Справа № 363/1255/14 Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/1066/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній
Категорія 58 25.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Березовенко Р.В, Верланов С.М.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я відповідачки ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,400 га на території АДРЕСА_1 та визнання неправомірним і скасування рішення 42-ї сесії 6-го скликання Нижчедубечанської сільської ради в частині відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 25.11.2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2

25.10.2003 року ОСОБА_2 подарував ? частину належного йому будинку ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування. Посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак В.Я.

З будинкової книги на житловий будинок АДРЕСА_2, що домовласником з 1945 року був ОСОБА_8 і по земельно-кадастровій книзі Нижчедубечанської сільської ради за ним рахувалась земельна ділянка 0,100 га. Спадкоємці ОСОБА_8, оформляючи спадщину, не порушували питання про переоформлення земельної ділянки.

Рішенням виконкому Нижчедубечанської сільської ради № 27 від 25.03.2003 року «Про надання земельних ділянок у володіння громадян» у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу було переоформлено право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 з ОСОБА_8 на ОСОБА_2.

Маючи намір оформити право власності на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_2, останній звернувся з відповідною заявою до Нижчедубечанської сільської ради, однак йому було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації у зв'язку з тим, що земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого згідно з рішенням виконкому Нижчедубечанської сільської ради від 22.12.1998 року.

Позивачі зазначають, що державний акт виданий ОСОБА_5 з порушенням норм земельного законодавства, оскільки під час його виготовлення не було враховано, що ОСОБА_5 передається земельна ділянка, яка перебуває у користування іншої особи.

Вказують, що на підставі ст. ст. 120, 121 ЗК України, до них, як до співвласників будинку, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений будинок.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинм справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державний акт на спірну земельну ділянку був виданий відповідачці у відповідності до вимог земельного законодавства, діючого на час його оформлення. Крім того, суд вважав недоведеними доводи позивачів щодо порушення їх права на земельну ділянку, у зв'язку з тим, що таке право у позивачів не виникло після укладання цивільно-правових угод щодо придбання житлвого будинку у власність.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах законодавства, що регулює правовідносини між сторонами.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням № 2 від 24 січня 1996 року на підставі заяви ОСОБА_5 виконавчий комітет Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області надав останній земельну ділянку площею 0,18 га по АДРЕСА_1, та надав дозвіл на продаж їй земельної ділянки площею 0,20 га по АДРЕСА_1.

Рішенням №18 від 16 червня 1998 року виконавчий комітет Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області передав ОСОБА_9 у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,15 га та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,29 га.

На підставі рішення виконавчого комітету Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області № 42 від 22 грудня 1998 року ОСОБА_5 отримано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,4000 га, а ОСОБА_9 державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2040 га, які зареєстровані за №264 та № 265 24 березня 1999 року.

Дані обставини також підтверджуються даними державного акту серії ІІІ-КВ №025626 від 24 березня 1999 року, витягами із державного земельного кадастру, згідно якого ОСОБА_5 належать земельні ділянки за кадастровими номерами :35:015:0150, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та кадастровим номером :35:015:0149, площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства, рішенням виконавчого комітету Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області №42 від 22 грудня 1998 року «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності» та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18 грудня 1996 року.

З матеріалів справи вбачається також наступне.

На спірній земельній ділянці по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Домоволодіння по АДРЕСА_1 побудовано у 1907 році, власником будинку була ОСОБА_10. Після її смерті домоволодіння успадковане в рівних долях ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_5.

З 1991 року власником зазначеного домоволодіння є відповідачка ОСОБА_5 (а.с. 46)

Відповідно до матеріалів будинкової книги, будинок по АДРЕСА_2 побудовано у 1945 році, володільцем зазначено ОСОБА_8.

Згідно з матеріалами спадкової справи після смерті ОСОБА_8, будинок АДРЕСА_2 увійшов до спадкової маси та успадкований дітьми померлого: ОСОБА_12 - 5/9 частин, ОСОБА_13 - 2/9 частини, ОСОБА_6 - 2/9 частини. (а.с. 100-103)

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 118)

В той же час, в матеріалах справи міститься свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, видане на ім'я ОСОБА_13 на підставі рішення Нижчедубечанської сільської ради № 39, від 26.06.1997 року, тобто після її смерті.

Відповідно свідоцтва про право на спадщину від 15.08.1997 року, будинок АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_13 успадкований ОСОБА_6.

Згідно з довідкою виконкому Нижчедубечанської сільської ради від 14.05.2014 року, за ОСОБА_13 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 земельні ділянки не рахуються (а.с. 122)

Судом першої інстанції встановлено також, що 25.11.2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2

25.10.2003 року ОСОБА_2 подарував ? частину належного йому будинку ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування. Посвідченим приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак В.Я.

Рішенням виконкому Нижчедубечанської сільської ради від 25.03.2003 р. № 27 «Про надання земельних ділянок у володіння громадянам» переофрмлено право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 без зміни цільового призначення у зв'язку з оформленням спадщини, дарування, купівлею-продажем з ОСОБА_8 на ОСОБА_2. (а.с. 12)

Однак, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 02.09.2014 року, яка набрала законної сили, зазначене вище рішення виконкому визнано неправомірним та скасовано. (а.с. 128-130)

У відповідності до норм земельного законодавства, яке діяло на момент придбання ОСОБА_2 житлового будинку, а саме 25.11.2002 року, зокрема положень ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - ні підставі договору оренди.

З 01 січня 2002 року відповідно до ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Проте спірна земельна ділянка під будинком предметом відповідної цивільно-правової угоди укладеної ОСОБА_2 не стала.

Судом першої інстанції вірно зазначено у рішенні, що перехід права власності на земельну ділянку в разі придбання житлового будинку на частину, яка занята під будинком та на частину необхідну для його обслуговування, без укладання цивільно-правової угоди про це, став можливим лише після 31 грудня 2003 року згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V, згідно з цією нормою Закону.

Отже заявлене позивачами право на спірну земельну ділянку згідно вказаних вимог Закону в них не виникло.

При цьому, право власності на земельну ділянку в правовідносинах, що досліджуються, згідно ст. ст. 22, 23 ЗК України 1990 року, у відповідачки виникло з моменту одержання нею документа, що посвідчує право власності (державний акт) та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Зі справи встановлено, що відповідачка в 1999 році одержала у власність спірну земельну ділянку згідно вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України 1990 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необгрунтованість доводів позивачів, що державний акт на земельну ділянку відповідачкою одержано незаконно і внаслідок порушення їх прав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, яка за своїм змістом фактично дублює текст позовної заяви, не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: