Справа № 523/8163/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2015 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Плахута А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №22 у м.Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачів у солідарному порядку боргу за кредитним договором №2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», правонаступниками якого вони являються, та відповідачем ОСОБА_1 був укладений вказаний кредитний договір, за яким банк надав йому кредитні кошти у розмірі 359 800 гривень з розрахунку 12,00% річних на строк з 28.12.2007 року по 27.12.2038 року. За умовами кредитного договору він повинен був щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, у відповідача станом на 13.05.2014 року заборгованість становить 431 065 (чотириста тридцять одна тисяча шістдесят пять) гривень 46 копійок, з яких: тіло кредиту 331 670,00 грн.; відсотки 89 680,86; комісія 9 714,60 грн.

Також позивач зазначив, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно якого остання зобовязалась сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, тому позивач вимагає стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену суму разом з судовими витратами.

У судове засідання сторони не зявились, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, згідно якої представник наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 Р.М. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовій заяві про перегляд заочного рішення, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви ПАТ «ОСОБА_4 банк» у звязку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із даними позовними вимогами, заявивши про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до вимог позивача. Також представник відповідача ОСОБА_1 зазначив, що відсотки по кредиту не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки прострочка по оплаті кредиту відбулась з вини кредитора, а позовні вимоги до поручителя задоволенню не підлягають, оскільки порука є припиненою.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, до суду зверталась із заявою про перегляд заочного рішення з викладенням заперечень на позовну заяву.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 28.12.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2-608/ФКІП-07.

Розділом 1 Кредитного договору було передбачено, що банк надає позичальнику кредит в сумі 359 800,00 (триста пятдесят девять тисяч вісімсот) гривень строком на 372 місяці, тобто до 27.12.2038 року. Процентна ставка за користування кредитними коштами складає 12,0 % річних. Даний кредит видавався на придбання нерухомості та оплату сукупних витрат.

Відповідно до п.2.4 Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше 970 (девятсот сімдесяти) гривень по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Пунктом 4.2.1 Кредитного договору встановлено, що відповідач ОСОБА_1, як позичальник, зокрема, зобовязується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим договором строки.

Згідно до п.п.4.3.4 Кредитного договору, при настанні будь-якого із випадків, передбачених пунктом 6.2 Кредитного договору, банк має право призупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів позичальника за цим договором. У випадку невиконання позичальником вимоги банку про дострокове виконання зобовязань за цим договором, у встановлений цим договором строк, банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів, іпотекодавців тощо та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором.

Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, у разі настання, зокрема, випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені цим договором. Зазначені в цьому пункту випадки є істотними порушеннями позичальником умов цього договору.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року (графік платежів за договором), ОСОБА_1 повинен був сплачувати щомісячно по 967,20 гривень у якості погашення тіла кредиту, сплачувати суму відсотків за користування кредитом, яка змінювалась, в залежності від розміру залишку тіла кредиту, а також сплачувати комісію за управління кредитом.

28.12.2007 року, в якості забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 по Кредитному договору №2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року, між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 2-608/ZФКПОР-07.

Пунктами 1-5 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року, за яким останній зобовязаний до 27.12.2038 року повернути кредит у розмірі 359 800,00 гривень, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги з зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобовязаний сплатити заборгованість. Поручитель зобовязаний сплатити зазначену у вимозі кредитора суму за вказаними у претензії реквізитами не пізніше 5 днів з моменту її отримання.

У період з січня 2008 року по травень 2010 року включно, відповідач ОСОБА_1 виконував обовязки, покладені на нього Кредитним договором, щодо сплати тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії за управління кредитом, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту, який надано позивачем, заборгованість ОСОБА_1 в період з червня 2010 року і по 13.05.2014 року становить 431 065 (чотириста тридцять одна тисяча шістдесят п'ять) гривень 46 копійок, з яких: тіло кредиту - 331 670,00 грн.; відсотки - 89 680,86; комісія - 9 714,60 грн.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним ОСОБА_4 України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ОСОБА_6 передає (відступає) ОСОБА_4 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним ОСОБА_4, внаслідок чого ОСОБА_7 змінює ОСОБА_6 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ОСОБА_6 ОСОБА_4 прав вимоги до боржників, ОСОБА_4 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_6) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Разом з тим, відповідача ОСОБА_1 не було повідомлено про те, що права та обовязки банка по кредитному договору перейшли до ПАТ «Дельта Банк», йому до теперішнього часу не було надано доказів переходу до АТ «Дельта Банк» прав кредитора за кредитним договором №2-608/ФКІП-07.

Вказана обставина підтверджується відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів повідомлення відповідача про зміну кредитора у зобовязанні, а також надання відповідачу належних доказів такої заміни.

Згідно до вимог ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідач ОСОБА_1 у червні 2010 року намагався погасити чергову частину тіла кредиту та комісію за управління кредитом у відділенні банку, однак відділення ТОВ «Укрпромбанку» було закрите, на звернення у липні 2012 року до ТОВ «Укрпромбанк» за адресою: 01133. м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26 з листом, в якому вказав про намір виконувати свої зобовязання за кредитним договором, та проханням надіслати йому реквізити розрахункового рахунку ТОВ «Укрпромбанк» для подальшого погашення кредиту, відповіді не отримав.

Будь-яких доказів на спростовування стверджень відповідача позивачем до суду не надано.

Як вбачається з квитанцій про сплату кредиту, відсотків та комісії по управлінню кредиту, ОСОБА_1 останній раз здійснював платіж по кредитному договору 18.05.2010 року. Після цієї дати він припинив здійснення платежів по кредитному договору.

Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», право вимоги за кредитним договором у позивача виникло 30.06.2010 року.

Таким чином, станом на 30.06.2010 року ОСОБА_1 вже допустив грубе порушення умов Кредитного договору неповернення кредиту, процентів та комісії по управлінню кредиту, оскільки в червні 2010 року вказані платежі він не сплачував. Дана обставина була відома позивачу, який отримав всі права і обовязки по кредитному договору, в тому числі й інформацію про наявну заборгованість.

Факт невиконання зобовязань по кредитному договору, відповідно до п.п.2.4, 4.2.1, 4.3.4, 6.2 Кредитного договору, давав право банку одразу ж звернутись до суду із вимогою про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Проте, позивач скористався своїм правом на судовий захист своїх порушених прав та інтересів лише 30.05.2014 року, тобто через чотири роки після їх порушення, що підтверджується реєстрацією позовної заяви АТ «Дельта Банк».

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню до 27 грудня 2038 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно п.2.4 кредитного договору та графіку платежів за Кредитним договором, спливає 20 числа кожного календарного місяця.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення графіка повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Позивач ПАТ «Дельта Банк» довідався про порушення свого права 30.06.2010 року, коли ОСОБА_1 вже прострочив сплату тіла кредиту, відсотків та комісії за управління кредитом на 1 місяць.

Згідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_1 заявив по застосування строків позовної давності та просив на підставі цього відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Проте, у звязку зі спливом строків позовної давності позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Так, вимога про стягнення тіла кредиту у розмірі 331 670,00 за період з червня 2010 року по травень 2014 року підлягає задоволенню лише за три роки (з травня 2011 року по травень 2014 року), тобто за період, за який не сплив строк позовної давності, а за період з червня 2010 року по травень 2011 року включно позовні вимоги про стягнення тіла кредиту задоволенні не підлягають у звязку зі спливом строків позовної давності.

Сума тіла кредиту, вимога про стягнення якої не підлягає задоволенню, відповідно до п.2.4 кредитного договору, складає 970 грн. х 12 міс. = 11 640 (одинадцять тисяч шістсот сорок) гривень.

У звязку з цим з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума тіла кредиту у розмірі 331 670,00 гривень 11 640,00 гривень = 320 030,00 (триста двадцять тисяч тридцять) гривень.

Така позиція узгоджується із правовими висновками Верховного суду України, викладеними в постанові № 6-169цс14 від 29.10.2014 року та у постанові № 6-20цс14 від 19.03.2014 року.

Позовні вимог про стягнення відсотків за користування кредитними грошовими коштами за період з червня 2010 року по травень 2014 року не підлягають задоволенню, у звязку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобовязання по кредитному договору у повному обсязі саме з вини ПАТ «Дельта Банк», який не надав боржнику докази переходу до нього прав та обовязків кредитора від ТОВ «Укрпромбанк», не повідомив про перехід прав та обовязків та не вказав боржнику рахунки, на які він має здійснювати погашення кредиту. У звязку з цим ОСОБА_1 мав право не виконувати свої зобовязання по кредитному договору, як передбачено ч.2 ст.517 ЦК України.

В результаті цього ПАТ «Дельта Банк» допустило прострочення кредитора у даному зобовязанні. Адже у разі вчасного повідомлення боржника ОСОБА_1 про перехід прав кредитора, надання йому відповідних доказів та зазначення рахунку, на який боржник має сплачувати заборгованість, ОСОБА_1 не мав би підстав не виконувати свої зобовязання по кредитного договору.

Така бездіяльність банку є простроченням кредитора і боржник не повинен нести відповідальність за неналежне користування своїми правами банком, а тому вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та комісії за управління кредитом задоволенню не підлягають.

Згідно до вимог ч.1 та ч.4 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача до поручителя ОСОБА_2, оскільки її порука припинилась внаслідок прострочення банком строку звернення до неї із позовом про стягнення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» не звернулось до поручителя протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням, тобто до 20.12.2010 року, то порука ОСОБА_2 є припиненою і позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до неї задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, сума, що підлягає стягненню з відповідача, становить 320000,03 грн.

Розмір ставки судового збору за подання заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню, становить 3200,30 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 60, 64, 79, 88, 158, 169, 197, 209, 212 - 215, 218, 222, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, МФО 380236, , р/р 373980009), заборгованість за кредитним договором № 2-608/ФКІП-07 від 28.12.2007 року у загальному розмірі 320 030,00 (триста двадцять тисяч тридцять) гривень, з яких тіло кредиту 320 030,00 гривень, а також стягнути сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 3200,30 (три тисячі двісті) гривень 30 копійок на розрахунковий рахунок НОМЕР_2.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: