АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/388/15 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Янковича І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/4 частини квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального. В обгрунтування вимог вказує на те, що суд мав всі підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідно до вимог ст.70 СК України, оскільки з нею проживають неповнолітні діти, вона сама їх утримує. Менший син часто хворіє та потребує додаткових витрат на лікування.

У судовому засіданні апелянт та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у ній.

Відповідач та його представник заперечили апеляційну скаргу, рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 17 травня 2010 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 травня 2010 року, виданого Виконкомом Кобиловолоцької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Від даного шлюбу в сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки №803 від 14 серпня 2014 року, виданої Кобиловолоцькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_1 проживає в с.Кобиловолоки Теребовлянського району Тернопільської області в складі сім'ї: чоловік - ОСОБА_3, 1983 р.н., із сім'єю не проживає: син - ОСОБА_5, 2010 р.н.; син - ОСОБА_6, 2014 р.н.

Між подружжям не досягнуто домовленості про місце проживання дітей.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 травня 2014 року до досягнення сином повноліття.

Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що стверджується довідкою другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

Позову про стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 із батька ОСОБА_3, ОСОБА_1 не було пред'явлено.

Сторони під час шлюбу в 2011 році за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1

Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 15 червня 2011 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №846 від 18 травня 2011 року, квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Таким чином, вищевказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін - подружжя ОСОБА_3.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Згідно із ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звертаючись до суду із указаним позовом просила відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні, збільшивши її частку до 3/4, з урахуванням того, що з нею залишилися проживати неповнолітні діти.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами України законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ, спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2. 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Водночас положення ч.3 ст.70 СК України не можна розуміти таким чином, що сама наявність дітей, залишених з одним із подружжя, є підставою для збільшення його частки. Суд може відступити від принципу рівності часток подружжя, якщо цього потребують інтереси виховання та утримання дітей, оскільки обидва з подружжя зобов'язані виховувати і утримувати їх.

Таким чином, законом передбачено, що відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна можливе тільки у виключних випадках. Однак, позивачкою не доведено наявності обставин, котрими закон обумовлює відступлення від засад рівності часток подружжя, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу між сторонами у рівних частках. При цьому колегія суддів виходить із того, що квартира придбана в період шлюбу, отже, в силу презумпції спільності майна подружжя є спільною сумісною власністю сторін.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апелянта, що на її повному утриманні знаходиться двоє дітей, котрі за станом здоров'я потребують додаткових витрат, а розмір аліментів, які вони отримують, є недостатнім для їх забезпечення, оскільки доказів в обгрунтування своїх доводів ОСОБА_1 не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованості по аліментах, котрі стягуються на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9 року, немає; а з позовами про стягнення аліментів на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 року та стягнення додаткових витрат на дітей позивачка не зверталась.

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319,324; 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун