АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/1428/14-ц
Номер провадження №22-ц/791/1518/15 Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Категорія: 27 Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року липня місяця «23» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової І.В.
Суддів:Вейтас І.В.,
Склярської І.В.
при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від «22» квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на заставлене майно, виселення, зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 165341,89 грн. за рахунок звернення стягнення на належну ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 164800,00 грн., виселити ОСОБА_5 та усіх осіб, які мешкають в цій квартирі із зняттям їх з реєстрації.

При цьому Банк посилався, що 21.09.2006р. ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», уклав з ОСОБА_6 кредитний договір у сумі 10000,00 доларів США на строк до 15.09.2013р., а 17.09.2007р. - кредитний договір на суму 15000,00 доларів США на строк до 15.09.2014р. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за обома кредитними договорами 17.09.2007р. між Банком і ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку належну їй спірну квартиру.

Оскільки ОСОБА_6 зобов'язання за кредитними договорами не виконує, то Банк просив задовольнити позов за рахунок іпотечного майна з виселенням та зняттям з реєстрації осіб, які проживають і зареєстровані в іпотечній квартирі.

В ході судового розгляду позивач неодноразово змінював позовні вимоги і просив задовольнити позов в рахунок заборгованості станом на 02.10.2014р.:

- за договором №6906С25 від 21.09.2006р. - 5751,13 доларів США (прострочена заборгованість по сплаті основного боргу - 4515,10 доларів США, строкова заборгованість по сплаті процентів 48,91 доларів США та пеню 27871,33 грн.) та 27871,33 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту 24438,59 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 3432,74 грн.),

- за кредитним договором №6907С38, укладеним між тими ж особами 17.09.2007р., 10795,04 доларів США (прострочена заборгованість по сплаті основного боргу 8803,81 доларів США, строкова заборгованість по сплаті процентів 88,04 доларів США, прострочена заборгованість по сплаті процентів 1903,19 доларів США) та 45456,10 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту 40277,51 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом 5178,59 грн.).

В подальшому Банк уточнив розмір заборгованості за кредитними договорами станом на 14.11.2014р., яка складає:

- за договором №6906С25 від 21.09.2006р. 5801,67 доларів США (прострочена заборгованість по кредиту 4515,10 доларів США, строкова заборгованість по сплаті процентів 50,54 доларів США, прострочена заборгованість по сплаті процентів 1236,03 доларів США) та 35499,08 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту 31163,26 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 4335,82 грн.),

за договором №6907С38, укладеним між тими ж особами 17.09.2007р. - 10886,01 доларів США (прострочена заборгованість по сплаті основного боргу - 8803,81 доларів США; строкова заборгованість по сплаті процентів - 90,97 доларів США, прострочена заборгованість по сплаті процентів - 1991,23 доларів США) та 59052,20 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 51983,02 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 7069,18 грн.).

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.04.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість в сумі 301903,39 грн. (257157,14 грн. - загальна сума заборгованості по сплаті основного боргу та заборгованості по процентах + 44746,25 грн. - загальна сума пені за рік). В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду скасувати. ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на вихід суду за межі позовних вимог, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В судове засідання апеляційного суду з'явилися представники сторін.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 21.09.2006р. ВАТ Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ Державний експортно-імпортний банк України», уклав з ОСОБА_6 кредитний договір №6906С25 у сумі 10000,00 доларів США на строк до 15.09.2013р. зі сплатою процентів за розрахунком LIBOR (12т) + 7,3%, але не нижче 13% річних:

17.09.2007р. ці ж особи уклали кредитний договір №6907С38, за яким ОСОБА_6 отримав у кредит 15000,00 доларів США на строк до 15.09.2014р. зі сплатою річних процентів з розрахунку LIBOR (12т) + 6,60%, але не менше 12% річних.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за обома вказаними договорами 17.09.2007р. між Банком і ОСОБА_5 укладено договір іпотеки щодо належної останній квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_5 наявність заборгованості ОСОБА_6 визнано, та надано альтернативний розрахунок, проведений ФОП ОСОБА_8, за яким загальний розмір заборгованості за двома кредитними договорами становить 301903,39 грн. (257157,14 грн. - сума заборгованості по сплаті основного боргу та процентам, 44746,25 грн. - загальна сума пені за рік).

Встановивши вищезазначені обставини, суд вважав, що в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на квартиру, виселення та зняття з реєстрації, слід відмовити на підставі п.1 ст.1 Закону України від 03.06.2014р. «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення зі ОСОБА_5 заборгованості в розмірі, визначеному нею.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки Банк вимог про стягнення суми не заявляв, то суд безпідставно стягнув зі ОСОБА_5 заборгованість за кредитними договорами, укладеними ОСОБА_6

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом зазначену норму права не враховано, та безпідставно стягнено зі ОСОБА_5 суму заборгованості, як з поручителя, в той час як вона є майновим поручителем і зобов'язана відповідати за виконання ОСОБА_6 умов кредитних договорів в межах вартості предмета іпотеки (п.5.1 іпотечного договору).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про розмір заборгованості за кредитними договорами з огляду на таке.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується стороною лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається із розрахунків Банку, розмір пені за обома договорами визначено за період 17.08.2010р. по 13.11.2014р. ОСОБА_5 не заявляла про застосування скороченого, згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, строку позовної давності щодо пені, що підтвердила її представник при розгляді справи апеляційним судом.

Наданий відповідачем розрахунок заборгованості, в якому розмір пені розраховано за 1 рік, за думкою колегії суддів, може замінити заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що оскільки позовною вимогою є звернення стягнення на майно, то застосування строку позовної давності до визначення розміру заборгованості, яку позивач не просить стягнути, є неправомірним.

При визначенні розміру заборгованості суд вважає розрахунок Банку станом на 14.11.2014р. достовірним, оскільки він відповідає розмірам заборгованості ОСОБА_6, визначеного судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Так, заочним рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 05.02.2014р. у справі №667/10725/13-ц встановлено, що за кредитним договором №6906С25, укладеним 21.09.2006р. між Банком і ОСОБА_6, станом на 05.12.2013р. заборгованість становить: по сплаті основного боргу 4515,10 доларів США, по сплаті процентів - 740,41 доларів США, пеня - 10699,67 грн. /т.1, а.с. 113-114/.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 24.04.2014р. у справі №667/1428/14-ц встановлено за кредитним договором №6907С38, укладеним 17.09.2007р. між Банком і ОСОБА_6, станом на 14.02.2014р. заборгованість складає: по сплаті основного боргу - 8803,81 доларів США, по сплаті процентів - 1281,06 доларів США, пеня - 19332,36 грн. - /т.1, а.с. 152-153/.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 06.03.2015 року у справі №667/630/15-ц, наданим Банком в ході апеляційного розгляду справи, встановлено, що за кредитним договором №6906С25 від 21.09.2006р. за період з 05.12.2013р. по 01.12.2014р. виникла заборгованість ОСОБА_6 в сумі 595,07 доларів США, пеня 35998,55 грн.; за кредитним договором №6907С38 від 17.09.2007р. за період з 14.02.2014р. по 01.12.2014р. виникла заборгованість ОСОБА_6 в сумі 889,18 доларів США, пеня 46890,35 грн. /т.2, а.с. 30-31/.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає достовірними розмір заборгованості ОСОБА_6, виконаний Банком станом на 14.11.2014р.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель вправі звернутись до суду у будь-який час за захистом своїх порушених прав.

Умовами ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Умовами ст.ст. 7, 11 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги. включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Оскільки судом встановлено факт невиконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитними договорами, Банк неодноразово направляв відповідачу і третій особі вимоги про виконання зобов'язань за кредитними договорами, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на належну ОСОБА_5 квартиру підлягають задоволенню за початковою ціною, визначеною в договорі іпотеки - 164800,00 грн. (п.1.3 договору) відповідно до ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», з врахуванням правової позиції Верховного Суду України в постанові від 27.05.2015р. у справі №6-61цс/15.

При цьому колегією суддів роз'яснено сторонам право доводити інший розмір початкової ціни предмета іпотеки шляхом призначення експертизи.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки він стосується споживчих кредитів. Цей Закон встановлює мораторій саме за споживчими кредитами, наданими кредитними установами в іноземній валюті. Згідно Закону України №1023-ХІІ від 12.05.1991р. «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (ст.1 Закону №1023).

Поняття продукції визначено п.19 ст.1 цього Закону - продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Згідно ст. 11 Закону №1023 договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Ця стаття передбачає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений. Банком кредит виданий був без вказання мети, на яку він може бути витрачений, тобто лише під забезпечення однокімнатної квартири №116, корпус №2, буд. №89 по вул. Комкова, а не на її купівлю, тому цей кредит не можна відносити до споживчих кредитів.

Про неспоживчий характер кредиту свідчить і зазначення ОСОБА_6 в заявах на видачу кредиту від 13.09.2006р. та від 05.09.2007р. ціль кредиту - «на поточні потреби».

Що стосується позовних вимог про виселення ОСОБА_5 та інших осіб із квартири, що є іпотечним майном, то колегія суддів вважає, що зазначені вимоги є незаконними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 є власником іпотечної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004р.

За змістом ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі. яку виселяють, повинно бути зазначено в рішення суду.

Таким чином, ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідно жилого приміщення.

Тому аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.ю39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього Закону, так і норми ст. 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.03.2015р. у справі №6-39цс15.

Оскільки встановлено, що іпотечна квартира придбана не за рахунок отримання кредитних коштів, то відсутні підстави для виселення ОСОБА_5 із зазначеної квартири без надання іншого постійного житла та зняття з реєстрації.

З огляду на вищенаведене рішення суду як незаконне слід скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовну вимогу про звернення стягнення на іпотечне майно та відмовити в задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації.

Інші особи, які підлягають виселенню Банком не конкретизовані, тому вимоги про їх виселення задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 33, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, керуючись ст.ст. 303, 316, п.2 ч.1 ст.307, п.п.2,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на належну ОСОБА_5 квартиру №116 корпус №2 у будинку №89 по вул. Комкова в м.Херсоні шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 164800,00 грн. в рахунок погашення заборгованості:

за кредитним договором №6906С25, укладеним 21.09.2006р. між публічним акціонерним товариством «Державний експертно-імпортний банк України» і ОСОБА_6, яка станом на 14.11.2014р. становить 5801,67 доларів США, що еквівалентно 89403,73 грн. (прострочена заборгованість по кредиту 4515,10 доларів США, що еквівалентна 69557,69 грн., строкова заборгованість по сплаті процентів 50,54 доларів США, що еквівалентно 778,82 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів 1236,03 доларів США, що еквівалентно 19047,22 грн.) та 35499,08 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту 31163,26 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 4335,82 грн.),

за кредитним договором №6907С38, укладеним між тими ж особами 17.09.2007р., яка станом на 14.11.2014р. становить 10795,04 доларів США, що еквівалентно 139852,10 грн. (прострочена заборгованість по сплаті основного боргу 8803,81 доларів США, що еквівалентно 114055,28 грн., строкова заборгованість по сплаті процентів 88,04 доларів США, що еквівалентно 1140,58 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів 1903,19 доларів США, що еквівалентно 24656,24 грн.) та 45456,10 грн. (пеня за несвоєчасне погашення кредиту 40277,51 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом 5178,59 грн.).

В задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» витрати по сплаті судового збору в сумі 2472,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 28 липня 2015 року

Рішення набрало законної сили 23 липня 2015 року

Суддя: І.В. Цуканова

Секретар судового засідання: О.О.Благовещенська