженням ОСОБА_2 в період спільного проживання вони купували побутову техніку, разом робили ремонт в квартирі, ОСОБА_4 відводив дитину в дитячий садок, разом з дитиною відвідував дитячу поліклініку.

ОСОБА_2 посилається на те, що 29 травня 2006 року ОСОБА_3 згідно договору дарування подарував своїй матері ОСОБА_7 вищезазначену однокімнатну квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для того, щоб вступити в молодіжне житлово-будівельне товариство, так як наявність квартири не давала йому право це зробити. Позивачка стверджує, що для поліпшення житлових умов їхньої родини вони разом вирішили внести кошти на будівництво трьох кімнатної квартири.

12 вересня 2006 року відповідач уклав договір про участь у пайовому будівництві, за умовами якого замовник (Молодіжне житлово-будівельне товариство «ДОМ»), приймає пайовика (ОСОБА_3) у пайове будівництво квартири АДРЕСА_1 та яка складається з трьох кімнат загальною площею 75,НОМЕР_3 кв.м.

На дату укладання договору вартість квартири становила 210243 (двісті десять тисяч двісті сорок три) грн. НОМЕР_3 коп., що еквівалентно 40824 доларам США.

01 червня 2009 року Молодіжне житлово-будівельне товариство "ДОМ", в особі голови правління ОСОБА_8, та ОСОБА_3 склали Акт прийому-передачі за яким Товариство передає, а ОСОБА_3 приймає 3-х кімнатну квартиру НОМЕР_2 (будівельний номер НОМЕР_3) загальною площею 75,НОМЕР_3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. На момент укладання Акту прийому-передачі вартість даної квартири сплачена в повному обсязі.

Позивачка, посилаючись на положення ст. 74 СК України, вважає що вона має право на ? частину вказаної квартири, яка була придбана сторонами у справі в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Оскільки відповідач не визнає право позивачки на ? частину даної квартири, ОСОБА_2 була вимушена звернутися до суду з позовом.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог.

У судове засідання з'явився представник відповідача, позов визнав частково, не заперечував проти задоволення позову тільки в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 29 травня 2006 року.

У наданому суду письмовому запереченні представник ОСОБА_4 вказував, що ОСОБА_4 дійсно спільно проживав разом із ОСОБА_2 з вересня 2003 року, через що він дозволив їй 26 вересня 2003 року зареєструвати своє місце проживання у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_2

ОСОБА_4 стверджує, що певний час у нього з ОСОБА_2 були нормальні стосунки, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_6, однак після цього відносини стали погіршуватися і припинились у травні 2006 року. Не бажаючи проживати з ОСОБА_2 у одній квартирі, він вирішив припинити своє проживання за адресою АДРЕСА_2, тому 29 травня 2006 року ОСОБА_4 подарував цю однокімнатну квартиру своїй матері ОСОБА_7 і остаточно залишив цю квартиру, а з червня 2006 року почав проживати за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_3.

Відповідач вказує, що у липні 2006 року він познайомився з ОСОБА_9, з якою він почав проживати однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Маючи на меті придбати для їхньої із ОСОБА_9 сім'ї власне окреме житло, 12 вересня 2006 року ОСОБА_3 уклав із Молодіжним житлово-будівельним товариством «Дом» договір про участь у пайовому будівництві трикімнатної квартири № НОМЕР_3 (будівельний номер) у будинку АДРЕСА_1

У цей же період, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 із ОСОБА_9 народився син - ОСОБА_10.

Крім того, ОСОБА_4 посилається на те, що для сплати пайових внесків на будівництво квартири він особисто позичав гроші: 160000 грн. у ОСОБА_11 згідно розписки про отримання суми позики від 11.09.2006 року; 50000 грн. у КП «Одеспроект» на підставі договору позики від 02.10.2006 року. Розуміючи, що трикімнатна квартира після її побудови буде отримана у стані «від будівельників», за твердженням ОСОБА_4 він додатково особисто позичив гроші на ремонт цієї квартири: 41000 доларів США у ПАТ «УкрСиббанк» на підставці договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07.11.2006 року, його мати ОСОБА_7 стала майновим поручителем перед банком на підставі іпотечного договору від 07.11.2006 року.

ОСОБА_4 наполягає на тому, що вказані боргові зобов'язання є його особистими зобов'язаннями, виконувались і виконуються особисто відповідачем, а позивачка ОСОБА_2 в отриманні цих позик участі не приймала і жодних платежів в погашення цих боргів не здійснювала.

З наведених підстав ОСОБА_4 вважає, що 3-х кімнатна квартира НОМЕР_2 (будівельний № НОМЕР_3) загальною площею 75,6 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, є його особистою власністю, оскільки була придбана після припинення спільного проживання з ОСОБА_2 та в період спільного проживання з ОСОБА_9 за особисті кошти ОСОБА_4

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_2, її представника, представника відповідача ОСОБА_4, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні станом на 01 січня 2004 року сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу у приналежній відповідачу квартирі за адресою: АДРЕСА_2. За цією ж адресою за згодою відповідача ОСОБА_3 була зареєстрована позивачка з 26 вересня 2003 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_6, яка після народження та до цього часу проживає та була зареєстрована за згодою батька за їхнім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8,9).

Факт спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 29 травня 2006 року визнаний відповідачем та не потребує доказування в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України. В цій частині позов є доведеним, обґрунтованим, визнання його відповідачем не суперечить матеріалам справи, не порушує прав та охоронюваних законом інтересам третіх осіб та задовольняється судом.

Судом також встановлено, що 29 травня 2006 року ОСОБА_3 згідно договору дарування подарував своїй матері ОСОБА_7 вищезазначену однокімнатну квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

12 вересня 2006 року відповідач ОСОБА_4 уклав договір про участь у пайовому будівництві, за умовами якого замовник (Молодіжне житлово-будівельне товариство «ДОМ») приймає пайовика (ОСОБА_3) у пайове будівництво квартири АДРЕСА_1 та яка складається з трьох кімнат загальною площею 75,60 кв.м (а.с. 13-17).

На дату укладання договору вартість квартири становила 210243 (двісті десять тисяч двісті сорок три) грн. 60 коп., що еквівалентно 40824 доларам США.

01 червня 2009 року Молодіжне житлово-будівельне товариство "ДОМ", в особі голови правління ОСОБА_8, та ОСОБА_3 склали Акт прийому-передачі за яким Товариство передає, а ОСОБА_3 приймає 3-х кімнатну квартиру НОМЕР_2 (будівельний номер НОМЕР_3) загальною площею 75,НОМЕР_3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. На момент укладання Акту прийому-передачі вартість даної квартири сплачена в повному обсязі (а.с. 18).

З витребуваної судом у КП «БТІ» Одеської міської ради та Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції інформації слідує, що право власності ОСОБА_4 на спірну 3-х кімнатну квартиру НОМЕР_2 (будівельний номер НОМЕР_3) загальною площею 75,НОМЕР_3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до цього часу не зареєстровано (а.с. 112, 113).

Щодо подальшого спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після травня 2006 року пояснення сторін та показання свідків є суперечливими.

Так, позивачка ОСОБА_2, свідок ОСОБА_12 (подруга ОСОБА_2.), свідок ОСОБА_13 (няня доньки сторін ОСОБА_6), свідок ОСОБА_14 (сусідка) та допитана у судовому засідання в якості свідка малолітня ОСОБА_6 стверджували, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мешкали разом однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу у однокімнатній квартирі НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 до січня 2014 року.

Проте, згідно пояснень представника ОСОБА_4, свідків ОСОБА_15 (знайомий ОСОБА_4 та його сусід по АДРЕСА_4), ОСОБА_16 (сусідка по АДРЕСА_4), ОСОБА_17 (друг ОСОБА_3.), ОСОБА_11 (подруга ОСОБА_4, яка на теперішній час перебуває з ним у фактичних шлюбних стосунках та мешкає у спірній квартирі разом із ОСОБА_3.) стверджували, що з літа 2006 року по січень 2014 року ОСОБА_4 постійно проживав разом із своєю матір'ю за місцем реєстрації в АДРЕСА_3

Наявні в матеріалах справи фото таблиці свідчать про те, що ОСОБА_4 підтримував стосунки та спілкувався протягом 2003-2011 років як з ОСОБА_2 (а.с. 29-35) та їх спільною дитиною ОСОБА_6 так і протягом 2007-2012 років із ОСОБА_9 (а.с. 126-129), яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила від ОСОБА_4 сина - ОСОБА_10 (а.с. 50, 51). Згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_9 у 2012 році уклала шлюб з іншим чоловіком та переїхала разом із дитиною ОСОБА_10 на постійне місце проживання до Італії.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, у суду є сумніви щодо постійного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу після травня 2006 року, оскільки показання свідків, викликаних за заявою ОСОБА_2, прямо суперечать показанням свідків, допитаних за заявою ОСОБА_4

Крім того, як на момент укладання 12 вересня 2006 року відповідачем ОСОБА_4 договору про участь у пайовому будівництві так і під час виконання ОСОБА_4 цього договору, тобто до 01 червня 2009 року у нього вже були стосунки із ОСОБА_9, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила від ОСОБА_4 сина.

За таких обставин, ОСОБА_9 також не позбавлена можливості звернутися до суду із аналогічним позовом та вимагати встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_4 та визнання за нею права власності на ? спірної квартири.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у Постанові № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на

випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Поняття сім'ї визначено у ст. 3 СК України. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Не надаючи оцінки моральним якостям відповідача, суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає полігамних шлюбів та одночасне проживання ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу щонайменш із двома жінками (про стосунки з якими достовірно відомо суду) під час укладання та виконання ним договору про участь у пайовому будівництві виключає можливість застосування судом до спірних правовідносин ст. 74 СК України, адже встановлені судом фактичні обставини справи не свідчать достовірно про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після травня 2006 року саме усталених відносин, що притаманні подружжю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині припинення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири не підлягають задоволенню ще й тому, що у відповідача ОСОБА_4 не виникло права власності на спірну 3-х кімнатну квартиру НОМЕР_2 (будівельний номер НОМЕР_3) загальною площею 75,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно суд не може ні припинити таке право, ні визнати за позивачкою право власності на частину квартири.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Згідно ч.1, 3 ст. 3 цього закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 після одержання за актом приймання-передачі спірної квартири у 2009 році до цього часу свідоцтво про право власності на неї не отримав, право власності не зареєстрував, тобто з урахуванням наведених вище положень нормативно-правових актів таке право у нього не виникло.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат пропорційно до розміру задоволених на відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіки та жінки без шлюбу та визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004року по травень 2006року включно.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частини.

Суддя Петренко В. С.