Справа № 175/5241/14-ц
Провадження № 2/175/2005/14
Рішення

Іменем України

25 березня 2015 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Шабанова А.М.,

за участю секретаря - Ратушної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною завою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про поновлення на попередній роботі, відшкодування моральної шкоди, нарахування і сплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» щодо звільнення його з займаної посади у зв'язку із скороченням штатної чисельності банку, зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» поновити його на попередній роботі, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., нарахувати і сплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування свої вимог у позовній заяві зазначає, що наказом № 280/1 від 01.04.2011року він був прийнятий на посаду провідного фахівця відділу внутрішньої безпеки Управління внутрішньої безпеки Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», з посадовим окладом у розмірі 6 500 грн. 09.09.2014 року він отримав попередження про скорочення посади провідного фахівця відділу внутрішньої безпеки Управління внутрішньої безпеки, на підставі наказу № 639-вк від 05.09.2014 року. 10.11.2014 року наказом № 857-вк від 07.11.2014 року його було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штатної чисельності Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 639-вк від 05.09.2014 року. Він має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві - 3 роки 8 місяців на посаді провідного фахівця відділу внутрішньої безпеки Управління внутрішньої безпеки, що не є найкоротшим. Співробітниками банку не було враховано те, що на нього, як на учасника бойових дій, поширюється передбачене п. 13 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, агнатії їх соціального захисту», переважне право на залишення на роботі при скороченні штату а також те, що у його сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком, що згідно з п. 2 ст. 42 КЗпП України, надає перевагу в залишенні на роботі.

Позивач у судовому засіданні надав додаткові пояснення на заперечення відповідача, та просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та наданих додаткових пояснень.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити позивачу у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у запереченні на позовну заяву, які приєднані судом до матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши доводи сторін та свідків, доходить висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач з 01.04.2011 року працював у Публічному акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро» на посаді провідного фахівця відділу внутрішньої безпеки Управління внутрішньої безпеки з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується випискою з наказу № 280/1-ок від 01.04.2011 року (а.с. 7).

Згідно із ч. 3 ст. 492 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Попередженням від 09.09.2014 року позивача повідомлено про скорочення посади провідного фахівця відділу внутрішньої безпеки Управління внутрішньої безпеки, на підставі наказу № 639-вк від 05.09.2014 року та запропоновано переведення на іншу посаду в Публічному акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро» - спеціаліст контакт-центру з посадовим окладом 1 500 грн. (м. Дніпропетровськ), що підтверджується попередженням від 09.09.2014 року (а.с. 5).

У відповідності до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

10.11.2014 року наказом № 857-вк від 07.11.2014 року його було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штатної чисельності Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується випискою з наказу № 857-вк від 07.11.2014 року (а.с. 9).

Як вбачається з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6.11.1992 року № 9 із наступними змінами, судом роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказі щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу та тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

У своїй позовній заяві позивач посилається на порушення співробітниками банку не було враховано те, що на нього, як на учасника бойових дій, поширюється передбачене п. 13 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, агнатії їх соціального захисту», щодо переважного права на залишення на роботі при скороченні штату, а також те, що у його сім'ї немає інших працівників з самостійним заробітком.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення зазначених норм, позивач не надав суду доказів того, що його дружина, яка має працездатний вік, не має будь-якого доходу. Копія трудової книжки не може бути належним доказом, адже не засвідчує факту відсутності доходу людини.

У відповідності із з п. 2,5 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, виключно при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

· особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

· учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

Позивачем зазначено, що при проведенні процедури скорочення Публічному акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро» не було проведено оцінки продуктивності праці і кваліфікації співробітників відділу внутрішньої безпеки, оскільки наказ про створення атестаційної комісії (робочої групи) та проведення кваліфікаційної оцінки не видався, атестації не проводилися та відповідно протоколи перевірки знань не складалися.

Згідно листа Міністерства соціальної політики від 21.05.2012 року № 80/06/187-12, законодавством не передбачені критерії і порядок визначення працівників із більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. На практиці для виявлення таких працівників роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, як правило, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Відповідно до порівняльного навантаження за основними виконаними заходами співробітниками відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за 8 місяців 2014 року та поясненнями свідка ОСОБА_4 вбачається, що у кожного з них було певне коло обов'язків, що різнились по своїй специфікації. Так, у ОСОБА_1 була посадова інструкція провідного фахівця з питань безпеки персоналу, у ОСОБА_3 посадова інструкція провідного фахівця з питань проведення службових розслідувань, у ОСОБА_5 посадова інструкція провідного фахівця з питань безпеки договірної діяльності.

Як зазначається у запереченні на позовні вимоги, враховуючи кваліфікаційний та продуктивний рівень всіх співробітників, Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» при прийнятті рішення про скорочення посади ОСОБА_1 виходив з того, що попередній досвід роботи та продуктивність праці ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дозволяє їм виконувати обов'язки з приводу перевірки безпеки персоналу, чим займався ОСОБА_1, натомість ОСОБА_1 не володів ані відповідної кваліфікацією, ані досвідом роботи, щоб виконувати обов'язки з проведення службових розслідувань чи роботи з договірною діяльністю у Публічному акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро».

У будь-якому випадку, наявність вищої освіти, тривалість роботи працівника на одному підприємстві не є безумовним доказом рівня кваліфікації працівника, оскільки рівень кваліфікації визначається на підставі фактичних даних, що характеризують якість, обсяг і складність виконуваної роботи. Поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а і стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення, які притаманні тій чи іншій посаді, володіти певними програмами, механізмами, тощо.

Крім того відповідно до наказу № 111-вк «Про заходи щодо скорочення чисельності та штату працівників Банку» від 11.02.2015 р. попередження про скорочення посади отримав ще один співробітник відділу внутрішньої безпеки - ОСОБА_5, що підтверджується копією наказу № 111-вк від 11.02.2015 року (а.с. 148) та попередженням від 12.02.2015 року (а.с. 150).

Зазначене підтверджує відсутність в діях відповідача суб'єктивного підходу до звільнення працівників.

Таким чином, суд доходить до висновку про законність проведеного звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штату у Публічному акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», з огляду на що позивачем не доведено протилежного.

Згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підставі викладеного вище, оскільки звільнення ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства України, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та про стягнення суми моральної шкоди, що спричинена незаконним звільненням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 60 ЦК України, ст.ст. 40, 42, 492 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про поновлення на попередній роботі, відшкодування моральної шкоди, нарахування і сплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.М. Шабанов