Справа № 405/3263/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

з участю адвоката: Вишня-Чижова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служби Кіровоградського міського управління юстиції про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати заповіт від 18 квітня 1991 року, що складений ОСОБА_4, який засвідчений Савченко Світланою Петрівною - секретарем Голиківської сільської Ради народних депутатів Олександрівського району Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі за № 34 дійсним та визнати за ним право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовує тим, що 18.04.1991 року ОСОБА_4, цивільна дружина його батька, склала заповіт на його користь, яким на випадок смерті зробила розпорядження про те, що все своє майно вона заповіла йому. Крім того, заповіт складено у двох примірниках, один з яких зберігається в справах виконавчого комітету, а другий виданий заповідачу - ОСОБА_6, заповіт містить особистий підпис ОСОБА_6, відмітку про те, що він посвідчений 18.04.1991 року Савченко Світланою Петрівною - секретарем Голиківської сільської Ради народних депутатів Олександрівського району Кіровоградської області та її підпис, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, зареєстровано в реєстрі за № 34 та стягнуто мито 10-00, гербова печатка.

Відповідно до діючого законодавства він звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус мотивував відсутністю даних про реєстрацію вказаного заповіту у Спадковому реєстрі та відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Він звертався до Голиківської сільської ради про внесення заповіту до реєстру, Відповіддю від 21.04.2015 року за вих. № 54 йому було повідомлено, що в зв»язку з переїздом сільської ради в нове приміщення були загублені архівні справи, на даний час книга нотаріальних дій за 1991 рік в раді відсутня, тому не можливо внести заповіт ОСОБА_6 від 18.04.1991 року за реєстровим № 34 до Спадкового реєстру.

Посилаючись на вимоги діючого законодавства, обставини, зазначені в позовній заяві просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому зазначені та просила позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заперечення та посилаючись на зазначені в них обставини, просили відмовити в задоволенні позову, так як він безпідставний та необґрунтований.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 29.10.2014 року, актовий запис № 2864 (а.с.14).

За життя ОСОБА_6 належала квартира АДРЕСА_1: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.02.1997 року № НОМЕР_1, виданого Кіровоградською міською радою та 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.01.2006 року № 1-134, виданого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою, що підтверджується архівною довідкою ОКП «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» від 07.05.2015 року (а.с.23).

Після смерті ОСОБА_6 Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою № 106.11.2014 року заведена спадкова справа № 02-14, із заявами про прийняття спадщини до контори звернулись: зазакном - ОСОБА_3, якому рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.02.2015 року встановлено факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2006 року по день смерті спадкодавця ОСОБА_6 та за заповітом ОСОБА_2

Судом встановлено, що 18 квітня 1991 року ОСОБА_6 склала заповіт, який посвідчений Савченко Світланою Петрівною - головою Голиківської селищної Ради народних депутатів Олександрівського району Кіровоградської області, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: все її майно, де б воно не було, із чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право за повіла ОСОБА_2. Заповіт зареєстрований у реєстрі за № 34 (а.с.13).

З постанови № 478/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.04.2015 року державного нотаріуса Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 Підставами для винесення даної постанови стало те, що за даними спадкового реєстру реєстрація заповіту у Спадковому реєстру відсутня та нотаріусу не надані оригінали правовстановлюючих документів на квартиру (а.с.10).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, вимогами ст. 1247 цього ж Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій форм, із зазначенням місця і часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у ч.3 цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку (491-2001-п), затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно роз»яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до стате1 210 та 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов»язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з»ясувати, чи підлягає правочин обов»язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не має інших підстав нікчемності правочину.

Судом встановлено, що форма посвічувального напису заповіту відповідає формі № 34, додатку № 26 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, посилкових, селищних рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції УССР № 1/5 від 19.01.1976 року, що діяла на момент складення заповіту ОСОБА_6

При цьому судом відмічається, що наказом Міністерства юстиції України № 51/5 від 17.10.2000 року прийнято Положення про Єдиний реєстр заповітів і спадкових справ пункт 6 якого передбачає: Головному управлінню юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласним, Київському та Севастопольському міським управлінням юстиції, державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в строк до 01.05.2000 року забезпечити реєстрацію в Єдиному реєстрі заповітів, складених та посвідчених, змінених у встановленому законодавством порядку, заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину до 01.12.2000 року відповідно до розділу 4 Положення про Єдиний реєстр.

Розділ 4 вищезазначеного Положення визначає, що заповіти, складені та посвідчені в установленому законодавством порядку, заведені спадкові справи до введення в дію Єдиного реєстру підлягають обов»язковій реєстрації в Єдиному реєстрі. Це зобов»язання стосується і консульських установ, посадових і службових осіб, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і ч.1 ст. 40 Закону України «Про нотаріат», до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягають безоплатній державної реєстрації в такому реєстрі шляхом подання зазначеними посадовими та службовими особами, установами Реєстраторові заяв про реєстрацію архівних заповітів, форми та вимоги до заповнення яких встановлює Мінюст.

Державні нотаріальні, державні нотаріальні архіви та приватні нотаріуси подають Адміністратору або Реєстратору заяви про реєстрацію посвідчених заповітів, заведених спадкових справ за формою встановленого зразка.

Враховуючи викладене, суд критично оцінює пояснення представника позивача щодо не можливості реєстрації заповіту, оригінал якого наявний у позивача, у Спадковому реєстрі. Надана довідка Голиківської сільської ради за № 54 від 21.04.2015 року лише підтверджує факт втрати книги нотаріальних дій за 1991 рік та не пояснює факту відсутності реєстрації заповіту через відповідні органи у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв»язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК (435-15) не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позову, а тому відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає судові витрати фактично понесеними за рахунок позивача.

На підставі викладеного і ст. ст. 1233, 1247, 1251, 1252 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служби Кіровоградського міського управління юстиції про визнання заповіту дійсним та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Шевченко