Ухвала

іменем україни

17 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, у справі за заявою ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод у відновленні пошкодженого майна,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод у відновленні пошкодженого майна.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою коелігї суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 34 440 грн матеріальної шкоди та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року, посилаючись на те, що він не має фінансової можливості виконати рішення суду, є пенсіонером, другий відповідач у справі ОСОБА_4 перебуває в зоні проведення АТО, квартира у якій він проживає знаходиться у спільній частковій власності з іншими членами сім'ї.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, та постановити ухвалу про розстрочення виконання рішення суду рівними частинами щомісячно, періодом з дня постановлення відповідної узвали судом на один рік, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

У відповідності до абз. 3, 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення, апеляційний суд виходив з того, що обставини на які посилається відповідач в обґрунтування розстрочки виконання рішення суду, не є винятковими, оскільки вони існували на момент винесення рішення судом. Водночас, розстрочка виконання рішення суду запропонованим відповідачем способом, тобто шляхом стягування з нього рівними частинами щомісячно, періодом з дня постановлення відповідної ухвали судом на один рік, необґрунтовано затягне виконання рішення суду , що істотно порушить права позивача на одержання від відповідачів грошової суми в розумні строки.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають нормам процесуального закону, а також установленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку судів вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення перешкод у відновленні пошкодженого майна.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