Справа № 419/729/15-ц
Провадження № 2/419/255/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Добривечіра Л.Д.,

при секретарі Московченко О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Новоайдар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

До Новоайдарського районного суду з позовом звернулась ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням ОСОБА_4

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що відповідно до договору дарування домоволодіння, від 02 серпня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 серпня 2004 року вона є власником будинку по вул. Кірова,81, смт. Новоайдар, Луганської області. 12 червня 2012 року Новоайдарським районним судом Луганської області було розірвано шлюб між нею та ОСОБА_4 Перед цим ОСОБА_4 подарував їй домоволодіння №81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар, Луганської області. Зареєстрований відповідач за адресою Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар вул. Кірова, 81. ОСОБА_1 як власник будинку не бажає бачити ОСОБА_4 у себе в будинку, який вимагає щоб вона впустила його у своє домоволодіння у звязку з тим, що ОСОБА_4 зареєстрований за даною адресою. Зважаючи на вищевказане позивач звернулась до суду з даним позовом.

ОСОБА_4 звернувся до Новоайдарського районного суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в домоволодіння

Свої вимоги мотивує тим, що він та ОСОБА_1 знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2012 році, мешкали в будинку №81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар, який належав йому на праві приватної власності. 02 серпня 2004 року він подарував ОСОБА_1 зазначений будинок, та фактично вони проживали до січня 2014 року. В січні 2014 року ОСОБА_4 потрапив до лікарні та після виписки в лютому 2014 року приїхав додому, але ОСОБА_1 відмовилась впускати його до домоволодіння, мотивуючи це його хворобою. ОСОБА_4 змушений був винаймати житло, у звязку з тим, що не має іншого місця проживання, єдине його законне житло, це будинок ОСОБА_1, який має достатньо місця для проживання всіх осіб, які зареєстровані за вказаною адресою, крім того власник будинку не мешкає в ньому більше року, здає будинок іншим особам. З цих підстав просить суд зустрічний позов задовольнити та вселити його зобовязавши ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні ним вказаним домоволодінням.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги про втрату права на користування житловим приміщенням підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру не визнали та просять суд відмовити у задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 про втрату права на користування житловим приміщенням не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Уточнив позовні вимоги за зустрічним позовом, виключивши з нього вимогу про стягнення витрат по сплаті судового збору. Уточнену зустрічну позовну заяву підтримав повністю, просить суд її задовольнити та усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні житлом та вселенні в домоволодіння № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар та зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою, з підстав, викладених у позовній заяві.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивача та відповідача знає близько 10 років. Вказала, що ОСОБА_1 не перешкоджала ОСОБА_4 проживати в домоволодіння № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар. Приблизно 6 років ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з позивачем та відповідачем знайома. Сторони проживали разом в домоволодінні № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар до 2004 року. Зазначила, що ОСОБА_1 не виганяла з дому та не перешкоджала ОСОБА_4 проживати у вказаному домоволодінні.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_4 з 2005 року з ОСОБА_1 не проживав, їздив на заробітки та проживав у друзів. Зазначила, що ОСОБА_1 не перешкоджала ОСОБА_4 проживати у домоволодінні.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_4 з 2005 року з ОСОБА_1 не проживав, заходив лише за продуктами. Зазначила, що ОСОБА_1 не перешкоджала ОСОБА_4 проживати у домоволодінні.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її сином. Він проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до 2014 року. В 2014 році він захворів і після лікування ОСОБА_1 не пускає його до вказаного домоволодіння. Іншого житла в сина немає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що сторони проживали разом в домоволодінні № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар до 2004 року. Чому зараз ОСОБА_4 не проживає за вказаною адресою йому не відомо.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про втрату права на користування приміщенням, не підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в домоволодіння, підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2002 року. ОСОБА_1 є власником домоволодіння № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар на підставі договору дарування будинку ВВК №401811 посвідченого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу ОСОБА_11 від 02 серпня 2004 року №548. Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні ксерокопією договору дарування квартири ВВК №401811, посвідченої приватним нотаріусом Новоайдарського нотаріального округу ОСОБА_11 від 02 серпня 2004 року №548 з якої вбачається, що ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 безоплатно прийняв у дар домоволодіння. В домоволодінні за № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар ОСОБА_4, до здійснення правочину дарування мешкав як власник будинку, а потім , як член сім'ї - чоловік власника за її згодою, за цією адресою зареєстрований по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні паспортом ЕН 968319 виданого Новоайдарським РВ УМВС.

23 січня 2014 року у ОСОБА_4 стався інсульт та він перебував на лікуванні до 14 лютого 2014 року, після повернення ОСОБА_1 не впустила до домоволодіння ОСОБА_1 Є В. З цього часу ОСОБА_4 змушений тимчасово проживати в будинку, який він винаймає, з матірю по вул. Кірова, смт Новоайдар, оскільки ОСОБА_4 являється інвалідом першої групи, не мав можливості постійно наполягати на вселенні.

Рішенням Новоайдарського районного суду від 12 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що правовідносини які виникли між сторонами у справі не передбачені зазначеними нормами закону на які посилається ОСОБА_1, а саме ст.ст. 71,72 ЖК України,ст.ст. 391, 405 ЦК України, тому не можуть бути застосовані до зазначених правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При проживанні ОСОБА_4 в будинку за реєстрації у нього будь-яких інших домовленостей між ним та власником житла не було.

Отже, вимоги 71,72 ЖК України ст.405 ЦК України слід застосовувати саме до членів сім'ї за якими зберігається право користування житловим приміщенням, яке не належить йому на праві власності, за умови відсутності такого користувача в ньому не більше року, а не до бувших членів сім'ї.

Як встановлено в судовому засіданні шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано на підставі рішення Новоайдарського суду Луганської області від 12 червня 2012 року. З вступом вказаного рішення в законну силу ОСОБА_4 не є членами сім'ї власника квартири , тому не може бути виселена з спірного житла на підставі 71,72 ЖК України ст.405 ЦК України.

Крім того, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи із реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72, 116,156 ЖК України, ст.405 ЦК України).

Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57 цс 11, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного суду України.

Тому з цих підстав позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про втрату права на користування житловим приміщенням, не підлягає до задоволення.

Натомість, відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті,перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,вони мають такі ж права і обов'язки,як наймач та члени його сім'ї.

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналогічне право міститься в ст.150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартирою), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 порушує права ОСОБА_12, як колишнього члена сім'ї власника квартири щодо володіння та користування житлом. Будучи членом сім'ї власника квартири. Будь-яких угод про порядок користування квартирою при проживанні ОСОБА_4 не мало місця. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавило ОСОБА_4 права користування спірною квартирою.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 59, 60, 179, 212, 213, 215, 293, 294 ЦПК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в домоволодіння - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні житлом та вселенні в будинок № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар, Луганської області та зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні вказаним будинком..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Д.Добривечір