Номер провадження 6/754/121/15
Справа № 754/331/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20.03.2015 м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Борисовій Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеним поданням, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням Деснянського районного суду міста Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 863244,00 грн.; виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу, обґрунтовуючи тим, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавчий лист №2-1730/2014 виданий 18.12.2014р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів у розмірі 863244,00 грн., державним виконавцем 17.01.2015р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46051439, якою боржнику надано строк для самостійного виконання: 24.01.2015р., копії якої направлено боржнику, але в цей строк боржник постанову не виконав, та, як вважає державний виконавець, боржником вчиняються дії, що свідчать про навмисне (свідоме) невиконання боржником обов'язків, покладених на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд вважає подання безпідставним, необґрунтованим, доводи цього подання не доведеними, та подання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст.377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця, присутність якого є обов'язковою.

Судом встановлено, виконавчий лист №2-1730/2014 виданий 18.12.2014р. Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 коштів у розмірі 863244,00 грн. поданий для примусового виконання 15.01.2015р.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2015р. №46051439 державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа та постановлено боржнику самостійно виконати: 24.01.2015р.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2015р. боржником є ОСОБА_1.

Листом від 17.01.2015р. №459/4 вищезазначену постанову направлено ОСОБА_1 з рекомендованим повідомленням за реєстром від 22.01.2015 року, яку 23.01.2015 р. було вручено адресату особисто, що підтверджується відповідними доказами.

Відповіддю Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, надано інформацію про останнє місце роботи ОСОБА_1.

Відповідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 02.02.2015р. державним виконавцем постановлено звернути стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника ОСОБА_1; проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить йому до виплати після відрахування податків у розмірі 20% до повного погашення заборгованості, при цьому здійснювати відрахування у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним.

Листом від 02.02.2015р. №459/4 вищезазначену постанову було направлено Державному підприємству "Українська кіностудія анімаційних фільмів" рекомендованим повідомленням за реєстром від 10.02.2015 року, яку 26.02.2015 р., було вручено представнику за довіреністю, що підтверджується відповідними доказами.

Відповіддю Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих в банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, надано відомості про про номери рахунків, відкритих в банках та інших фінансових установах боржником ОСОБА_1

Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 02.02.2015р. накладено арешт на кошти боржника в національній та іноземній валюті на всіх рахунках боржника, які відкриті, будуть відкриті в Ф"РОЗРАХ.ЦЕНТР" ПАТКБ"ПРИВАТБАНК", КИЇВ МФО 300711, які належать боржнику: ОСОБА_1.

Відповіддю Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, надано відомості про отримання пенсії.

Старшим державним виконавцем отримана інформація про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформація про зареєстровані права власності, інші речові права з Реєстру прав власності на нерухоме майно, про обтяження речових прав з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та про іпотеки з Державного реєстру іпотек, згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду.

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачає, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного, державний виконавець при проведенні виконавчих дій зобов'язаний діяти не лише у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", але й дотримуватися інших законів, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що державний виконавець вказав про необхідність боржнику самостійно виконати рішення: 24.01.2015р.

У судовому засіданні старший державний виконавець зазначив, у порядку примусового виконання судового рішення з ОСОБА_1 стягнуто 200 грн. у рахунок погашення заборгованості.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Матеріали справи не містять доказів, які давали б підстави уважати про ухилення боржника від виконання рішення суду. В тому числі і шляхом здійснення в будь-який спосіб перешкод державному виконавцю щодо вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що державним виконавцем постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу) боржника у розмірі 20% до повного погашення заборгованості.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що належних доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду матеріали справи не містять.

Частинами 2-3 статті 2 Протоколу No.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен є вільним залишати свою країну, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, забезпечення майнових прав не може здійснюватись шляхом обмеження основоположних свобод.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України свободу пересування та право вільно залишати територію України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 та ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, громадянинові, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Законодавством не передбачено застосування судом таких заходів до громадян України, як тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Разом з тим, суду не надано доказів вжиття всіх заходів примусового виконання рішення, установлених Законом України "Про виконавче провадження", своєчасного та повного вчинення виконавчих дій, реалізації боржником своїх прав і обов'язків у виконавчому провадженні, ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, неможливості виконання рішення суду, а також підтвердження наміру виїхати найближчим часом за межі України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що державний виконавець безпідставно просить про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, оскільки докази вжиття всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій та ухилення боржника від виконання зобов'язань за рішенням суду, матеріали справи не містять.

Виходячи з вищезазначеного, використовуючи принцип справедливості, визначений ст. 1 ЦПК України, враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, а також доказів щодо наявності у боржника паспорта для виїзду за межі України, суд не вбачає підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 210, 377-1 ЦПК, ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 12, 40 Закону України "Про виконавче провадження",

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в місті Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Петріщева І.В.