Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/28/15-ц
Провадження № 2/280/139/15
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2015 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого-судді: Пасічного Т.З.,

при секретарі: Сьомак Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коростишева цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Коростишівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнання право власності на частину квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання право власності на частину квартири. В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_8 заповіла належну їй кімнату, що знаходиться в АДРЕСА_1, йому, а іншу частину квартири, що складається з веранди, кладовки, кухні, житлової кімнати площею, заповіла ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_8 12.12.2010 року відкрилась спадщина на вказану квартиру. 03.04.2012р. позивач став власником 1/3 частини квартири. В подальшому, під час розгляду цивільної справи в суді позивач дізнався, що відповідач стала власником 2/3 частини квартири, до складу якої входять також санвузол та кухня. Позивач вказує, що вказані приміщення не були зазначені в заповіті, та оформлені на ОСОБА_3 за відсутності на те законних підстав. Належним спадкоємцем майна, не охопленого заповітом, в першу чергу має спадкоємець за законом, який одночасно є спадкоємцем і за заповітом. Тому позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнати за ним право власності на частину квартири.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали з наведених в ньому підстав, просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що про наявність заповіту позивач був обізнаний давно, також позивач знав про добудову приміщень кухні та санвузла, оскільки добудова була проведена ще в 1997р. Також вказали, що в провадженні Коростишівського районного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1, в матеріалах якої знаходиться копія інвентаризаційної справи № 1466 на спірне домоволодіння. В матеріалах інвентаризаційної справи є копія замовлення ОСОБА_1 від 11.11.2011р. щодо проведення інвентаризації квартири, а також копія ескізу обстеження спірної квартири від 18.11.2011р. де зображено план-схема квартири із визначенням та нумерацією приміщень, де вже зображено вказані приміщення. Таким чином, позивач достовірно знав, що спірні приміщення санвузла та кухні не охоплені заповітом, вони були включені в план квартири та фактично використовуються ОСОБА_3 одноособово, та свідомо не звернувся до нотаріуса з приводу спадкування цих приміщень, а з позовом звернувся лише в січні 2015 року. Таким чином позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду. Позивач та представник позивача просять застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку зі спливом позовної давності.

Представник відповідача - Коростишівської державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що Коростишівською держнотконторою за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_8, яка померла 12.12.2010р. Також, до нотаріальної контори звернулася з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_8, ОСОБА_1 отримав у спадщину належну їй кімнату 1-5, площею 18,20 кв.м., що знаходиться в м.Коростишів по вул.Мануільського,10. Всю решту квартири отримала ОСОБА_3 В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися в БТІ та отримали витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно яких частка позивача становить 1/3, а частка ОСОБА_3 2/3 ід.ч. квартири. Вказані витяги були подані спадкоємцями до нотаріальної контори, що свідчить про те, що спадкоємці дійшли згоди щодо тлумачення заповіту та визначення своїх часток у майні. Також зазначила, що відповідно до ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між ними тлумачення заповіту здійснюється судом. Таким чином, після надходження вказаних документів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому дії нотаріуса були правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_6 суду пояснила, що про добудову приміщень їй було відомо давно, оскільки вона давала гроші на її будівництво.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідачів, дослідивши надані докази на умовах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 12.12.2010 року померла ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

Відповідно до заповіту від 16.09.2004 року ОСОБА_8 заповіла позивачу кімнату 1-5 площею 18,20 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, всю решту частину цієї ж квартири, що складається з веранди 1-1, кладовки 1-3, житлової кімнати 1-4 площею 10.10 кв.м. заповіла ОСОБА_3 (а.с.5).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно вказана квартира належала померлій на праві приватної власності (а.с.12), та складається з: веранди 1, кладовки 2, вітальні 3, житлової кімнати 4, санвузла 6, кухні 7.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом 03.04.2012р. прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири (а.с.7). Відповідач ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири у користуванні, які складаються з веранди 1, кладовки 2, вітальні 3, житлової кімнати 4 площею 10.1 кв.м., санвузла 6, кухні 7. Вказані частки нерухомого майна були визначені Житомирським ОМ БТІ відповідно до замовлень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо інвентаризації закінченого будівництвом житлового будинку.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст.1301 ЦК України України визначає підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на імя якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване). Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його неуповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя тощо

Відповідно до ст.66 Закону України «Про нотаріат», спадкоємець має право одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину - це саме той документ, який посвідчує права спадкоємця на спадкове майно, точніше перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця. Крім цього, якщо успадковане майно підлягає обовязковій державній реєстрації (нерухомість), то свідоцтво про право на спадщину є для спадкоємців правовстановлюючим документом.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до абз.2,3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво відповідно до ст.1301 ЦК України про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Позивач та його представник не надали суду доказів щодо обґрунтування позовних вимог, а також доказів того, що відповідач не мала права на спадкування спірних приміщень, також ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначили з яких саме інших підстав, встановлених законом, вказане свідоцтво може бути визнано недійсним та не надали жодних доказів стосовно цього, а тому відсутні правові підстави вважати його права порушеними, правовстановлюючі документи на спадкове майно він отримав у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, суд не вирішує, оскільки відмовляє у позові з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215 ЦПК України та ст.ст.15, 16, 216 ч.1, 1300, 1301 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Коростишівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_9, про визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом та визнання право власності на частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.З.Пасічний