Справа № 740/1052/15 Провадження № 22-ц/795/987/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Пантелієнко В. Г. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представників сторін та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Ніжинського дитячого будинку-інтернату про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково: стягнуто з Ніжинського дитячого будинку-інтернату на його користь 314 грн. 65 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в задоволенні решти вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок суду про законність звільнення позивача з роботи є помилковим внаслідок невірної та необєктивної оцінки доказів. Апелянт стверджує, що він за весь час роботи не допустив порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, про що свідчить відсутність фактів притягнення його до дисциплінарної відповідальності. На думку позивача, суд повинен був критично віднестись до доповідної водія ОСОБА_6 від 27.01.2015 р. та акту від 02.02.2015 року, складеного комісією відповідача. Також апелянт наголошує, що його відмова від прийняття під звіт матеріальних цінностей не є наслідком недбалого ставлення до виконання посадових обовязків, враховуючи відсутність повного переліку матеріальних цінностей, зазначених у інвентаризаційних відомостях.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оригінали наданих відповідачем документів та особову справу позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що формулювання причини звільнення позивача з роботи на підставі ст. 28 КЗпП України як такого, що не витримав випробування, та наказ про його звільнення є законними, підстави для поновлення позивача на роботі відсутні, а несвоєчасна сплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум є підставою для покладення на Ніжинський дитячий будинок-інтернату відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2015 року по 13.02.2015 року в розмірі 314 грн. 65 коп.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що за направленням Ніжинського міського центру зайнятості ОСОБА_5 на підставі наказу № 81-к від 23.12.2014 року прийнятий на роботу на посаду завідувача господарством Ніжинського дитячого будинку-інтернату з 23 грудня 2014 року з випробувальним терміном два місяці.

Наказом № 5-к від 04 лютого 2015 року ОСОБА_5 звільненено з роботи 06 лютого 2015 року на підставі ст. 28 КЗпП України як такого, що не витримав випробування.

Вважаючи звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу і відмовляючи в задоволенні позову про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, прийшов до правильного висновку, що факт невідповідності позивача займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок невідповідності посаді підтверджений зібраними по справі доказами, а саме, актом комісії від 02.02.2015 року по підведенню результатів випробування ОСОБА_5, створеної наказом № 75-з від 24 грудня 2014 року, доповідними записками працівників Ніжинського дитячого будинку-інтернату, згідно яких було встановлено неналежний рівень ділових якостей позивача та неспроможність належним чином органнізувати свою роботу і виконувати обовязки завідувача господарством.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом досліджений оригінал підписаної позивачем посадової інструкції завідувача господарством Ніжинського дитячого будинку-інтернату, а отже роботодавцем позивач в день прийняття на роботу 23.12.2014 р., був ознайомлений з конкретно визначеним обсягом своїх службових завдань та обов»язків. Як передбачено цією інструкцією, позивач, зокрема, був зобов»язаний відповідати за господарське забезпечення установи; забезпечувати збереження господарського інвентарю, його відновлення і поповнення; забезпечувати чистоту в приміщеннях та на території будинку-інтернату; керувати роботою обслуговуючого персоналу, водіїв; подавати щомісячні звіти згідно з графіком здачі відповідної документації, тощо.

Посадовою інструкцією передбачено право завгоспа вносити на розгляд адміністрації будинку-інтернату пропозиції щодо вдосконалення роботи; повідомляти керівництву про виявлені недоліки та вносити пропозиції щодо їх усунення; залучати інших працівників дитячого будинку до виконання покладених на нього завдань та вимагати від адміністрації та безпосереднього керівника сприяння у виконанні обов»язків, передбачених цією інструкцією.

Як встановлено апеляційним судом, жодних заперечень, зауважень чи незгоди з цією інструкцією при прийнятті на роботу позивач не висловлював.

Згідно до ст. 135-1 КзпПУ письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади, або виконують роботи безпосередньо зв»язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Посада завідувача господарством входить до чинного натепер Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28 грудня 1977 року.

Як встановлено апеляційним судом, згідно п. 2 наказу про прийом на роботу позивача № 81-к від 23.12.2014р., ОСОБА_5, будучи прийнятим на посаду завідувача господарством дитячого будинку-інтернату, повинен був в період з 23.12.2014 р. по 30.12.2014 р. прийняти матеріальні цінності від ОСОБА_7 з подальшим документальним оформленням.

Проте, як убачається з матеріалів справи, будучи відповідальним згідно посадової інструкції за господарське забезпечення дитячого будинку-інтернату, відповідаючи за збереження господарського інвентарю, ОСОБА_5 відмовився підписувати договір про повну матеріальну відповідальність, що підтверджується службовою запискою бухгалтера установи, яка 02 січня 2015 р. надавала позивачеві бланк договору, та доповідною запискою на ім»я директора будинку-інтернату від головного бухгалтера установи, і ці доповідні позивачем в апеляційному суді не спростовані ніякими доказами.

Представник ОСОБА_5 в апеляційному суді не пояснив причин, за яких позивачем матеріальні цінності не були прийняті від ОСОБА_7 у визначений вищевказаним наказом термін.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 05.02.2015 р. ОСОБА_5 був відсутній на роботі повний робочий день, внаслідок чого хвору дитину 2001року народження не було можливості своєчасно доставити з будинку-інтернату до лікарні, оскільки водій ОСОБА_8 не зміг отримати подорожній лист, хоча здійснення керівництва щодо водіїв згідно посадової інструкції належить до посадових обов»язків ОСОБА_5 як завідувача господарством дитячого будинку-інтернату.

Щоб уникнути негативних наслідків для дитини, адміністрація будинку-інтернату мала вишукувати можливості та вживати додаткових заходів, щоб дитину до лікарні доставити своєчасно. Перебування дитини на стаціонарному лікуванні у інфекційному відділенні Ніжинської центральної міської лікарні з 05.02.2015 р. по 10.02.2015 р. в апеляційцному суді відповідачем документально підтверджено медичними документами. Зазначені обставини в апеляційному суді апелянтом не спростовані ніякими доказами.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом витребувано у відповідача та досліджено наданий позивачем адміністрації дитячого будинку-інтернату як виправдання відсутності на роботі оригінал повістки про виклик ОСОБА_5 до міліції на 05.02.2015 р. на 8 годину 30 хвилин для допиту в якості свідка у кримінальному провадженні. Апеляційний суд вважає, що причини відсутності на роботі ОСОБА_5 протягом усього робочого дня 05.02.2015 р. не можна визнати поважними, оскільки позивачем не доведено, що у міліції він знаходився увесь робочий день - з 8- 30 год. до 17-00 год. і повістка не містить ніякої інформації до якого часу з 8-30 год. позивач перебував у слідчого. Представник позивача в апеляційному суді також не зміг пояснити суду, скільки часу ОСОБА_5 знаходився у міліції 05.02.2015 р. Відтак, таке ставлення позивача до роботи апеляційний суд не може вважати сумлінним.

Доводи апелянта щодо не доведення до його відома наказу про створення комісії не можуть бути прийняті до уваги як доказ незаконності його звільнення з роботи.

Апеляційний суд вважає, що дії відповідача по створенню комісії для проведення перевірки роботи завідуючого господарством ОСОБА_5 на предмет відповідності займаній посаді, не є порушенням вимог трудового законодавства, враховуючи важливість для Ніжинського дитячого будинку-інтернату напрямку роботи, який очолив позивач. Крім того, створена комісія не була атестаційною комісією як такою, тому відповідач не зобовязаний ознайомлювати позивача з наказом про створення вказаної комісії, а з висновками комісії позивач ознайомлений, що підтверджується його позовною заявою до суду у цій справі.

Згідно акту від 02 лютого 2015 року комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_5 на час перевірки є категорично некомпетентною особою, не має елементарних знань про роботу матеріально-відповідальної особи, категорично відмовляється від підписання договору про повну матеріальну відповідальність, не може організувати графік своєї роботи, на всі зауваження реагує агресивно, своїх помилок не визнає, не дотримується етичних норм в спілкуванні. На спростування цих висновків комісії позивач не надав безспірних і достовірних доказів суду першої інстанції і не представив їх апеляційному суду.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності

Позивачем висновки по результатах роботи комісії в належний спосіб не спростовані.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, правильно визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, який стягнув з Ніжинського дитячого будинку-інтернату. Апелянтом неправильність розрахунків суду першої інстанції в апеляційному суді не підтверджена жодними доказами.

Отже, як встановлено апеляційним судом, звільнення позивача із займаної посади відбулось внаслідок його невідповідності виконуваній роботі з точки зору його ділових якостей. Відповідає чи не відповідає рівень ділових якостей працівника виконуваній роботі роботодавець визначає на свій розсуд.

Сукупність досліджених доказів та обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що, зважаючи на специфіку роботи дитячого будинку-інтернату, у цьому конкретному випадку роботодавець об»єктивно дав негативну оцінку діловим якостям позивача та правомірно звільнив ОСОБА_5 з роботи на підставі ст. 28 КЗпП України як такого, що не витримав випробування внаслідок невідповідності роботі, на яку його прийнято.

Враховуючи викладені обставини, матеріали справи у їх сукупності, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає що справа судом першої інстанції розглянута повно та обєктивно, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, зазначені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: