НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/8059/14
№ 2/183/391/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просить витребувати у відповідача належний їй на праві власності автомобіль марки DAEWOO модель Lanos TF69Y, типа легковий седан В, блакитного кольору, двигун № А15SMS341469R, кузов SUPTF69VO8W384488, 2007 року випуску, та передати його позивачці разом з правовстановлюючими документами: техпаспорт і свідоцтво про реєстрацію.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2003 року, від якого мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 44/2008 від 12.01.2008 позивачці належить на праві власності автомобіль марки DAEWOO модель Lanos TF69Y, типа легковий седан В, блакитного кольору, двигун № А15SMS341469R, кузов SUPTF69VO8W384488, 2007 року випуску. Позивачка надала дозвіл своєму чоловіку ОСОБА_3 керувати даним автомобілем, про що зроблено відмітку у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

В березні 2014 році стосунки між подружжям погіршилися, сторони стали проживати окремо. Відповідач забрав автомобіль, яким користується по сьогоднішній день. Неодноразові звернення позивачки з вимогою повернути належний їй автомобіль відповідач ігнорує.

Позивачка з цього приводу зверталася до правоохоронних органів, втім у відкритті кримінального провадження їй було відмовлено, оскільки факту вчинення кримінального правопорушення не виявлено. У звязку з цим позивачці порекомендовано звернутися до суду, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини.

За таких обставин, посилаючись на положення ст.387 ЦК України позивачка вимушена звернутися з даним позовом до суду про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити з тих підстав, що автомобіль вважають спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, подружжя мають на вищезазначений автомобіль рівні права.

В судовому засіданні у якості свідків були допитані ОСОБА_7, ОСОБА_8

Суд, вислухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 44/2008 від 12.01.2008 року ОСОБА_1 придбала автомобіль марки DAEWOO модель Lanos TF69Y, типа легковий седан В, блакитного кольору, двигун № А15SMS341469R, кузов SUPTF69VO8W384488, 2007 року випуску (а.с.5-8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки DAEWOO модель Lanos TF69Y, типа легковий седан В, блакитного кольору, двигун № А15SMS341469R, кузов SUPTF69VO8W384488, 2007 року випуску зареєстрований на імя ОСОБА_1 (а.с.14).

У примітках до свідоцтва вбачається, що ОСОБА_3 має право керувати цим автомобілем.

Суду надано копії висновків Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.17) та Полтавського РВ УМВС України, згідно яких ОСОБА_1 зверталася до Новомосковського МВ та Полтавського РВ (а.с.37) із заявами, стосовно неправомірного користування ОСОБА_3 її автомобілем марки DAEWOO модель Lanos TF69Y, який був ними спільно придбаний в 2008 році. За матеріалами перевірки не встановлено ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, у звязку з чим даний факт не підлягав внесенню до ЄРДР (а.с.17, 37).

Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось сторонами, спірний автомобіль придбано під час зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачем

У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначила представник позивача, вимоги про розподіл майна вони не ставлять, оскільки не вважають спірний автомобіль спільною сумісною власністю через те, що відповідач не довів факт, того, що автомобіль придбавався за спільні кошти, а тому є особистою власністю позивача. Однак дане твердження є помилковим, оскільки факт належності майна, придбаного в період шлюбу подружжю, призюмується і саме позивач в даному випадку повинна довести, що майно (в даному випадку автомобіль), придбане в період шлюбу, є її особисто власністю, а не спільною власністю подружжя.

Але, судом не можуть бути прийняті посилання позивача та її представника на той факт, що спірний автомобіль був придбаний за її особисті кошти, оскільки в судовому засіданні в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України ними не було надано належних та допустимих доказів зазначеної обставини.

Розписку, надану позивачем в судовому засіданні про надання їй грошових коштів в розмірі 52 000,00 гривень (а.с. 52), суд оцінює критично і приходить до висновку, що в даному випадку вона не може бути належним доказом, оскільки суд позбавлений можливості встановити дату її складення та реальність її виконання.

Крім того, як видно зі змісту зазначеної розписки, вона складена на імя батька позивача, який є заінтересованою особою в даному спорі.

З цих же підстав судом оцінюються критично і свідчення батька позивача ОСОБА_7, який зазначив, що кошти на автомобіль давав саме він.

Зокрема, суд вважає за необхідне зауважити на тому, що навіть у разі доведеності тієї обставини, що батько допомагав сімї ОСОБА_3 придбати автомобіль, це також беззаперечно не свідчило б про те, що автомобіль придбавався особисто позивачці, а не сімї ОСОБА_3.

Це підтверджується і тим, що представник позивача сама зазначила, що на момент придбання автомобіля, позивачка навіть не мала права на управління автомобілем.

Крім того, з 2008 року (дата покупки автомобіля) до 2014 року (коли сторони перестали разом мешкати) ані у позивача, ані у її батька не виникало жодних претензій до відповідача з приводу спірного автомобіля.

І, зокрема, як зазначено у висновку Полтавського РВ УМВС України, під час своїх пояснень сама позивачка зазначала, що автомобіль придбано у 2008 році спільно з чоловіком під час спільного проживання (а.с.37).

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що автомобіль марки DAEWOO модель Lanos TF69Y, типа легковий седан В, блакитного кольору, двигун № А15SMS341469R, кузов SUPTF69VO8W384488, 2007 року випуску було придбано в період зареєстрованого шлюбу позивача та відповідача і він є спільним майном подружжя ОСОБА_3.

А відтак позовні вимоги по його витребування у відповідача задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне розяснити сторонам їх право про звернення з відповідним позовом про розподіл майна подружжя у разі недосягнення згоди щодо користування спірним автомобілем.

В судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_8, свідчення якого не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 69-70, 71 Сімейного кодексу України, ст.367 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 81, 88, 212, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення, а особи, що не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Березюк