Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого Василевича В.С.

суддів Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

при секретарі Демчук Ю.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представ-

ника ОСОБА_2, представника відповідача

ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, на рішення Здолбунівського районного суду від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей до ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування, приватний нотаріус про визнання договору дарування недійсним,

у с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду від 15 травня 2015 року позов у даній справі задоволено частково.

Визнано договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1,укладений 29 травня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, недійсним

В задоволенні вимог про застосування наслідків недійсності правочину, скасуванні державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що застосував закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вважає неправильним і необґрунтованим посилання на п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердж.постановою КМУ від 22.06.2001 року №703, оскільки ця постанова втратила чинність і діючою є постанова №868 від 17 жовтня 2013 року.

Саме на підставі ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень, п.26 Порядку прийняття і розгляду заяв... вноситься запис про скасування реєстрації нерухомості.

Покликаючись на наведене, просить рішення в частині відмови у скасуванні державної реєстрації прав власності відповідача ОСОБА_3 на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених вимог.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 доводить про незаконність та необґрунтованість рішення через неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що суд дійшов необґрунтованого висновку що укладеним і оспореним в подальшому договором дарування порушуються права неповнолітніх дітей. оскільки не встановлено, що вони мали право власності чи користування 2/3 спірної квартири.

Під час укладення договору дарування приватним нотаріусом було в повному обсязі перевірено відповідність його умов вимогам закону.

Позивач не довів, що малолітні діти мали право на користування спірною квартирою, а тому посилання суду про необхідність висновку органу опіки та піклування на відчуження частини квартири є безпідставним.

Окрім того, позивач не заперечує наявність у користуванні малолітніх дітей у м.Здолбунові двох квартир за різними адресами.

По наведених підставах просить рішення скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення осіб, що з»явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 і відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3

Як видно з матеріалів справи та як це встановлено судом першої інстанції, спірна квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 (1/3 частки) та відповідачці ОСОБА_6 (2/3 частки) на підставі договору дарування від 17.11.2009 року.

Належну їй частку ОСОБА_5 29 травня 2014 року подарувала ОСОБА_3

На цей час шлюб між сторонами рішенням Здолбунівського районного суду від 7 листопада 2013 року уже було розірвано, малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишені при матері.

Проте перед укладенням угоди вони були зняті разом з матір»ю з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_3 без згоди батька (а.с.-11), що є порушенням п.33 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077.

За дозволом щодо відчуження своєї частини квартири, право на користування у якій мають малолітні діти, в орган опіки та піклування ОСОБА_5 не зверталась.

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 27 лютого 2015 року встановлено, що діти зареєстрованого місця проживання не мають.

За змістом ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» батьки не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати відчуження житла.

Про це ж йдеться в п.67 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов»язаної із захистом прав дитини».

Дослідивши обставини справи,суд дійшов обгрунтованого висновку про підставність позовних вимог, оскільки відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Разом з тим, правильно вирішивши спір в цій частині, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні цієї вимоги, суд виходив з п.27 «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 12 грудня 2011 року №3205/5, яким передбачено подання заяви та відповідних документів заявником, після чого слідує прийняття державним реєстратором рішення про внесення запису або відмови у його внесенні.

Проте наявність такого положення нормативного акта не є перетинанням для ухвалення судового рішення про задоволення вимог про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд не врахував відсутності у малолітніх дітей права власності чи права користування квартирою, а відтак про те, що їхні права при укладенні договору дарування не були порушені не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи, що рішення в частині вимог про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно є необґрунтованим, воно в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення цих вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,подану його представником ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду від 15 травня 2015 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 15 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно скасувати.

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей до ОСОБА_7, ОСОБА_9 в частині скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 2/3 спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий Василевич В.С.

Судді Бондаренко Н.В.

ОСОБА_10