Справа № 2-275/11 Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/904/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 18 24.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І. , Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору неукладеним, -

в с т а н о в и л а :

22 квітня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за кредитним договором та з урахуванням уточнень, просив стягнути із ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 989216,50 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 9497170,84 грн. та судові витрати по справі.

01 квітня 2014 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якій просив суд визнати неукладеним кредитний договір від 17.03.2008 року, посилаючись на те, що він, під час його підписання, не був повністю проінформований з приводу кредитного договору, не був попереджений працівниками банку про ризики, які можуть настати в результаті підписання даного договору, не міг реально оцінити правові наслідки підписання даного договору. Тому з урахуванням уточнень просив визнати кредитний договір недійсним, оскільки при його укладенні позивачем було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, просив застосувати строки позовної давності в частині стягнення залишку заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості та заборгованості по відсотках, а також застосувати спеціальну позовну давність в частині стягнення пені.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року у задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Банк подав апеляційну скаргу, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову Банку відмовити і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог Банку.

Посилається на те, що суд безпідставно відмовив у позові, оскільки позовні вимоги Банку чітко і зрозуміло викладені у заяві про збільшення позовних вимог від 19.03.2014 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів.

Згідно з ч.1 ст.549, ч.2 ст.551 ЦК України у разі порушення зобов'язання боржник повинен передати кредиторові пеню (грошові кошти) у розмірі, передбаченому в договорі.

Судом встановлено, що позивач є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

17 березня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ОСОБА_2 кредитним договір №№223373701, згідно якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 162 400 доларів США з процентною ставкою 13% річних строком на 240 місяців, тобто до 17 березня 2028 року (т. 1 а.с. 12-20).

Однак, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у відповідача перед Банком виникла заборгованість станом на 17.03.2014 року у сумі 989215,5 доларів США, що за курсом НБУ становить 9497170,84 грн. (т. 1 а.с. 246-251).

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої дійшов до вірного висновку щодо права банку на дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором, проте висновки суду щодо незрозумілості позиції Банку щодо розрахунків пені у зв'язку з чим суд повністю відмовив у стягненні суми заборгованності, неможливо вважати правильними.

Відповідно до ст. 548 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України, відмовляючи у стягненні з відповідача на користь банку заборгованості, не врахував наявний у справі розрахунок боргу, приєднаний до заяви позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якого станом на 17.03.2014 року борг відповідача перед банком був у сумі 989215,5 доларів США, що за курсом НБУ становить 9497170,84 грн. і саме цю суму Банк просив стягнути з відповідача. (т. 1 а.с. 246-251).

Отже, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані, однак врахувавши, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, обговоривши питання про зменшення розміру неустойки відповідно до правил ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія суддів приходить до наступного.

Оскільки заявлений Банком до стягнення розмір пені не відповідає сумі неповернутого кредиту, оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань не є співмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, колегія суддів, враховуючи наявність обставин, що мають істотне значення, а саме те, що майже через рік після отримання кредиту відповідачем 04.06.2009 року померла його мати (а.с.170), дійшла до висновку про необхідність зменшення розміру пені до 100 000 дол.США., що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 960 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову Банку з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення на користь позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі380 163,94 дол.США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 3 649 769,93 грн., з яких: 185 666,98 доларів США - кредитної заборгованості, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 1 782 532,97 грн.; 94 496,96 доларів США - заборгованості по відсоткам, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 907 236,96 грн.; 100 000 доларів США - пені, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 960000 грн. Також підлягають стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним судові витрати у справі.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ПАТ «Райффайзен Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №223373701 від 17.03.2008 року у сумі 380 163,94 дол.США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 3 649 769,93 грн., з яких: 185 666,98 доларів США - кредитної заборгованості, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 1 782 532,97 грн.; 94 496,96 доларів США - заборгованості по відсоткам, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 907 236,96 грн.; 100 000 доларів США - пені, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 р. дорівнює 960 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 3647 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :