Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/105/15 Головуючий у 1 інстанції: Бакуменко А.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 25" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розділ майна,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, розділ майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розділ майна.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 23.07.1994 року по 08.11.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору міни від 19.03.1998 року відповідач став власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира є його власністю та на час придбання була оцінена в 2546 грн.

З часу придбання даної квартири вони проживали в квартирі та поліпшувати її стан. За їх сумісні кошти були проведені ремонтні роботи, у вартість котрих увійшли: металопластикові вікна вартістю 1549 грн.; розхідні будівельні матеріали на суму 9781,70 грн.; люстри та світильники на суму 2877,90 грн.; оздоблювальні матеріали та предмети вбудованої техніки на суму 10931,50 грн.; змішувачі на суму 770 грн.; водонагрівальний бак "Gorenje" вартістю 2500 грн.; пральна машина "Samsung" вартістю 3200 грн.; кондиціонер "Samsung" вартістю 3500 грн.;

Таким чином внаслідок ремонту було зроблено поліпшення на суму 35110,10 грн.

Крім того ними було придбано: штори та ламбрекени вартістю 3200 грн.; меблі, вартістю 1108 грн.

В добровільному порядку відповідач не бажає провести розділ спільного майна, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду.

На підставі ст.ст. 60, 62, 69 СК України просила:

1) Визнати спільною сумісною власністю подружжя матеріальні цінності, вкладені в ремонт квартири та придбані під час перебування у шлюбі всього на суму 39418,10 грн., а саме:

- металопластикові вікна вартістю 1549 грн.;

- розхідні будівельні матеріали на суму 9781,70 грн.;

- люстри та світильники на суму 2877,90 грн.;

- оздоблювальні матеріали та предмети вбудованої техніки на суму 10931,50 грн.;

- змішувачі на суму 770 грн.;

- водонагрівальний бак "Gorenje" вартістю 2500 грн.;

- пральна машина "Samsung" вартістю 3200 грн.;

- кондиціонер "Samsung" вартістю 3500 грн.;

- штори та ламбрекени вартістю 3200 грн.;

- меблі, вартістю 1108 грн.

2) Визнати за нею право власності на 1/2 частину спільної власності подружжя, а саме вказаних матеріальних цінностей, на суму 19709,05 грн.

3) Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя у зв'язку зі суттєвим збільшенням її вартості внаслідок спільних грошових витрат.

4) Розділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

5) Стягнути з відповідача судові витрати.

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що під час перебування у шлюбі сторони придбали металеві кіоски НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що знаходяться на території ринку по вул. Маяковського, м. Краматорськ, Донецька область, в добровільному порядку ОСОБА_4 не бажає провести розділ спільного майна. Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя вказані металеві кіоски НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що знаходяться на території ринку по вул. Маяковського, м. Краматорськ, Донецька область; визнати за ним право власності на металевий кіоск №НОМЕР_2, визнати за ОСОБА_4 право власності на металевий кіоск НОМЕР_1.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано загальною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 матеріальні цінності вкладені в ремонт та оздоблення квартири:

- металопластикові вікна вартістю 1549 грн.

- розхідні будівельні матеріали на суму 9781,70 грн.;

- люстри та світильники на суму 2877,90 грн.;

- оздоблювальні матеріали та предмети вбудованої техніки на суму 10931,50 грн.;

- змішувачі на суму 770 грн.;

- водонагрівальний бак вартістю 2500 грн.;

- пральну машинку "Самсунг" вартістю 3200 грн.;

- кондиціонер, вартістю 3500 грн.;

- штори та ламбрекени вартістю 3200 грн. ;

- меблі, вартістю 1108 грн.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку за кожним матеріальних цінностей вкладених в ремонт квартири:

- металопластикові вікна вартістю 1549 грн;

- розхідні будівельні матеріали на суму 9781,70 грн.;

- люстри та світильники на суму 2877,90 грн.;

- оздоблювальні матеріали та предмети вбудованої техніки на суму 10931,50 грн.;

- змішувачі на суму 770 грн.;

- водонагрівальний бак вартістю 2500 грн.;

- пральну машинку "Самсунг" вартістю 3200 грн.;

- кондиціонер, вартістю 3500 грн.;

- штори та ламбрекени вартістю 3200 грн. ;

- меблі, вартістю 1108 грн.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 загальною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна відмовлено в зв'язку з їх безпідставністю.

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року доповнено рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна в зв'язку з їх безпідставністю.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив, що спірна квартира є його особистою власністю, зазначене позивачем майно не збільшують вартість квартири, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

ОСОБА_4 надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить апеляційну скаргу відхилити, вважає, що ОСОБА_3 пропустив строк на апеляційне оскарження рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи адвоката, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не відповідає.

Ухвалюючи рішення про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, суд виходив з того, що після придбання квартири ОСОБА_3 її вартість істотно збільшилося внаслідок здійснених подружжям поліпшень на суму 50080 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 23.07.1994 р. по 08.11.2012 р.

Під час перебування у шлюбі 19.11.1996 р. ОСОБА_3 отримав у дар квартиру АДРЕСА_2, обміняв її за договором міни від 19.03.1998 р. на квартиру АДРЕСА_1 яка є предметом спору.

Позивачка не оспорювала, що квартира АДРЕСА_1 набута ОСОБА_3 у особисту власність.

Обґрунтовуючи позов про визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності та її поділ в рівних частках, ОСОБА_6, посилаючись на п ч. 1 ст. 62 СК України, зазначала, що після придбання квартири унаслідок спільних трудових і грошових затрат сторін на проведений ними ремонт квартира істотно збільшилися у своїй вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статей 22, 24 КпШС УРСР, які діяли на момент придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

До спільної сумісної власності не належить майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до вимог ст. 25 КпШС УРСР, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Аналогічне положення міститься і в нормі ст.ст.57,62 СК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України ( особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 62 цього ж Кодексу, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки предметом судового спору є квартира, яка належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, відповідно до правил ст. 25 КпШС УРСР, ст. 62 СК України предметом доказування є збільшення вартості квартири та істотність такого збільшення внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, або затрат позивача незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна).

Задовольняючи позов, суд виходив, що на момент придбання вартість квартири становила 2546 грн., а на момент розгляду справи вартість квартири - 107676 грн., вартість поліпшень -50080 грн. В основу суд поклав висновок судової експертизи №144/7 від 18 квітня 2014 р.

Із матеріалів справи вбачається, що в договорі міни від 19.03.1998 р. зазначена інвентаризаційна вартість квартири - 2546 грн.

Питання про збільшення вартості квартири за рахунок грошових та трудових затрат сторін суд не порушував перед експертом.

У висновку експерта №144/7 від 18 квітня 2014 р. визначена ринкова вартість квартири 107678 грн., а не збільшення її вартості за рахунок проведеного ремонту, та окремо визначена вартість покращень квартири 50080 грн. (вартість використаних матеріалів та вартість робіт) на день проведення експертизи ( а.с.106).

Зміст судового рішення свідчить про те, що судом ототожнено розмір збільшення вартості квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя або затрат позивача з вартістю квартири, яка збільшилося внаслідок її удорожчання через тенденції до загального подорожчання нерухомості за період з дня її придбання чоловіком позивачки (1998 р.) до дати оцінки експертом (2014 р.), що не є збільшенням вартості особистого майна одного із подружжя внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя в розумінні ст. 25 КпШС УРСР, ч. 2 ст. 62 СК України.

Сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість квартири не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в п. 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Будь-якої реконструкції квартири не проводилось. Зазначені у висновку експерта ремонтні роботи (укладка керамічної плитки, шпакльовка стін, стелі, фарбування, наклейка шпалер,установка вікна, облаштування освітлювачів, вимикачів, розеток та інші) не змінили істотні ознаки характеристики квартири як об'єкта нерухомості.

Згідно договору міни на момент придбання квартира складалася з двох кімнат жилою площею 29,2 кв.м. та загальної площею 49 кв.м., коридору, кухні, санвузла, будинок обладнано водопроводом, газопроводом, центральним опаленням, електрикою.

Відповідно до технічного паспорту, схеми та опису квартири у висновках експертизи на день проведення огляду експертом (березень 2014 року) загальна та житлова площа квартири, її планіровка, функціональне призначення жилих і допоміжних приміщень не змінилися.

Висновок експертизи не містить даних про істотне збільшення вартості квартири як об'єкта нерухомості внаслідок значного покращення його якісних характеристик. При встановленні ринкової вартості спірної квартири експертом було використано підхід порівняння аналогів продажу (ринковий).

За змістом ст.ст.10,11 ЦПК України обов'язок доведення тієї обставини, що саме в період з 1998 по 2014 рік спірна квартира істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а саме, позивачки, покладається на ОСОБА_7

Проте, зазначені обставини позивачкою не доведені, а відповідно до ст. 25 КпШС, ст. 62 СК України проведення подружжям ремонтно-будівельних робіт по оздобленню квартири, що належить іншому з них, ще не може бути достатньою підставою для визнання цієї квартири спільною власністю.

Таким чином, відсутні правові підстави для визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін і визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини квартири.

Участь члена сім'ї власника у ремонті житла може бути підставою для відшкодування витрат на будівництво і ремонт, якщо допомога в ньому була не безоплатною і її розмір перевищував обов'язок щодо участі у витратах на утримання будинку, його ремонт, покладений на нього ст. 156 ЖК України, адже всі дорослі члени сім'ї мають піклуватися про підтримання житлової квартири, в якій вони проживають на правах членів сім'ї, у належному стані, а при перевищенні такого свого обов'язку - мають право на відшкодування понесених затрат.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя встановлені ст.71 СК України, за правилами якої таке майно ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному із подружжя, а присудження іншому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми та депозитний рахунок суду.

Окрім вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири, ОСОБА_4 заявила вимоги про поділ майна шляхом визнання права власності на 1/2 частину металопластикового вікна, розхідних та оздоблювальних матеріалів і предметів, вбудованої техніки, змішувача, баку, кондиціонеру, пральної машини, меблі та інших, якими оздоблена квартира і за рахунок яких, як вона вважала, збільшилася вартість квартири.

Проте такі вимоги суперечить ст.71 СК України щодо способу поділу майна.

Поділ майна полягає в розподіли речей між сторонами в натурі відповідно до їх частки у спільній сумісній власності. Проте таких вимог позивачка не заявляла, не визначила яке майно підлягає розподілу між сторонами,не надавала доказів існування зазначеного майна, їх характеристик, родових ознак. А визнання права власності на будівельні матеріали та конструкції як на окремі речі є неможливим, так як будучи використаними в процесі ремонтних робіт квартири стають невіддільними і не можуть бути індивідуалізованими.

З огляду на викладене і вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_4 не можуть бути задоволені.

У той же час, за вказаних обставин позивачка не позбавлена права заявити вимоги на відшкодування частини витрат, понесених на придбання будівельних матеріалів, та виконання ремонтних робіт і компенсації невід'ємних поліпшень у спірній квартирі та поділ речей, які можна відокремити.

Таким чином, рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розділ майна у відповідності до п.п.2,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

В той же час, доводи ОСОБА_3 в апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови у задоволенні його зустрічних вимог до ОСОБА_4 про визнання спільним сумісним майном торговельних металевих кіосків НОМЕР_1 та НОМЕР_3 та іх поділ є неприйнятними.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 використовує торговельні кіоски за договором оренди і вони є власністю ТОВ "Колхозний ринок" ( а.с.5,6,8,9,72). Будь-яких доказів у спростування цих обставин ОСОБА_3 не надав.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову як такого, що не доведений.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 серпня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розділ майна скасувати і в задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: