1Справа № 335/6450/15-ц 6/335/516/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за поданням головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в якому зазначив, що на виконанні у Орджонікідзевському ВДВС Запорізького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1660/ від 12.09.20007 року, виданого Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 600 гривень, щомісячно до повноліття дитини.

Станом на 15.06.2015 року боржником рішення суду не виконується.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що за боржником зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_1 а у м. Запоріжжя.

Згідно заяви стягувача квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Головний державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції просить суд винести вмотивоване рішення, яким виділити право власності на частину квартири №5 у будинку №28 а по вулиці Сталеварів в м. Запоріжжі, яка належить ОСОБА_1 на підставі спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва №692 про право власності на житло виданого ВАТ „ Запоріжжитлоцивілбуд від 04.01.2000 р. з метою проведення оцінки та подальшої реалізації в порядку, передбаченому чинним законодавством для погашення заборгованості в сумі 36976,40 гривень.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання державного виконавця про визначення частки нерухомого майна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Орджонікідзевському ВДВС Запорізького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1660/ від 12.09.20007 року, виданого Заводським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 600 гривень, щомісячно до повноліття дитини.

Станом на 15.06.2015 року боржником рішення суду не виконується.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що за боржником зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_1 а у м. Запоріжжя.

Згідна листа ТОВ „ЗМБТІ від 03.09.2009 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину квартири АДРЕСА_1 а у м. Запоріжжя на праві спільної сумісної власності.

Згідно п. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Конституція України проголосила Україну правовою державою (стаття 1). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (частина друга статті 3 Конституції України). Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Основного Закону України).

Кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

В поданні державним виконавцем не вмотивована та не обґрунтована необхідність визначення частки нерухомого майна, не підтверджено доказами, що ОСОБА_1 відмовився в добровільному порядку виконувати рішення суду, відсутні будь які докази, що підтверджують отримання боржником постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про розшук майна, коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження, наявність заборгованості, а також доказів щодо домовленості між власниками спірної квартири щодо рівності часток.

Крім того, суду не надано належних доказів на підтвердження відсутності у боржника достатніх коштів чи іншого рухомого майна, звернення на яке передує зверненню на нерухоме майно, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 376, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про визначення частки нерухомого майна - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.В.Воробйов