Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

судді Діонісівої Н.М.,

при секретарі Пальчевській О.Б.

представника позивача -відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Марковича Ю.В.

представника відповідачів-позивачів Цуняка В.Й.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, та зустрічними позовами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, суд -

В С Т А Н О В И В:

В Рівненський міський суд звернувся ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В позові зазначив, що 11 січня 2008 року між АКІб «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений Договір № 0 про надання споживчого кредиту №0 (надалі - кредитний договір) в сумі 170 000, 00 дол..США, що еквівалентно 858 500, 00 грн. ,з метою забезпечення виконання якого, 11 січня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4; ОСОБА_5; та ОСОБА_6 були укладені Договори поруки, відповідно, № 171934; №171937; та №172371.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином. В той же час, ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого в неї станом на 15 липня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 3 346 204, 98 грн.

26 червня 2014 року банк звернувся до боржника та поручителів з письмовою вимогою про погашення вказаної заборгованості, проте дану вимогу відповідачі проігнорували, що й змусило банк звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

В обґрунтування зазначеного, позивач-відповідач посилався на ст.ст. 525, 526, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Просив ухвалити рішення, яким позов задовольнити.

В подальшому, представник позивача подав заяву про уточнення розміру позовних вимог, де просить стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 січня 2008 року в розмірі 264 974 дол. США 82 центів, з яких: 139 377, 61 дол. США - кредитна заборгованість; 125 597, 21 дол. США - заборгованість по процентам; 51 562, 09 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 195 431, 68 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; та стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654, 00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив їх задовольнити, додатково повідомив що в 2009 році вчинено виконавчий напис нотаріуса, за яким звернено стягнення на заставне майно, та що кошти, отримані від реалізації даного заставного майна враховані при розрахунку заборгованості доданому до первинного позову.

В свою чергу, ОСОБА_5 ОСОБА_4; ОСОБА_6 пред'явили до ПАТ «УкрСиббанк» зустрічні позовні заяви про визнання поруки припиненою, в яких просять визнати поруку за договорами поруки від 11 січня 2008 року, відповідно за № 171934; №171937; та №172371 - припиненою, в зв'язку з чим, в первинному позові в частині солідарного стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 січня 2008 року, з поручителів - відмовити. Вимоги викладені в зустрічних позовних заявах відповідачі-позивачі обґрунтовують тим, що на забезпечення виконання кредитного договору, 11січня 2008 року між ними та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено окремі договори поруки, відповідно № 171934; №171937; та №172371. Порушення боржником зобов'язань за кредитним договором виникло в 2008 році, що підтверджується доданою до справи довідкою - розрахунком заборгованості за кредитом, у той час з вимогою про стягнення заборгованості та з даною позовною заявою до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернувся лише відповідно 25.06.2014 р. та 18.07.2014р., що свідчить про пропущення шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителів від дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому, слід вважати дану поруку припиненою.

Представник відповідачки - ОСОБА_3 та відповідачів - позивачів - ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6 - адвокат Цуняк В.Й. проти первісного позову заперечив, позовні вимоги по зазначеному позову вважає безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування заперечень проти первісного позову зазначив що відповідно до ст. 1050 ЦК України та пунктів 6.1.2; 1.2.2 кредитного договору№0 від 11 січня 2008 року, ПАТ «УкрСиббанк», скористався своїм правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання, шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса від 13 квітня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №991. Проте, в межах строку позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України, позивач по справі не звернувся до суду з відповідною позовною заявою, в зв'язку з чим, згідно положень ч.4 ст. 267 ЦК України, дана обставина є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, вимоги викладені в зустрічних позовних заявах ОСОБА_4; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, представник відповідачів-позивачів - адвокат Цуняк В.Й. підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити. Крім того, позовні вимоги первісного позивача щодо солідарного стягнення кредиторської заборгованості з поручителів вважає безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Представник банку проти зустрічних позовів ОСОБА_4; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечив. В поданих письмових запереченнях зазначив, що позов про стягнення суми заборгованості за кредитним договором пред'явлено Банком до настання строку виконання основного зобов'язання та в межах шестимісячного строку від дати надіслання вимоги про дострокове погашення кредиту. Зазначив що сплив шестимісячного строку щодо окремих платежів не може мати наслідком припинення поруки повністю.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність ,допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.212 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.10, ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлений цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб. Їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За правовою позицією Конституційного Суду України «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотримання положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується журналом судового засідання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову, оскільки суду не було представлено належних та допустимих доказів, у зв'язку з чим в позові ПАТ «УкрСиббанк» слід відмовити в повному обсязі за його недоведеністю та безпідставністю, в той час як зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне.

11 січня 2008 року між ОСОБА_3 та АКІб «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 р. ПАТ «УкрСиббанк») був укладений Кредитний договір №0, згідно умов якого, позивач-відповідач зобов'язався надати відповідачу-позивачу кредит готівкою у сумі та на умовах, визначених у цьому Договорі, а відповідач-позивач прийняв на себе зобов'язання погасити Кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором.

Згідно п.1.2.2. вищевказаного Кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 09 січня 2024 року, якщо тільки не застосовувався інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Відповідно до п.п. 4.1, 6.1, п.п. 6.1.2 зазначеного Кредитного договору, Сторони домовились, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термін повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню. Сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, ст..ст. 525, 611 ЦК України, погодили, що у випадку настання будь-якої з подій, що зазначена у п.3.1.2. цього договору має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з п.1.2.2 цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Порядок дострокового повернення всієї суми кредиту передбачений в п. 6.2 даного договору.

В ході розгляду справи, Судом встановлено, що порушення виконання зобов'язань за кредитним договором №000 від 11.01.2008 р. виникло з жовтня 2008 р., внаслідок чого, на виконання вимог розділу 6 вищевказаного договору, 13 квітня 2009 року, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М., на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат», вчинив Виконавчий Напис про звернення стягнення на житлове домоволодіння та земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачці-позивачці - ОСОБА_3 і передана в іпотеку АКБ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки №74898. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна, підлягає до задоволенню вимоги АКіб «УкрСиббанк» у розмірі: сума простроченого основного боргу - 166 341, 74 (сто шістдесят шість тисяч триста сорок один ) долар, 74 центів США, сума прострочених відсотків: 10 981, 77 (десять тисяч дев'ятсот вісімдесят один) долар 77 центів США; а разом сума простроченого боргу і відсотків становить 177 323, 51 (сто сімдесят сім тисяч триста двадцять три ) долари 51 цент США), сума пені: 4 306, 88 (чотири тисячі триста шість ) гривень 88 копійок, сума неустойки: 500,00 (п'ятсот) гривень, 00 коп, що становить 1370197, 91 (один мільйон триста сімдесят тисяч сто дев'яносто сім) гривень 91 копійка, а також 4 900, 00 (чотири тисячі дев'ятсот) гривень - видатки по вчиненню виконавчого напису.

Нормами статей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотеко держателя. Тобто, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом VЗакону України «Про іпотеку» та частиною 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотеко держателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, або вчинення стягнення вчинення нотаріусом (статті 39, 41 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року справа №6-238 цс14.

Таким чином, позивач-відповідач по справі скористався наданим йому ч.2 ст.1050 ЦК України та розд. 6 Кредитного Договору, правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, справа № 6-106 цс 14, які відповідно до ст.. 360-7 ЦК України є обов'язковими.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст.. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252 - 255 ЦК України.

За змістом ст.261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічні висновки містяться в Постановах Верховного Суду України від 29.10.2014 р. справа № 6-169цс14-ц, та від 19.11.2014 р. справа № 6-160цс14.

Оскільки, як зазначалось вище, на виконання вимог Виконавчого Напису нотаріуса серія ВМС №760973 від 13 квітня 2009 року, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 0 від 11 січня 2008 року (дострокове погашення) було встановлено 13 квітня 2009 року, то право кредитора вважається порушеним з цього моменту, а відтак і початок перебігу позовної давності для стягнення платежів по основному кредитному договору (виконання основного зобов'язання) необхідно обчислювати з 14 квітня 2009 року.

Проте, всупереч вимогам ст. 257 ЦК України, позовну заяву про солідарне стягнення за прострочену заборгованість банком пред'явлено до суду лише - 18 липня 2014 року.

Оскільки позивач-відповідач не надав, а судом не здобуто будь-яких доказів вчинення боржником по кредитному договору № 0 від 11 січня 2008 року будь-яких дій, що свідчать про визнання відповідачем-позивачем по справі свого боргу з 14 квітня 2009 року, то суд приходить до висновку, що трирічний строк пред'явлення позову позивачем-відповідачем був пропущений.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати проведення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Аналогічні роз'яснення містяться в Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року (справа №6-126ЦС13).

Офіційне тлумачення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надано також в Рішенні Конституційного суду України і від 10 листопада 2011 року, справа № 1-26/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки первісна позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» з вимогою про стягнення заборгованості за споживчим кредитом була подана з пропущеним строком позовної давності, то відповідно до положень ч.4 ст. 267 ЦК України, дана обставина є підставою для відмови у позові.

Що стосується позовних вимог банку до поручителів, то суд враховує роз'яснення, які містяться в п.2 та 31 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якою є порука.

Таким чином, враховуючи вищевказані норми, суд приходить до висновку, що оскільки строк позовної давності за кредитним договором № 0 від 11 січня 2008 року, то й позовна давність щодо солідарного стягнення заборгованості до поручителів - ОСОБА_4; ОСОБА_5. та ОСОБА_6 - теж спливла.

Аналізуючи зустрічні позовні вимоги та надані докази ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6 та не зважаючи на попередні висновки, суд, відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст.. 11 ЦПК України, приходить до наступних висновків.

Пунктом 3.1 договорів поруки від 11 січня 2008 року №171934; № 171937; №172371 встановлено, що порука діє до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором. Разом з тим, розділом 6, сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 ЦК України, погодили, що у випадку настання будь-якої події, що зазначена у п.3.1.2. цього договору, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з п. 1.2.2. договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Порядок дострокового повернення всієї суми кредиту передбачений в п. 6.2 даного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст..610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, підлягає з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.251; ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.2 ст.251; ч.2 ст.253 ЦК України).

Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 р. (справа №6-68 цс11).

Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» застосував своє право на повернення кредиту достроково, шляхом вчинення Виконавчого напису нотаріуса серія МВС №760973 від 13 квітня 2009 року.

Разом з тим, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Слід зазначити, що визначені ч.4 ст.559 ЦК України строки є присічними і поновленню не підлягають.

Правові висновки викладені в Постанові ВГСУ 19 квітня 2007 року справа №3/139-1964(13/133-1885)).

Аналізуючи обставини даної справи, Суд враховує правову позицію Верховного суду України викладену ним у справі №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, про те, що у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме з цієї дати.

Таким чином, оскільки з врахуванням зміни строку виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 11 січня 2008 року, строк виконання його настав 13 квітня 2009 року, то початок перебігу шестимісячного строку виконання зобов'язань за договорами поруки № №171934; № 171937; №172371 від 11 січня 2008 року, слід враховувати з 14 квітня 2008 року.

Разом з тим, позовну заяву про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, ПАТ «УкрСиббанк» подав до суду лише 18 липня 2014 року, тобто поза межами, шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Що стосується письмових вимог банку до боржника та поручителів, надісланих 26 червня 2014 року, то суд приходить до висновку, що вищевказані вимоги не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі №6-28цс14, одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у зв'язку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, аналізуючи ч.4 ст. 559 ЦК України, Верховний суд України в своїй Постанові від 17 вересня 2014 року (справа №6-53цс14), дійшов висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову) кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя (аналогічні правові висновки містяться в Постанові ВСУ від 17 вересня 2014 року (справа №6-53цс14).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право ПАТ «УкрСиббанк» на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є припиненим, а тому зустрічній позовні вимоги ОСОБА_4; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк» щодо визнання поруки за договорами поруки від 11 січня 2008 року за №171934; № 171937; 172371 - такою що припинена - підлягають до задоволення в повному обсязі.

З огляду на все вищезазначене суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити повністю, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 79, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки такою, що припинена - задовольнити. Визнати поруку ОСОБА_4 за договором поруки №171934 від 11 січня 2008 року, укладеного між АКІб «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 - такою, що припинена.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки такою, що припинена - задовольнити. Визнати поруку ОСОБА_5 за договором поруки №171937 від 11 січня 2008 року, укладеного між АКІб «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 - такою, що припинена.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки такою, що припинена - задовольнити. Визнати поруку ОСОБА_6 за договором поруки №172371 від 11 січня 2008 року, укладеного між АКІб «УкрСиббанк» і ОСОБА_6 - такою, що припинена.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду Н.М. Діонісьєва