Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що в інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від 17 жовтня 2014 року щодо нього була оприлюднена недостовірна інформація, а саме: надруковано декілька статей, які висвітлюють його як людину непорядну, аморальну, як «перевертня», «зрадника» та «пустодзвона». Вказував, що зазначений інформаційний бюлетень не є засобом масової інформації, тому не передбачає спеціального суб'єктного складу відповідачів. Як вбачається із даного інформаційного бюлетеня, усі статті у ньому надруковані без зазначення автора, проте вказано, що відповідальним за випуск інформаційного бюлетеня є ОСОБА_4, а тому саме він є особою, відповідальною за поширення інформації, що міститься у даному бюлетені, та належним відповідачем у справі. Посилаючись на те, що поширена інформація є такою, що не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність та ділову репутацію, позивач просив визнати, що поширена інформація щодо нього, як кандидата у народні депутати України по виборчому округу № 197, викладена у статтях, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від 17 жовтня 2014 року, є недостовірною; зобов'язати відповідача, відповідального за випуск інформаційного бюлетеня «Голос Майдану» від 17 жовтня 2014 року, у строк до чотирнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили видати інформаційний бюлетень «Голос Майдану» у кількості 60 000 примірників, в якому опублікувати спростування недостовірної інформації та розповсюдити вказану кількість примірників безкоштовно серед жителів м. Канева, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано, що поширена інформація стосовно ОСОБА_3 як кандидата у народні депутати України у № 197 Канівському виборчому окрузі, яка викладена у статтях, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від 17 жовтня 2014 року, а саме: «...не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосувати за диктаторські закони 16 січня»; «нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»; «прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»; «...вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії», є недостовірною. Зобов'язано ОСОБА_4, відповідального за випуск інформаційного бюлетеня «Голос Майдану» від 17 жовтня 2014 року, у строк протягом 14 днів з дня проголошення рішення видати інформаційний бюлетень «Голос Майдану» у кількості 60 000 примірників, в якому опублікувати спростування даної недостовірної інформації шляхом викладення резолютивної частини даного судового рішення у бюлетені, та розповсюдити вказану кількість примірників бюлетеня безкоштовно серед жителів м. Канева Черкаської області. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду й закрити провадження у справі, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що в інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від 17 жовтня 2014 року було оприлюднено інформацію у вигляді статей щодо ОСОБА_3 з приводу його діяльності як народного депутата України та кандидата у народні депутати України по виборчому округу № 197 (м. Канів), яка зроблена ОСОБА_4 на основі інформації, отриманої ним під час здійснення своєї діяльності як представником громадської організації «Автомайдан Черкаси», зокрема:

«…не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосували за диктаторські закони 16 січня»;

«нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»;

«прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»;

«...вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії».

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є народним депутатом та кандидатом у народні депутати України, тобто публічною особою, тому може зазнавати гострої та сильної громадської критики. Крім того, суд зазначив, що розповсюджена інформація носить характер оціночних суджень, які не підлягають перевірці на предмет їх достовірності та спростуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі ст. 277 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843319/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, оскільки інформація, розповсюджена щодо ОСОБА_3, є недостовірною.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843319/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб'єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що позивач є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843319/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

З огляду на вказане висловлювання відповідача є лише вираженням його особистих поглядів щодо особи позивача.

Вільне вираження поглядів, передавання почуттів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, що ОСОБА_3 як народний депутат України та кандидат у народні депутати України є публічною особою, щодо якої межа допустимої критики є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того, є правильними висновки суду про те, що інформація, викладена у листівках від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_4, є його оціночними судженнями, критичною оцінкою певних фактів, вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, а тому не підлягає спростуванню у судовому порядку.

Ураховуючи викладене, колегія судів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановлено фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2131/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2015 року скасувати, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

В.А. Нагорняк

І.К. Парінова

О.В. Ступак