Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Приватне лікувальне підприємство «Центр мікрохірургії ока «Офтальмед», ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 червня 2012 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до угоди про відступлення права вимоги від 10 березня 2008 року, укладеної між ним та ОСОБА_9, до нього перейшли вимоги до ОСОБА_4 на грошову суму у розмірі 12 626 730 грн, яку ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити відповідно до договору позики від 02 травня 1998 року та на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 січня 2008 року. У ОСОБА_4 відсутнє майно, за рахунок якого може бути стягнута вказана сума боргу, однак ОСОБА_4 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр «Мікрохірургія ока» (далі - ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока») та має у статутному фонді цього товариства частку в розмірі 50 процентів, що становить 600 тис. грн. ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» належать нежитлові приміщення загальною площею 1182,3 кв. м, які займають частину нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 та становлять 29/100 їх ідеальної частки, та земельна ділянка площею 0,0994 га по АДРЕСА_1, на якій розташовані вказані нежитлові приміщення. Враховуючи вищевикладене та те, що ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» є збитковим підприємством і вартість його чистих активів становить 1 156 900 грн, тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив: виділити для звернення стягнення в натурі частку з приватної спільної часткової власності нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, та виділити відповідачу ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» на праві приватної власності лікувальну установу ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», що складається з основної будівлі літ. «А», загальною площею 1107,9 кв. м, котельні літ. «Б», загальною площею 28,90 кв. м; зобов'язати відповідача ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» вчинити всі необхідні дії для реєстрації права власності та зареєструвати право власності на лікувальну установу ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» у Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації (далі - Чернівецьке КОБТІ) та органах державної реєстрації прав протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду; звернути стягнення на приміщення лікувальної установи ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0994 га за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташовані вказані нежилі приміщення, в обсязі, необхідному для задоволення суми кредиторських вимог до ОСОБА_4, які становлять 9 985 730 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 червня 2012 року позов задоволено частково.

Виділено для звернення стягнення у натурі частку з приватної спільної часткової власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1, та виділено ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» на праві приватної власності приміщення лікувальної установи по АДРЕСА_1, що складається з основної будівлі літ. «А», загальною площею 1 107,9 кв. м, котельні літ. «Б», загальною площею 28,9 кв. м.

Зобов'язано ТОВ «РЦ «Міркохірургія ока» вчинити всі необхідні дії для реєстрації права власності та зареєструвати право власності на лікувальну установу по АДРЕСА_1 у Чернівецькому КОБТІ протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Виділено для звернення стягнення частину майна ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», пропорційну частці учасника ОСОБА_4 у статутному фонді цього товариства, а саме: 3/4 частини лікувальної установи по АДРЕСА_1, ѕ частини земельної ділянки площею 0,0994 га за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташовані нежилі приміщення, та звернуто стягнення на вказане майно на користь ОСОБА_3 в обсязі, необхідному для задоволення суми його кредиторських вимог до ОСОБА_4, які становлять 9 985 730 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2015 року з урахуванням ухвали цього суду від 08 квітня 2015 року про виправлення описки, рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Виділено частину майна ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», пропорційну частці його учасника ОСОБА_4, що становить 50 % статутного капіталу товариства.

Звернуто стягнення на частину майна ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», пропорційну частці ОСОБА_4, що становить 50 % статутного капіталу товариства, вартістю 536 тис. грн станом на 23 червня 2008 року, за непогашеними борговими зобов'язаннями перед ОСОБА_3 у розмірі 9 985 730 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі позивач, від імені якого діє представник, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, рішення оскаржуються в частині відмови в задоволенні позовних вимог, у решті - не оскаржуються.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів в межах касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку із чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що 10 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено угоду про відступлення права вимоги, відповідно до умов якої ОСОБА_3 прийняв право вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_4 у розмірі 12 626 730 грн за договором позики від 02 травня 1998 року, укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, а також на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 січня 2008 року у справі № 2-572/08.

Крім того, наявність боргових відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у розмірі 12 626 730 грн встановлена також рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 червня 2010 року у справі № 2-56/2010.

Постановою державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - Першотравневий ВДВС Чернівецького МУЮ) від 15 травня 2008 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820465/ed_2015_03_02/pravo1/T990606.html?pravo=1> ОСОБА_9 повернуто без виконання виконавчий напис нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Калинюк В.С. від 06 лютого 2008 року у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення.

Згідно зі змістом вищевказаної постанови державним виконавцем вживалися заходи для розшуку майна боржника, однак відповідно до акта державного виконавця, повідомлень УДАЇ УМВС, Чернівецького КОБТІ, ДПІ у м. Чернівці, ЧОД АБ «Райффайзен Банк Аваль» належного ОСОБА_4 майна не виявлено.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 є учасником ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» та має у статутному фонді цього товариства частку у розмірі 50 %, що становить 600 тис. грн. Статутний фонд цього товариства складає 1 млн 200 тис. грн, іншим учасником товариства із часткою у статутному фонді 50 % є ОСОБА_5 (п. п. 4.1, 4.2 статуту ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока»).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не виявлено належного йому майна, на яке може бути звернено стягнення для погашення боргу перед позивачем, крім частки у статутному капіталі ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока»; відповідач не заперечує проти виділення частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі, та звернення на нього стягнення для задоволення вимог кредитора.

При цьому суд виходив з того, що нежитлові приміщення, які просить виділити позивач, є реконструйованими, а вказана частка відповідача ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» у праві спільної часткової власності фактично виділена в натурі з наданням цим приміщенням нової адреси: АДРЕСА_1.

Так, суд вважав, що частка позивача у майні товариства на час звернення до суду складає 536 тис. грн і цій частці відповідає 75,83 % нежитлових приміщень та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд.

Так, апеляційний суд виходив з того, що на балансі ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» станом на червень 2008 року обліковуються нежилі приміщення, які займають частину нежитлових будівель по АДРЕСА_1 та становлять 29/100 їх ідеальної частини, а також земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0994 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на якій розташовані ці нежилі приміщення.

У 2003 році зазначені вище нежитлові приміщення були реконструйовані в лікувальну установу ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» з наданням їй нової поштової адреси: АДРЕСА_1.

Право власності відповідача ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» на вищевказані нежилі приміщення підтверджується договором купівлі-продажу від 03 серпня 2000 року, зареєстрованим 21 вересня 2000 року Чернівецьким КОБТІ (реєстрова книга № 87, стор. № 108 за реєстр. № 105/9302), а на земельну ділянку - державним актом на право власності на земельну ділянку від 30 вересня 2004 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів за № 22.

Однак відповідно до цього ж балансу ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», складеного станом на 23 червня 2008 року, крім вказаного вище нерухомого майна, у товариства обліковується також інше майно.

Згідно з аудиторським висновком від 21 листопада 2008 року відповідно до даних балансу станом на 23 червня 2008 року сума чистих активів ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» складає 1 163,9 тис. грн, частка ОСОБА_5 у них, яка пропорційна його частці в статутному капіталі, складає 627,9 тис. грн, а ОСОБА_4 із урахуванням неповного внесення ним своєї частки до статутного фонду у сумі 87,9 тис. грн - 536 тис. грн.

Отже, вартість чистих активів ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», тобто майна товариства, станом на 23 червня 2008 року складає 1 163,9 тис. грн, а вартість частки відповідача ОСОБА_4 у них, тобто частки в майні товариства, складає 536 тис. грн, що у процентному відношенні складає 46 % в майні товариства.

У господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членам пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства.

Згідно зі ст. 149 ЦК України звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства в статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності в нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника в статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві.

Отже, за змістом зазначених норм права майно товариства може бути виділено пропорційно частці боржника в статутному капіталі або виплачена його вартість пропорційно частці боржника в статутному капіталі товариства на вимогу кредитора, у тому числі з огляду на положення ст. 15 ЦК України пред'явлено до суду.

Разом із тим виплата вартості частки майна або виділення частки майна боржника, пропорційної частці боржника в статутному капіталі, повинна проходити з дотриманням положень закону та статуту товариства (ст. 148 ЦК України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у цій справі (6-31цс14).

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем дотримано передумови звернення до суду з позовом у порядку ст. 149 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843180/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> про звернення стягнення на частину майна товариства.

Крім того, апеляційний суд правильно керувався положеннями ч. 1 ст. 113, ч. 1 ст. 148, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 357 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для виділення частини майна ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока», пропорційної частці учасника ОСОБА_4 у статутному капіталі товариства із врахуванням неповного внесення ним своєї частки до статутного капіталу, та звернення стягнення на неї.

При цьому апеляційний суд відхилив доводи апеляційних скарг про наявність у ОСОБА_4 іншого майна, достатнього для погашення кредиторських вимог ОСОБА_3, визнавши їх безпідставними і такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Разом з тим правильним є висновок апеляційного суду про безпідставність позовних вимог про виділення для звернення стягнення в натурі частки з приватної спільної часткової власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 та виділення ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» на праві приватної власності лікувальної установи по АДРЕСА_1, що складається з основної будівлі літ. «А», загальною площею 1 107,90 кв. м, котельні літ. «Б», загальною площею 28,90 кв. м.

На обґрунтування свого висновку суд правильно зазначив, що згідно з положенням ст. 149 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843180/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> виділу підлягає не лише окреме майно товариства - нежитлова будівля, а все майно товариства пропорційно частці учасника ОСОБА_4 у статутному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства; визначення ж правового статусу вказаного нерухомого майна може відбуватися в процесі звернення стягнення на майно товариства, а тому вказані позовні вимоги в даній справі є передчасними.

Правильним є також висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання ТОВ «РЦ «Мікрохірургія ока» вчинити всі необхідні дії для реєстрації права власності та зареєструвати право власності на вказане реконструйоване майно, адже, як правильно встановив суд, товариство не є суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого належить реєстрація права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а тому пред'явлення до нього таких позовних вимог є безпідставним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в межах заявлених позовних вимог, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Зокрема, помилковими і такими, що спростовуються змістом ст. ст. 12, 15 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 31, 119, 215 ЦПК України, є доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому згідно зі ст. 337 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак