Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/573/15 Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 24" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про виселення, усунення перешкод в користуванні власністю,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ОСОБА_4, про виселення, усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, йому належить 7/18 частин житлового будинку, що знаходиться в м.Запоріжжя, по АДРЕСА_1. Інші 11/18 частин зазначеного житлового будинку належали ОСОБА_5

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2011 року проведено поділ житлового будинку АДРЕСА_1

Виділено ОСОБА_3 квартиру №1, побудов на суму 51 154 грн., що більше, ніж належить на ідеальну частку 7/18 на 177 грн.50 коп., і складає 39/100 часток всього домоволодіння.

Виділено ОСОБА_5 квартиру №2, побудов на суму 80207 грн. 50 коп., що менше ніж належить на ідеальну частку 11/18 на 177грн.50 коп., і складає 61/100 часток всього домоволодіння.

Зазначає, що вказана земельна ділянка не була поділена між власниками домоволодіння, порядок користування земельною ділянкою не був встановлений.

Проте у зв'язку виділенням йому 39/100 часток всього домоволодіння в м.Запоріжжя, по АДРЕСА_1, вважає, що до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена його частка житлового будинку, допоміжних будівель та споруд, та земельна ділянка, яка необхідна для їх обслуговування.

Вказує, що відповідач ОСОБА_4 самовільно зайняв приміщення квартири № 2 житлового будинку "А" та споруд "а1; К; И; Б; Ж; В; Г; З; пг", власником яких не є, самовільно без дозволів відповідних органів та його дозволу як співвласника здійснює переобладнання приміщень квартири № 2 та проводить забудову земельної ділянки, чим порушує його права.

На підставі зазначеного остаточно просив:

- виселити відповідача ОСОБА_4 з квартири № 2 житлового будинку "А" та садибних споруд "а1; К; И; Б; Ж; В; Г; З; пг", що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення;

- припинити дії відповідача ОСОБА_4 з приводу забудови та руйнування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 без дозвільних документів та без дозволу на ці дії співвласника;

- зобов'язати відновити становище, яке існувало до порушення ОСОБА_4, а саме: закопати котлован та відновити родючий поверх ґрунту, на ділянці з прибудови "а1" до погрібу "пг", демонтувати зливну трубу та привести у належний стан погріб "пг"; зруйнувати самовільне будівництво (бетонний погріб) на земельній ділянці (фруктовий сад); відновити зруйновану частину паркану № 1; прибрати будівельний брухт в дворі домоволодіння по АДРЕСА_1

Стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі належав ОСОБА_6 на праві приватної власності (а.с.17).

Рішенням виконкому Запорізької міської ради №1 від 05.01.1961 року за житловим будинком АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі закріплено земельну ділянку площею 459 кв.м. (а.с.21).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 (після зміни прізвища - ОСОБА_5) на підставі договору дарування від 24.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гавриленко Н.Ю. реєстровий № 758, належало 11/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1

7/18 частин зазначеного будинку належать на праві власності ОСОБА_3 ( 1/6 частина - в порядку спадкування за законом після смерті матері позивача - ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року; 2/9 частини - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька позивача - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.17-18,15).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку, вселення та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволений частково.

ОСОБА_3 на його 7/18 частин житлового будинку виділено квартиру № 1, а саме: в основній частині житлового будинку "А" приміщення: 1-3 площею 10,8 кв.м., 1-4 площею 13, 5 кв.м., 1-5 площею 12,6 кв.м., частину вбиральні "Г", частину навісу "З", частину паркану № 1, частину воріт № 2 частину водопроводу № 3, частину замощення "І", сарай "Е"., душ "Д".

Співвласнику ОСОБА_5 на її 11/18 частин житлового будинку виділено квартиру № 2, а саме: в основній частині житлового будинку "А" приміщення: 1-2 площею 6,3 кв.м., 1-6 площею 9,6 кв.м., 1-7 площею 9,6 кв.м., прибудову "а1" (площею 9,0 кв.м.), навіс "К", навіс "И", літню кухню "Б", козирок до літньої кухні "Б", погріб "пг", навіс "Ж", гараж "В", оглядову яму, частину вбиральні "Г", частину навісу "З", частину паркану № 1 , частину воріт № 2, частину водопроводу № 3, частину замощення "І" (а.с.8-12).

Для здійснення розподілу по другому варіанту співвласників зобов'язано виконати переобладнання: закласти дверні отвори між приміщеннями 1-5 та 1-6, 1-3 та 1-6, 1-3 та 1-2, а також існуючий вихід з будинку: для виходу з квартири № 2 в приміщенні 1-2 замість віконного отвору вбудувати дверний отвір; в приміщенні 1-7 демонтувати санітарно технічні прилади; демонтувати перегородку між приміщеннями 1-7 та 1-6, обладнавши таким чином кімнату площею 19,6 кв.м.; в приміщеннях 1-1 та 1-3 облаштувати кухні; для виходу з квартири № 1 в стіні приміщення 1-4 влаштувати дверний отвір; на відстані 1,5 метрів від приміщення 1-3 в приміщенні 1-4 встановити перегородку товщиною 0,15 метрів з дверним отвором, облаштувавши коридор площею 4,1 кв.м.; частину перегородки між приміщеннями 1-5 та 1-4 (довжиною 3, 25 м) демонтувати, облаштувавши таким чином кімнату площею 22,1 кв.м.; облаштувати кв. № 1 та кв. № 2 роздільними системами опалення, енергопостачання та водопроводу; горище розділити згідно варіанту поділу будинку.

Зобов'язано співвласників провести зазначені вище роботи: обладнання окремих виходів та вікон, облаштування кухонь, облаштування кв. № 1 та кв. № 2 роздільними системами опалення, енергопостачання та водопроводу - за свої особисті кошти, інші роботи - за сумісні кошти порівну.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про вселення та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2013 року ОСОБА_5 подарувала належні їй на праві власності 11/18 частин житлового будинку ( літ.А - житловий будинок; літ.а1 - прибудова, літ. Е - сарай, літ. К, И, Ж, З - навіс; літ. Д - душ; літ. Г- вбиральня, літ. Б - літня кухня; козирок до Б, літ. пг - погріб; літ. В -гараж; оглядова яма; №1 - паркан; №2 - ворота; № - водопровід; I- замощення) АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі ОСОБА_4, про що свідчить договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Півняком О.С. Житловий будинок розташований на земельній ділянці 459 кв.м.

Згідно з п.12 Договору дарування право власності у обдарованого на підставі ст.722 ЦК України виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованим примирника цього договору після його нотаріального посвідчення (а.с.23).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК Українипередбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 379 ЦК Українижитлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частиною 2 ст. 120 ЗК Українипередбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За правилами ч. 1 ст. 377 ЦК Українидо особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як роз'яснено у підп. г п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК Українидо набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Українивід 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що до ОСОБА_4 із набуттям права власності на 11/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі, перейшла і частина земельної ділянки, необхідна для його обслуговування.

З огляду на викладене, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_4 з квартири №2 житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі, є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону та встановленим судом обставинам справи.

Правові наслідки самочинного будівництва передбачені ст.376 ЦК України, яка передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, і то лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК Українипередбачено поняття належності та допустимості доказів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод та знесення самочинних будівель, споруджених відповідачем, позивач зазначав, що своєї згоди як співвласник будинку на таке будівництво ( котлован під будівництво погребу) не давав, будівництво проведено самочинно, з порушенням будівельних норм.

На підтвердження своїх доводів позивач послався на фотокартки, які він надавав під час розгляду справи у суді першої інстанції ( а.с. 47-55).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем в якості доказів позовних вимог фотокартки не визнані судом належними, припустимими та переконливими доказами його позовних вимог, оскільки не дають змоги установити факт, яким чином спірні будівлі, створюють йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном і що такі перешкоди неможливо усунути в інший спосіб.

Не надано переконливих доказів позивачем і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 не визначений порядок користування земельною ділянкою, доказів на підтвердження того, що відповідачем самовільне будівництво здійснювалось саме на тій частині земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування частини домоволодіння, що належить на праві власності ОСОБА_3 позивачем не надано, суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю.

Матеріали справи не містять належних доказів, що відповідач ОСОБА_4 демонтував зливну трубу, привів погріб до неналежного стану, зруйнував частину паркану №1, залишив сміття та будівельний брухт в дворі по АДРЕСА_2, а також, що відповідачем здійснені будівельні роботи, які призвели до руйнування родючого поверху ґрунту на земельній ділянці (фруктовий сад).

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Основний довід апеляційної скарги полягає у тому, що ОСОБА_4 не є власником 11/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі спростовується матеріалами справи, а саме витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №7085003 від 29 липня 2013 року (а.с.115).

Інші доводи апеляційної скарги, в яких апелянт повторює обставини, якими обгрунтовував позов, не містять посилань на порушення судом норм процесуального або матеріального права, були предметом дослідження суду першої інстанції, з висновками якого погодилась і колегія суддів, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: