Справа № 569/2210/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року Рівненський міський суд

в особі судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Собчуку А.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та половини вартості навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та половини вартості навчання.

Ухвалою суду від 12 березня 2015 року, за клопотанням відповідача до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору був залучений ОСОБА_6.( а.с.34)

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він знаходився з відповідачем по справі ОСОБА_3 у шлюбі, який 27.02.2012 року розірвано рішенням Рівненського міського суду. Від шлюбних стосунків у сторін по справі є повнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу, залишився проживати з ним і перебуває на його утриманні.

Зазначає, що з 01.09.2010 по 29.06.2014 р. ОСОБА_6 навчався в Рівненському економіко-гуманітарному та інженерному коледжі, вартість навчання за вказаний період становила 26 400 гривень. Вказані кошти були ним сплачені та з 01.09.2014 р. син навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Міжднародному економіко-гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука», на денній платній формі навчання, вартість навчання складає 12 тис. гривень на рік, ним сплачено суму 10500,00 грн. Строк закінчення навчання 30 червня 2016 року.

Вказав, що приймає всі міри для належного матеріального забезпечення дитини, проте витрати складають значні суми і самостійно, йому досить складно утримувати дитину, просить суд стягнути із ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в зв'язку із його навчанням, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи від дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення сином віку 23 років та стягнути половину понесених позивачем витрат на навчання сина в сумі 18450,00 грн. та витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, рахують позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі, просили позов задоволити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнали частково, а саме готові сплачувати аліменти в сумі 700 грн., в іншій частині просили відмовити за безпідставністю, подали до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказали, що ОСОБА_1 безпідставно та бездоказово посилається на проведену ним оплату вартості навчання сина в Рівненському економіко-гуманітарному та інженерному коледжі за період з 01.09.2010 року по 29.06.2014 року в сумі 26 400 грн., оскільки до травня 2011 року, позивач та відповідачка проживали спільно однією сім'єю, мали спільний бізнес (відповідач вела бухгалтерію) та вели спільне господарство, а шлюб між ними розірвано лише 27.02.2012 року. За таких обставин, рахують, що кошти в сумі 12 000 грн. з 26 400 грн., що заявлені до виплати за 2010/1011 та 1011/2012 навчальні роки, сплачувались ними спільно, як подружжям, рахують, що фактично позивач мав би право заявити до стягнення лише 7 200 грн., крім того рахують, що позивач безпідставно посилається на те, що за навчання сина в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародному економіко - гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука», за період 2014-2015 років ним з власних коштів, оплачено навчання на суму 10 500 грн., оскільки на період з лютого 2012 року по серпень 2013 року, а це складає 18-ть місяців, між сторонами діяв договір оренди Ѕ нежитлового приміщення (аптеки,) по АДРЕСА_1, згідно умов якого, кошти за оренду безготівково перераховувались позивачем на власні рахунки їх сина. Таким чином, відповідачкою надано 72 000 гривень на утримання і навчання сина, тобто кошти у сумі 4 000 грн. щомісячно до 1-го числа перераховувались, чи на власний картковий розрахунковий рахунок сина - ОСОБА_6 № НОМЕР_1 чи на депозитний рахунок НОМЕР_2, як орендна плата за користування позивачем належної на той час відповідачці половини нежитлового приміщення по вул. Театральній, 11 в м. Рівному. Таким чином, рахують, що отриманих від відповідачки сином та батьком коштів вистачило не тільки на оплату навчання, а й на харчування та одяг, також вона регулярно дарувала і дарує синові речі, одяг та взуття.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2009 року спільно не проживали. Він залишився проживати з батьком ОСОБА_1 Всі витрати по його утриманню несе батько ОСОБА_1, мати - ОСОБА_3 жодної матеріальної допомоги йому не надає, а її доводи про те, що вона купує йому речі не відповідають дійсності. Зазначив, що з 01.09.2010 по 29.06.2014 р. він навчався в Рівненському економіко-гуманітарному та інженерному коледжі, вартість навчання за вказаний період становила 26 400 гривень. Вказані кошти були сплачені його батьком ОСОБА_1, мама ніяких витрат по оплаті вартості навчання не проводила. З 01.09.2014 р. він навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Міжднародному економіко-гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука», на денній платній формі навчання, вартість навчання складає 12 тис. гривень на рік, його батьком сплачено суму 10500,00 грн. Просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на його утримання в розмірі 2000 грн щомісячно та половину понесених його батьком витрат на оплату навчання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що з ОСОБА_3 позивач перебував у шлюбі, який розірвано, згідно рішення Рівненського міського суду від 27 лютого 2012 року. ( а.с.3)

Від спільного подружнього життя у сторін по справі є повнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується оглянутим в судовому засіданні свідоцтвом про народження НОМЕР_3 ( а.с. 6)

Після розірвання шлюбу, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати із позивачем, на його утриманні, що сторонами не заперечується та підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями самого ОСОБА_6..

Позовні вимоги про стягнення з відповідача половини сплачених за навчання коштів, підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину визначається за рішенням суду. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що з 01.09.2010 по 29.06.2014 р. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчався в Рівненському економіко-гуманітарному та інженерному коледжі, вартість навчання становила 26 400 гривень, що стверджується Довідкою № 8-к від 09.02.2015р., (а.с.4). Згідно довідки вказані кошти було сплачено повністю і вчасно.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_6. з 01.09.2013 р. навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Міжднародному економіко-гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука», на денній платній формі навчання, що стверджується довідкою № 027/219 від 09.02.2015 р., вартість навчання складає 12 тис. гривень на рік (а.с. 5)

З оглянутих в судовому засіданні квитанцій 696.282.1 ( а.с. 7) та 2797.214.1 ( а.с. 30) вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено за навчання сина ОСОБА_6. 6000 грн та 4 800 грн відповідно.

Доводи відповідача та її представника в тій частині, що позивач неправомірно просить стягнути половину вартості за навчання у Рівненському економіко -гуманітарному та інженерному коледжі, оскільки вона перебувала у шлюбі з позивачем до 2012 року, а тому кошти за навчання за 2010- 2011 роки та за 2011-2012 роки вносились зі спільного бюджету та не мають включатись у загальну суму, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала той факт, що вже на початку 2011 року вона забрала свої речі і переїхала проживати до своєї матері, а позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_6. вказали, що ОСОБА_3 перестала проживати з ними спільно та вести спільне господарство ще з 2009 року. Крім того, третя особа ОСОБА_6. ствердив, що мати - ОСОБА_3 кошти на оплату навчання не надавала взагалі.

Отже, доводи відповідача про те, що до травня 2011 року, ОСОБА_1 та вона проживали спільно однією сім'єю, мали спільний бізнес (відповідач вела бухгалтерію) та вели спільне господарство, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача, про те, що позивач безпідставно посилається на те, що за навчання сина в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародному економіко - гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука», за період 2014-2015 років ним з власних коштів, оплачено навчання на суму 10 500 грн., оскільки на період з лютого 2012 року по серпень 2013 року, а це складає 18-ть місяців, між сторонами діяв договір оренди ? нежитлового приміщення (аптеки,) по АДРЕСА_1, згідно умов якого, кошти за оренду безготівково перераховувались позивачем на власні рахунки їх сина, а тому він мав використовувати вказані кошти на оплату за навчання, оскільки з дослідженого в судовому засіданні договору оренди не передбачено зараховування коштів на сплату аліментів, вказаний правочин, суд розцінює, як цивільно - правові відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та вказаний договір жодним чином не регулює аліментні правовідносини.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідачем та представником відповідача в судовому засіданні не було доведено та не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач, за договором оренди нежитлового приміщення, сплачувала кошти за сплату аліментів та витрат на навчання дитини.

Таким чином, суд, врахувавши всі обставини, що мають істотне значення, приходить до висновку, що з відповідача підлягає до стягнення ? частина сплачених позивачем коштів за навчання дитини, що становить 18450 гривень.

Допитаний судом за правилами свідка позивач - ОСОБА_1, ствердив, що забезпечує матеріально свого сина , купує одяг, продукти харчування та повністю несе витрати за його навчання та за комунальні послуги.

Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні і ОСОБА_6., який пояснив, що його утриманням займається лише батько, мати матеріальної допомоги не надає, хоча і проживає за кордоном та декілька разів на рік прилітає в Україну.

В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

В судовому засіданні відповідач вказала, що вона готова надавати аліменти на утримання повнолітнього сина, однак в меншому розмірі, оскільки матеріально не спроможна в повному обсязі задовольнити вимоги позивача, являється безробітною, однак доказів того, що відповідачу заборонено працювати, суду не представлено, таким чином, судом встановлено, що відповідач є працездатною, житлом забезпечена, не хворіє, на час розгляду справи інвалідом не являється, відтак, суд вважає, що ОСОБА_3 не позбавлена можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, тобто може надавати допомогу на утримання останнього, оскільки, як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням повнолітнього сина, який навчається, покладено на нього ОСОБА_1, що ставить сім'ю позивача в скрутне матеріальне становище, а сторони - у нерівні умови.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_6 у зв'язку із навчанням, не працює, та не має власних прибутків, в тому числі стипендії, він проживає разом батьком та перебуває на його утриманні, а тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а його матір ОСОБА_3 спроможна та відповідно до ст. 199 СК України зобов'язана надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Як визначено статтею 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Статтями 182, 191 СК України, передбачено, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, або частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст.184 СК України).

Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків, щодо дитини, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в Приватному вищому навчальному закладі «Міжднародному економіко-гуманітарному університеті імені Степана Дем'янчука», на денній платній формі навчання, не має ніякого джерела доходів, потребує матеріальної допомоги, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, яка навчається, враховуючи, стан здоров'я та матеріальне становище повнолітньої дитини; стан здоров'я відповідача, відсутність у платника аліментів на утриманні непрацездатних осіб, дітей, те , що ОСОБА_3 має у власності декілька кіосків на ринку « Дикого», проживає за кордоном, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, до закінчення навчання, а саме до 30.06.2016 р., але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Дану суму суд, з урахуванням вартості навчання, суми, яка буде сплачена в майбутньому та інших потреб дитини, вважає обґрунтованою.

Оскільки право ОСОБА_6. на матеріальне утримання з боку матері порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов в частині стягнення аліментів, що заявлений в інтересах останнього - підлягає задоволенню.

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., то в цій частині позову слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В даному випадку розмір правової допомоги є необґрунтованим. Максимально допустимий розмір витрат на правову допомогу, встановлюється Постановою КМУ від 27 квітня 2006 р. N 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якою передбачається, що гранична сума компенсації за правову допомогу не може перевищує суму, що становить 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи, позивачем даному випадку будь-який розрахунок не наданий, а сума витрат на правову допомогу є значно високою.

З огляду на викладене, аналізуючи в сукупності надані позивачем докази в обґрунтування своїх позовних вимог, матеріали цивільної справи, пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88, 205, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та половини вартості навчання, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, 1969 року народження, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 ( дві тисячі ) гривен, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2015 року і до припинення навчання, а саме до 30 червня 2016 року але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину понесених ним витрат на навчання ОСОБА_6 в сумі 18450 ( вісімнадцять тисяч чотириста п»ятдесят) грн..

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 ( двісті сорок три) грн.. 60 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн- відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Г.Кучина