24 листопада 2015 року Справа № 655/879/15-ц
Горностаївський районний суд Херсонської області
у складі головуючого судді Шумило О.М.
за участтю секретаря Стешенко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гонрностаївка Херсонської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
У вересні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» ОСОБА_1 (надалі - банк позивач) звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазнаючи, що 07 жовтня 2013 року банк та ОСОБА_2 (надалі Відповідач) був укладений іпотечний договір № ПЗ-17/02, посвідчений приватним нотаріусом Горностаївського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 645 (надалі Іпотечний договір), за яким в якості забезпечення виконання власних зобовязань по Кредитному договору № ПЗ-17/02 від 07.10.2013 р. (далі Кредитний договір) Оскільки умови вищевказаного кредитного договору належним чином боржником не виконуються, розмір заборгованості за останньою станом на 10.10.2014 року становить 256 909,05 грн., а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації, причини неявки суду не повідомив.
Суд визнав можливим розглянути справу заочно, за відсутності належним чином повідомлених сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
07 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір за яким в якості забезпечення виконання власних зобовязань по кредитному договору відповідач передав в іпотеку позивачу:
На підставі кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 134 000,00 грн., із сплатою процентів у розмірі 22,0 % річних, строком повернення не пізніше 07.10.2016 р. В свою чергу відповідач зобовязався щомісячно до 07 числа кожного місяця, починаючи з 07 листопада 2013 року погашати отриманий кредит рівними частинами в сумі 3 722,22 грн. шляхом внесення готівки або здійснення безготівкових перерахувань на відповідний рахунок, відкритий в установі банку (п. 1.2.2. Кредитного договору).
Нарахування процентів здійснюється за методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користуванням ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно та до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Нараховані проценти сплачуються позичальником не пізніше 07 числа місяця, наступного за місяцем, в якому вони були нараховані, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, визначеного п. 1.2. Кредитного договору.
Однак в порушення вказаних умов кредитного договору прийняті на себе зобовязання відповідач належним чином не виконує, зокрема не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.
Згідно п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пункт 2 ст. 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно п. 1 ст. 1048 параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір передбачає, що за кожний день прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом, боржник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.
Поряд із сплатою штрафних санкцій кредитний договір передбачає, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником будь-яких зобовязань за цим договором, в т.ч. але не виключно, у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентами понад 3-х місяців, банк має право вимагати від боржника дострокового погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, що належать до сплати згідно договору. В такому випадку виконання вимоги банку здійснюється боржником протягом 60-ти календарних днів з моменту її отримання.
За приписами п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Отже, оскільки з боку відповідача мало місце невиконання договірних зобовязань за Кредитним договором понад 3-х місяців, у позивача в силу вказаних вище умов договору та норм чинного законодавства виникло право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та штрафних санкцій.
Позивач 29.07.2015 р. направив відповідачу вимогу про усунення порушень договору про повне дострокове виконання зобовязань за кредитним договором.
Станом на 27.07.2015 р. загальний розмір заборгованості відповідача по кредитному договору становить 256 909,05 грн. (розрахунок додається), з яких: строкова заборгованість за кредитом 55 833,38; прострочена заборгованість за кредитом 59 516,83 грн.; проценти, нараховані за користування кредитом 1 807,68 грн.; прострочені проценти за користування кредитом 31 994,05 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів 7 659,88 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 17 641, 96 грн.; 3 % річних та втрати від інфляції в звязку з несвоєчасною сплатою процентів 8 820,02 грн.; 25 % річних та втрати від інфляції в звязку з несвоєчасним погашенням кредиту 29 415,26 грн.; штрафні санкції згідно п. 5.6. кредитного договору 44 220,00 грн.
За умовами іпотечного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобовязань, передбачених кредитним договором. У випадку, якщо вимога банку про дострокове виконання зобовязань не буде задоволена боржником протягом 60 календарних днів з дня одержання такого повідомлення від банку, банк має право звернути стягнення на предмети іпотеки 1, 2 в повному обсязі, у порядку, передбаченому чинним законодавством та/або іпотечним договором, здійснити їх реалізацію та з суми, вирученої від продажу предметів 1, 2 іпотеки, задовольнити свої вимоги за кредитним договором.
Згідно частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі.
Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у разі: передання застоводавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про зміну предмета застави; витрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави; в інших випадках, встановлених договором.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки-для його подальшої реалізації.
У п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова) роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаєтьсяяк на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.
Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на в дохід держави судового збору 3654,00 грн.
Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 575, 589, 590, 592, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 24-25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 10, 27-30, 57, 60, 61, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд, -
Позов публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «ТЕРРА БАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки, встановлений ст. 41 ЗУ «Про іпотеку», а саме - шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.
Визначити початкову ціну предмету іпотеки шляхом незалежної експертної оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі пятсот чотири) гривні.
Заочне рішення суду може бути переглянута судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Херсонської області через Горностаївський районний суд Херсонської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
. Суддя О.М. Шумило