Справа № 127/8374/14-ц Провадження № 22-ц/772/2998/2015Головуючий в суді першої інстанції Овсюк Є. М.
Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі третіх осіб, які не

заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відпові-

дачок ОСОБА_4, служби у справах дітей Вінницької

міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення за-

боргованості за кредитним договором,

за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство ( далі - ПАТ ) «Плати-нум Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5 про звернення стяг-нення на предмет іпотеки ( т. 1, а. с. 2-5 ). Позов мотивований наступними об-ставинами. 28 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Між-народний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», і ОСОБА_5 був укладений договір про іпотечний кредит № 3.07041209.в, відповідно до умов якого відповідачці на умовах повернення, строковості, плат-ності був наданий кредит у розмірі 28 тисяч доларів США строком користуван-ня 180 місяців із сплатою 14,50% річних. Цього ж дня 28 квітня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторо-нами у справі був укладений іпотечний договір № 3.07041209.в, згідно умов якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належала їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 1998 року, заре-єстрованого 29 березня 2002 року за реєстровим № 87/47721 в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», та нотаріально посвідченого 02 липня 2002 року за реєстровим № 2650 договору дарування, зареєстрованого 10 липня 2002 року за № 87/47721 в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації». З метою врегулювання кредитної заборгованості ОСОБА_5 до кредитного договору укладалися додаткові договори, згідно яких, зокрема, строк користу-вання кредитом збільшений до 240 місяців зі зменшенням відсоткової ставки та щомісячного ануітетного платежу. Однак, позичальниця не виконує належним чином свої зобов'язання за укладеним правочином, порушує строки сплати за-боргованості. Станом на 14 квітня 2014 року заборгованість відповідачки перед банком становить 24717,57 доларів США - по тілу кредиту, що еквівалентно згід-но курсу НБУ 320834,06 гривням; 998,01 доларів США - по відсотках, що еквіва-лентно 12954,17 гривням; 5969,70 гривень - заборгованість по пені. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_5 перед банком складає 339757,93 гривень. Вимоги банку про усунення порушень взятих зобов'язань відповідачкою про-ігноровані, через що в суд заявлений цей позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2014 року ( т. 1, а. с. 180 ) на задоволення заяви представника ПАТ «Платинум Банк» Гамея В.В. до участі в даній справі в якості співвідповідачки притягнута ОСОБА_6, котра на цей час уже була власницею предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1.

14 листопада 2014 року представником ПАТ «Платинум Банк» Гамеєм В.В. суду подана заява про зміну позовних вимог, де з тих же підстав, враховуючи перехід права власності на предмет іпотеки від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та збільшення суми заборгованості позичальниці перед банком по відсотках і пені, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед позивачем за договором про іпотечний кредит від 28 квітня 2007 ро-ку № 3.07041209.в у розмірі 471004,17 гривень, з яких: 365820,04 гривень скла-дає заборгованість по тілу кредиту, 44677,20 гривень - заборгованість по відсот-ках, 60506,93 гривень - заборгованість по пені, зазначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів з продажу житлового приміщення за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид ма-йна, та яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення ви-конавчих дій; стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Платинум Банк» за-боргованість за догором про іпотечний кредит в загальній сумі 471004,17 грив-ні; стягнути з кожної з відповідачок на користь банку по 1827,00 гривень судо-вого збору (т. 1, а. с. 185-188).

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року, 20 січня 2015 року ( т. 1, а. с. 229, т. 2, а. с. 10 ) задоволені клопотання представника ПАТ «Платинум Банк» та відповідачки ОСОБА_6, її адвоката Сидорчук Н.М. і притягнуто до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 та службу у справах дітей Вінницької міської ради.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року ( т. 2, а. с. 44-50 ) позов ПАТ «Платинум Банк» задоволений. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_6, в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кре-дит від 28 квітня 2007 року № 3.07041209.в у розмірі 24717,57 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, що еквівалентно 365820,04 гривням, 3018,73 доларів США - заборгованість по відсотках, що еквівалентно 44677,20 гривням, 60506,93 гривень - заборгованість по пені, шляхом проведення публічних торгів з продажу цього житлового приміщення за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, та яка буде визначена на підставі оцінки, про-веденої суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Платинум Банк» по 1827,00 гривень з кожної у відшко-дування судового збору.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року ( т. 2, а. с. 79-80 ) стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 28 кві-тня 2007 року № 3.07041209.в у розмірі 471004,17 гривень, з яких: 365320,04 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 44677,20 гривень - заборгованість по відсотках, 60506,93 гривень - заборгованість по пені.

Не погоджуючись з ухваленим 10 лютого 2015 року рішенням у справі, від-повідачки ОСОБА_6, ОСОБА_5 оскаржують його в апеляційному поряд-ку, просять дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі ( т. 2, а. с. 53-59 ). Апелянтки, чиї скарги є фактично ідентичними, посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального права, не врахування тієї обставини, що на момент перехо-ду права власності на квартиру договір іпотеки судовим рішенням був визнаний недійсним, відповідний запис з Реєстру відомостей про обтяження майна іпоте-кою був вилучений. У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 підкреслює, що вважає рішення ухваленим передчасно, з грубим порушенням норм матеріаль-ного і процесуального права, за нез'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, без дослідження необхідних доказів, тому оскаржуване рі-шення є незаконним та підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду при-йшла до висновку, що обидві апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими об-грунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо ), що ма-ють значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які право-відносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з'я-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотеч-ний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_5 був укладений договір про іпотечний кредит № 3.07041209.в, відповідно до умов якого позичальниця на умовах повернення, строковості, платності отримала кредит у розмірі 28 тисяч доларів США зі сплатою 14,50% річних та строком користування 180 місяців. За умовами договору позичальниця зобов'-язалася своєчасно та в повному обсязі повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, виконати всі взяті на себе зобов'язання від-повідно до умов кредитного договору в повному обсязі. Між сторонами уклада-лися додаткові договори, згідно яких був збільшений строк користування кре-дитними коштами до 240 місяців і зменшено розмір відсоткової ставки та щомі-сячного ануітетного платежу. При цьому загальний розмір основного зобов'я-зання та відсотків за користування кредитними коштами не збільшився.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит між тими ж сторонами був укладений договір іпотеки № 3.07041209.в, предме-том якого є квартира АДРЕСА_1, яка належала по-зичальниці ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Відповідно до підпунктів 6.1.1, 6.1 договору про іпотечний кредит у разі не-виконання чи неналежного виконання позичальником та/або обов'язків за цим договором, кредитор має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Згідно підпунктів 2.5.2, 3.1, 3.2 іпотечного договору у разі неналеж-ного виконання іпотекодавцем обов'язків, що передбачені кредитним та іпотеч-ним договорами, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за іпотечним договором здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

ОСОБА_5 не виконує своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 28 квітня 2007 року № 3.07041209.в, у зв'язку з цим у неї станом на 10 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 471004,17 гривень, з яких: 365820,04 гривень складає заборгованість по тілу кредиту, 44677,20 гри-вень - заборгованість по відсотках, 60506, 93 гривень - заборгованість по пені.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року, договір іпотеки від 28 квітня 2007 року № 3.07041209.в, укладений між банком та ОСОБА_5, було визнано недій-сним, 09 грудня 2013 року запис про обтяження майна іпотекою з реєстру було виключено. В період чинності згаданого судового рішення та відсутності за-пису в реєстрі про іпотеку, 18 грудня 2013 року ОСОБА_5 розпорядилася спірною квартирою та за договором дарування подарувала її ОСОБА_4, а та в свою чергу за договором купівлі-продажу продала її ОСОБА_6 В подальшо-му ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ від 26 березня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року, ухвала Апеляційного суду Він-ницької області від 23 грудня 2013 року були скасовані, справа передана на но-вий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду справи Вінницьким міським судом Вінницької області 20 червня 2014 року ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, яка діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_11, до ПАТ «Платинум Банк» про визнання недійсним договору іпотеки від 28 квітня 2007 року ( т. 1, а. с. 202-203 ). Це рі-шення суду набрало законної сили.

Відповідно до норм статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не вста-новлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ді-лового обороту.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених догово-ром, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення ви-конання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і кори-стуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невико-нання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпо-текодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності ( права господарського відання ) на предмет іпотеки від іпоте-кодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступни-цтва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження май-на іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, на-буває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпо-течним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 33 вказаного Закону в разі невиконання або неналеж-ного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стяг-нення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Зако-ну.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задовол-ення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають спла-ті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпо-теки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури прода-жу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Перевіряючи в межах касаційної скарги правильність застосування Апеля-ційним судом Вінницької області норм матеріального, процесуального права, законність ухваленого 28 травня 2015 року нового рішення в результаті скасу-вання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалі-зованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухва-лі від 09 вересня 2015 року ( т. 2, а. с. 187-190 ) підкреслила, що апеляційний суд, дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин у даній цивільній справі положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», не врахував, що ухвалою суду касаційної інстанції від 26 бе-резня 2014 року рішення суду першої інстанції від 18 листопада 2013 року про визнання недійсним договору іпотеки, ухвалу суду апеляційної інстанції від 23 грудня 2013 року було скасовано, дану справу передано на новий розгляд до су-ду першої інстанції. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2014 року, ухваленим за результатами нового розгляду справи, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5, яка діяла в інтересах неповно-літнього сина ОСОБА_11 до ПАТ «Платинум Банк» про визнання недій-сним договору іпотеки від 28 квітня 2007 року. Це рішення суду набрало законної сили.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ підкреслив, що суду апеляційної інстанції слід мати на увазі правовий ви-сновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 травня 2015 року в аналогічній справі № 6-53цс15, відповідно до якого у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному ре-єстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Для суду є обов'язковою вимога статті 39 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у рішенні повинні бути зазначені всі необхідні складові, передбачені цією нормою, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підля-гають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування про-цедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір ви-мог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної від-повідно до ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги правову позицію Вер-ховного Суду України, викладену у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, щодо застосування положень Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, нада-ного як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника ) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань грома-дянина України ( позичальника або майнового поручителя ) за споживчими кре-дитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іно-земній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'-єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого жи-тлового майна ( об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового ма-йна ) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення ( врахування ) курсової різниці, що виникає в бух-галтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, що нараховуються ( були нараховані ) на та-ку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна грома-дян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встанов-лює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на пред-мети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом пев-ного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають пра-вові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні пред-мети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо необхідності задоволення позову ПАТ «Платинум Банк», його вимог як в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в частині стягнення заборгованості за кредитним договором саме з позичальниці ОСОБА_5 При цьому слід підкреслити, що посилання апелянток на по-двійне стягнення не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику засто-сування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредит-них правовідносин» у пункті 9 роз'яснив судам, що право вибору способу судо-вого захисту, передбаченого законом або договором ( дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, як-що позичальник є відмінною особою від особи іпотекодавця ( майновий пору-читель ), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичаль-ника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належний іпотекодавцю, який не є позичальником, ро-зірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки то-що ) належить виключно позивачеві ( частина перша статті 20 ЦК України, ста-тей 3 і 4 ЦПК України ).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/ застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборговано-сті з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи зазначені роз'яснення, слід дійти логічного висновку, що звер-нення стягнення у даній справі на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1, власницею якої є ОСОБА_6, та стягнення не погашеної заборгованості за дійсним кредитним договором з позичальниці ОСОБА_2 є вірним вирішенням заявленого банком в суд спору.

Відповідно до статей 526, 1054, частини 2 статті 1050 ЦК України зобов'-язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ви-мог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За кредитним дого-вором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується на-дати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встанов-лених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У своєму рішенні суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет іпо-теки, зазначив, що дане стягнення здійснюється в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит від 28 квітня 2007 року № 3.07041209.в у розмірі 24717,57 доларів США - за-боргованість за тілом кредиту, що еквівалентно згідно курсу НБУ 365820,04 гривням; 3018,73 доларів США - заборгованість по відсотках, що еквівалентно 44677,20 гривням; 60506,93 гривень - заборгованість по оплаті пені, шляхом проведення публічних торгів з продажу зазначеного житлового приміщення за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, та яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/неза-лежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дотримав-ся вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо визначення розміру ви-мог позивача з врахуванням складових заборгованості позичальниці, які підля-гають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опису предмета іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_1 та за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, способу реалізації предмета іпотеки, яким визначено проведення публічних торгів з продажу іпо-течного житлового приміщення за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, та яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Суд вчинив правильно, не визначаючи кон-кретної суми початкової вартості предмета іпотеки, оскільки, враховуючи його заставну вартість, визначену на момент укладання 28 квітня 2007 року іпотеч-ного договору № 3.07041209.в у розмірі 203721,00 гривні, що в еквіваленті при перерахуванні на долари США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору становило 40341,00 долар США, та коливання вартості на ринку нерухомості житла в місті Вінниці, така вартість дійсно повинна визначатися на стадії здійснення виконавчих дій з реалізації предмета іпотеки.

Така позиція суду не суперечить правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення від 07 жовтня 2015 року № 6-1935цс15, від 21 жовтня 2015 року № 6-1561цс15.

Заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації у даній справі не є необхідними як і виз-начення пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які б підлягали задово-ленню з вартості предмета іпотеки, оскільки інші кредитори у цій ситуації від-сутні.

Колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстан-ції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, є правильними, такими, що відповідають положенням частини третьої статті 10, частин 1, 2 статті 11 ЦПК України, які визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не містять мотивів, які спростовували б викладене та висновки суду першої інстанції, зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, тому колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних і достатніх підстав для визнання доводів апеляційних скарг такими, що заслуговують на увагу.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: