Справа №577/5744/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярмак О. М.
Номер провадження 22-ц/788/647/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни

на заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення боргу в розмірі 25 787 доларів США 75 центів,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_5 суму банківського вкладу та процентів за договором банківського вкладу «З любов'ю VAВ» «Квартальний» № 767154/2014 від 31 березня 2014 року в розмірі 25 787 доларів США 75 центів, що у перерахунку на національну валюту України згідно офіційного курсу Національного банку України на день ухвалення рішення становить 334 025 грн. 68 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_5 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 292 грн. 49 коп. та у прибуток держави судовий збір в розмірі 47 грн. 77 коп.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року заяву ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про перегляд заочного рішення суду від 13 жовтня 2014 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається, зокрема, на невірність висновків суду першої інстанції щодо відсутності у позивача можливості розпоряджатися грошовими коштами на його поточному рахунку, оскільки позивач міг отримувати грошові кошти частинами у відповідності до обмежень, встановлених НБУ, перерахувати грошові кошти на інший рахунок або розмістити їх на депозитному рахунку на більш вигідних умовах.

Зазначає, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в цьому банку.

Банк як юридична особа має виключне право на підставі ліцензії Нацбанку України здійснювати операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Дії НБУ та банків України, направлені на обмеження видачі вкладів, викликані необхідністю стабілізації економічної ситуації в країні, підтримання стабільності банківської системи в цілому, а отже й захисту інтересів клієнтів банків.

01 липня 2014 року Договір банківського вкладу № 767154/2014, як в ньому передбачено, був достроково припинений за заявою вкладника, грошові кошти в сумі вкладу та нарахованих процентів були повернені на поточний рахунок позивача на вимогу «Для виплат» НОМЕР_2.

Підписуючи Договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат», позивач (п.2.1. Договору) ознайомився та погодився, що відкриття та обслуговування його поточного рахунку буде здійснюватися в порядку та на умовах, встановлених Договором та Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк»; позивач має можливість користуватися Правилами на інформаційних стендах, розміщених у відділеннях Банку, та на інтернет - сайті Банку -www.vab.ua; сторони досягли згоди за усіма істотними умовами, які викладені в цьому Договорі та Правилах. Протягом дії Договору Правила можуть змінюватися в порядку, закріпленому Правилами.

В частині відмови в задоволенні позову про розірвання договору банківського вкладу рішення суду не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечує проти задоволення скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

21 серпня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31 березня 2014 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу «З любов'ю VAB» «Квартальний» №767154/2014, за умовами якого банк прийняв від нього грошову суму 25 000 доларів США на строк 13 місяців з процентною ставкою по вкладу 12 процентів річних.

Відповідно до п.1.3 зазначеного договору, він вніс зазначені в ньому грошові кошти на вкладний рахунок НОМЕР_1, а Банк прийняв на себе зобов'язання забезпечити збереження та повернення вкладу з нарахованими процентами, у тому числі й у випадку дострокового розірвання договору.

01 липня 2014 року він звернувся до Банку з письмовою заявою про повернення зарахованих на вкладний рахунок коштів в сумі 25785,56 доларів США і лише 13 серпня 2014 року отримав поштою листа №15-11152 від 01 серпня 2014 року за підписом директора ДПРМ «ВіЕйБі Банк» про відмову в задоволенні його вимог.

Згідно виписки по особових рахунках станом на 08 серпня 2014 року залишок коштів на його вкладному рахунку НОМЕР_2 склав 25787,75 доларів США.

Вважає, що відповідачем порушуються його права та законні інтереси як власника коштів, а його дії суперечать нормам Конституції України та чинного законодавства, у зв'язку з чим він звернувся за їх захистом до суду.

Просив розірвати укладений договір банківського вкладу «З любов'ю VAB» «Квартальний» від 31 березня 2014 року; стягнути з відповідача на його користь залишок коштів на його вкладному рахунку НОМЕР_2 в сумі 25787,75 доларів США та судові витрати.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови укладеного з позивачем договору банківського вкладу та вимоги закону, так як після пред'явлення останнім вимоги про розірвання депозитного договору та повернення коштів не повернув йому вклад та нараховані відсотки за їх зберігання протягом встановленого договором строку в сумі 25 787 доларів США 75 центів.

Відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договору банківського вкладу, суд виходив з того, що договір банківського вкладу між сторонами розірваний, оскільки банк після надходження заяви позивача від 1 липня 2014 року перерахував вклад та проценти на рахунок позивача на вимогу «Для виплат».

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи, зокрема, з витягу з особового рахунку, вбачається, що 31 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» («ПАТ «ВіЕйБі Банк») укладений договір банківського вкладу «З любов'ю VAB» «Квартальний» №767154/2014, за умовами якого банк прийняв від позивача на банківський вклад грошову суму 25 000 доларів США на строк 13 місяців з процентною ставкою по вкладу 12 % річних (а.с. 4, 5).

Пунктами 1.1, 1.3, 1.5 розділу 1 договору від 31 березня 2014 року передбачено, що предметом договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «З любов'ю VAВ» «Квартальний» в доларах США на строк 13 місяців з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів. Для обліку вкладу банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок № НОМЕР_3. Сума початкового вкладу становить 25 000 доларів США 00 центів. Стандартна ставка за вкладом становить 12 процентів річних та діє з першого по третій місяць дії вкладу. З четвертого по тринадцятий місяць дії вкладу стандартна ставка за вкладом становить 2 проценти річних. Кожен місяць дії вкладу ставка збільшується на надбавку, розмір якої оголошений на Інтернет-сайті банку - www.vab.ua. Ця надбавка починає діяти з першого дня розрахункового періоду (місяця) і може бути змінена на початку кожного наступного розрахункового періоду (місяця).

Згідно п. п. 1.6, 1.7. розділу 1 договору при достроковому закритті вкладу проценти за вкладом нараховуються (перераховуються) в повному обсязі за кожні повні 3 місяці дії вкладу, за кожен неповний 3-місячний строк дії вкладу - за процентною ставкою для випадків дострокового закриття у розмірі, що діє на день закриття вкладу за цим видом вкладу у відповідній валюті, за відповідним строком, відповідною сумою початкового вкладу та відповідною періодичністю виплати процентів, оголошених на Інтернет-сайті банку - www.vab.ua. Умови дострокового повернення вкладу зазначені у Правилах відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «ВіЕйБі Банк». Дата вимоги вкладником вкладу - 30 квітня 2015 року.

1 липня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до відділення № 120 ПАТ «ВіЕйБі Банк» із письмовою заявою про повернення банківського вкладу в сумі 25 785,56 доларів США згідно депозитного договору №767154/2014 від 31 березня 2014 року (а.с. 7).

Листом ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 1 серпня 2014 року у проведенні виплат за договором банківського вкладу від 31 березня 2014 року ОСОБА_5 було відмовлено з посиланням на те, що виплата коштів в іноземній валюті здійснюється згідно норм постанови НБУ від 1 червня 2014 року № 328 (а.с. 8).

Суму вкладу та нарахованих процентів банк після отримання заяви позивача перерахував на рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат».

Згідно довідки ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 13 жовтня 2014 року у відділенні №120 банку відкрито поточний рахунок «Для виплат» НОМЕР_1 в доларах США, залишок коштів на якому станом на 13 жовтня 2014 року становить 25790,93 доларів США, що в еквіваленті складає 333993,14 грн. (а.с.32).

Розрахунок коштів, наданий банком, позивач не оспорює.

