Справа №473/2284/15-ц 29.07.2015 29.07.2015 29.07.2015
Провадження №22-ц/784/1899/15Провадження № 22ц/784/1899/2015
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

29 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Свіщуком О.В.,

за участю: ОСОБА_3 - представника заявника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду від 19 червня 2015 року за його скаргою на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області щодо відкриття виконавчого провадження (далі відділ ДВС),

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС щодо відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_4 зазначив, що постановою державного виконавця відділу ДВС від 19 травня 2015 року відкрито виконавче провадження стосовно примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 570 500 грн. боргу за договором позики, 69 601 грн. інфляційний втрат, 3% річних, що склало 12 097 грн. 73 коп., 27 480 грн. процентів за користування грошовими коштами та 3441 грн. судових витрат.

Мотивуючи свої вимоги, заявник посилається на те, що він є громадянином ОСОБА_6 Туреччина, немає ні постійного, ні тимчасового місця проживання та роботи в Україні. А тому, на його думку, у державного виконавця не було підстав, передбачених ч.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_4 також вказує, що дану постанову він отримав 05 червня 2015 року і в передбачений законом строк її оскаржив у судовому порядку.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просив визнати дії державного виконавця відділу ДВС неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Крім цього, заявник просив зупинити виконання вказаного рішення суду до завершення розгляду даної скарги.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду від 19 червня 2015 року зазначену скаргу ОСОБА_4 залишено без розгляду у зв'язку із пропуском ОСОБА_4 строку, звернення до суду, передбаченого ч.1 ст. 385 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність вказаної ухвали судді, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення скарги по суті. Апелянт зазначає, що висновок судді щодо пропуску ним строку, передбаченого ч.1 ст. 385 ЦПК України для звернення із даною скаргою до суду, є безпідставним, оскільки суперечить матеріалам справи.

Дослідивши докази у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя виходив з того, що ОСОБА_4 пропустив строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, передбачений ст. 385 ЦПК України, а з клопотанням про його поновлення не звертався.

Однак, з таким висновком погодитись не можна із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист щодо стягнення на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду від 30 жовтня 2014 року на користь ОСОБА_5 із ОСОБА_4 570 500 грн. боргу за договором позики, 69 601 грн. інфляційних втрат, 3% річних, що склало 12 097 грн. 73 коп., 27 480 грн. процентів за користування грошовими коштами та 3441 грн. судових витрат.

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 19 травня 2015 року за заявою стягувача відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного рішення суду. Вказана постанова 20 травня 2015 року направлена боржнику ОСОБА_4, що підтверджується копією реєстру, складеного відділом ДВС на відправлення рекомендованої кореспонденції за 20 травня 2015 року (а.с. 34-37). В скарзі на дії державного виконавця і в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що копію оскаржуваної постанови державного виконавця він отримав 05 червня 2015 року. Згідно довідки поштового відділення рекомендований лист, яким ОСОБА_4 була направлена оскаржувана постанова державного виконавця, отриманий останнім 05 червня 2015 року (а.с.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 також зазначає, що скаргу на дії державного виконавця він здав до поштового відділення 15 червня 2015 року, на підтвердження чого посилається на інформацію про відстеження пересилань поштових відправлень (а.с. 19).

Згідно ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Аналогічні положення містяться в ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не звернув належну увагу на вказані обставини, не дав правової оцінки доказам, які надав заявник на підтвердження дотримання ним передбаченого законом строку звернення до суду із даною скаргою на дії державного виконавця, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України є підставою для її скасування і повернення справу для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись статтями 303, 307, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду від 19 червня 2015 року скасувати, а справу повернути до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: