Ухвала

іменем україни

17 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи з 29 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення місцевого суду в частині визначення розміру стягуваних аліментів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню, до 100 грн.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановлено, що місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та, враховуючи вимоги ст. 184 СК України, дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а неповнолітня ОСОБА_4, після розлучення сторін, проживає разом із позивачем. Таким чином, на відповідача, як на матір неповнолітньої доньки, законом покладено обов'язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, який ОСОБА_2 належними чином не виконує.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд першої інстанції врахував стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення та обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та, враховуючи роз'яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М. Фаловська