Позивач не збільшував розмір позовних вимог, а тому суд їх задовольнив в межах заявлених вимог відповідно до принципу диспозитивності, встановленого ст. 11 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1 - 3, 6 ст. 319, ст. ст. 321, 386 ЦК України:

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно ч. 1 ст. 509, ч. 3 ст.510 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Ч. ч. 1-2 ст. 633 ЦК України передбачають, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується

Згідно п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 № 516, з послідуючими змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за N 1256/8577:

Банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов'язаний:

прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»:

вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору;

банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів;

кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Ст. 47 вказаного Закону визначає види діяльності банку, зокрема:

Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті.

Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг належать:

1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб;

2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах;

3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516, визначено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

З огляду на вказані норми закону та вірно встановлені обставини справи, які сторонами не оспорюються, суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову та критично оцінив доводи відповідача про неможливість повернення депозитних коштів позивачеві, оскільки, на думку банку, п. 9.1.1 Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ «ВіЕйБі Банк» встановлює істотну умову: позивач повідомлений про те, що стосовно деяких операцій можуть застосовуватися обмеження (наприклад, за сумою операцій), встановлені законодавчими та нормативними актами, внутрішніми правилами та процедурами Банку, інших банків та/чи платіжних систем, через які ці операції здійснюються, а тому банк не порушував права позивача та обслуговував поточний рахунок позивача відповідно до умов Договору та Правил.

Банк посилається в скарзі також на те, що суд безпідставно не взяв до уваги посилання банку на

постанову НБУ щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті та на те, що, оскільки між сторонами укладений Договір щодо розміщення грошових коштів в іноземній валюті, банки України зобов'язані при обслуговуванні таких рахунків, дотримуватися положень, встановлених Національним банком України.

З огляду на зазначене банк вважає необхідним враховувати і те, що з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків, виходячи із пріоритетності підтримки цінової стабільності в державі, сприяння стабільності банківської системи України, забезпечення розрахунків, у тому числі в зовнішньоекономічній діяльності та пов'язаних з нею операцій, Правління НБУ, керуючись статтею 99 Конституції України, статтями 6, 7, 15, 55 та розділами IV, V, VIII Закону України «Про Національний банк України», статтями 66, 67 та главою 11 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтями 4, 6 та 11 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтями 8 та 9 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», 6 лютого 2014 року прийняло постанову № 49 «Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій», яка втратила чинність згідно з постановою Правління НБУ від 28 березня 2014 року № 172.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги зазначені доводи банку, а також його посилання на постанову Правління НБУ від 27 лютого 2014 року № 104, якою були внесені зміни до постанови № 49 від 06 лютого 2014 року в частині зобов'язання банків обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15000 (п'ятнадцяти тисяч) гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Нацбанку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Нацбанку України, що втратила чинність згідно з постановою Правління НБУ від 28 березня 2014 року № 172.

Висновки суду в цій частині узгоджуються з умовами укладеного між сторонами договору та вимогами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, оскільки зазначені відповідачем постанови правління НБУ мають підзаконний характер.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 («Наслідки запровадження тимчасової адміністрації») Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Посилання банку в скарзі на вказану норму закону як правову підставу для відмови в задоволені позову також є необґрунтованими, оскільки, згідно ч. 6 ст. 36 цього Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо, зокрема:1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Доводи відповідача про те, що позивач міг отримувати грошові кошти частинами у відповідності до обмежень, встановлених НБУ, перерахувати грошові кошти на інший рахунок або розмістити їх на депозитному рахунку на більш вигідних умовах, також не спростовують висновків суду, оскільки такі варіанти розпорядження позивачем своїми коштами не відповідають повному обсягу його прав щодо своєї власності, встановленої законом.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам процесуального закону, банк не надав доказів наявності підстав для невиконання вимоги позивача про повернення належних йому коштів.

З огляду на встановлені судом обставини справи та зміст наведених положень закону, банк був зобов'язаний повернути позивачеві на його вимогу належні йому кошти, проте кошти не повернув. Зарахування банком коштів на рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат», з якого позивач позбавлений можливості повністю зняти свої кошти, не є належним виконанням зобов'язання банком, а тому суд зробив вірний висновок про порушення ним прав позивача.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Заочне рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:

Судді: