Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості із заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості із заробітної плати, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 14 листопада 1994 року до 01 вересня 1997 року та з 19 квітня 1999 року до 06 червня 2000 року працював у ВАТ «Содовий завод» на різних посадах.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2015 року із ВАТ «Содовий завод» на його користь стягнуто заборгованість із заробітної плати в сумі 447 грн 98 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42 364 грн.

У 2003 році державним виконавцем ВДВС винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, всі виконавчі документи були передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод», однак до цього часу рішення суду не виконано.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2009 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. На даний час на розрахунковому рахунку ВАТ «Содовий завод» відсутні кошти для погашення боргів за виконавчими листами.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 вважав, що, оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % було державним підприємством, відповідно до ст. 619 ЦК України за його дії має нести субсидіарну відповідальність Фонд державного майна України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 447 грн 98 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 42 364 грн.

Рішенням Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Установивши, що боржник ВАТ «Содовий завод» є юридичною особою та не є казенним підприємством, суд дійшов висновку, що Фонд державного майна України не несе перед ОСОБА_1 поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність на підставі ст. 619 ЦК України, отже вимоги останнього про стягнення заборгованості із заробітної плати не підлягають задоволенню.

Ураховуючи, що між сторонами в справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, не виникає обов'язок відповідача перед працівником щодо виплати сум, належних від підприємства.

Положення ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на які посилався ОСОБА_1, до спірних правовідносин не застосовуються.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словʼянського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко