Справа № 580/2280/14-ц
Номер провадження 2/580/756/14
У Х В А Л А

"11" лютого 2015 р. м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Лебединського районного суду Сумської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В якій також вона просить для забезпечення позову накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову вирішується судом, який розглядає справу, в день її надходження без повідомлення відповідача й інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України накладення арешту на майно є одними з видів забезпечення позову.

Дослідивши подану заяву, прийшов до наступного висновку.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Як роз'яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини 2 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Позивачка, звертаючись до суду з вимогою про забезпечення позову, в цілому не виконала вимоги ч. 2 ст. 151 ЦПК України, а саме не надала обґрунтованої заяви про забезпечення позову, крім того, не зазначила причини, що послужили підставою для звернення з вимогою забезпечення позову, не обґрунтувала необхідності такої міри забезпечення позову, не надала суду докази наміру відповідача здійснити відчуження майна.

Крім того, позивачкою не вказано де знаходиться майно на яке вона просить накласти арешт.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Лебединський районний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали, апеляційної скарги.

Суддя:ОСОБА_4