Справа № 734/886/15-ц Провадження № 22-ц/795/1435/2015 Головуючий у I інстанції Соловей В. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.,

при секретарі Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» м. Києва про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров»я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Козелецького районного суду від 21.05.2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТДВ «СТ «Домінанта» м. Києва про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров»я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної (немайнової) шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ТДВ «СТ «Домінанта» м. Києва на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 396,54 грн., витрачених на лікування, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і 5000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто із ТДВ «СТ «Домінанта» м. Києва у доход держави грошові кошти в розмірі 243,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ТДВ «СТ «Домінанта» - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду змінити в частині стягнення з ТДВ «СТ «Домінанта»моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а саме стягнути з відповідача на користь позивача 19,85 грн. в якості відшкодування моральної шкоди згідно положень ст. 26-1 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а в задоволенні решти суми відмовити.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, є необґрунтованим та незаконним.

В скарзі апелянт зазначає, що у своєму розрахунку суд допустив помилку, яка призвела до порушення положень ст. 26-1 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме замість розміру «страхової виплати» застосував розмір «страхової суми».

Крім того, вказує, що всупереч вимогам ст. 88 ЦПК України суд першої інстанції стягнув 100% сплачених позивачем судових витрат із відповідача, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що о приблизно о 17.25 годині 10.11.2013 року, в темну пору доби, ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1, рухався на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в напрямку м. Чернігова. Проїжджаючи с. Єрків Козелецького району Чернігівської області, ОСОБА_2, порушуючи вимоги ПДР України, проявив неуважність та не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_1, і переходила дорогу, маючи реальну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом гальмування, ОСОБА_2 не здійснив всіх необхідних дій щодо зменшення швидкості та зупинки автомобіля, не надав дороги пішоходу, внаслідок чого керований ним транспортний засіб здійснив наїзд на ОСОБА_1 Внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_1 спричинені тяжкі тілесні ушкодження. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3 (б) і 18.1 ПДР України стали причиною та умовою виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться у прямому причинному звязку із наслідками, що настали в результаті ДТП.

Згідно вироку від 07.10.2014 року Козелецького районного суду, ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначені основне і додаткове покарання (а.с. 12-16).

З квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 13.08.2014 року вбачається, що на підставі договору № 15 від 13 серпня 2014 року за надання правової допомоги у кримінальному провадженні ОСОБА_1 сплатила грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. (а.с. 10).

З 22.12.2014 року по 02.01.2015 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Козелецькій центральній районній лікарні, що підтверджується випискою № 7558 із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем були витрачені кошти на лікування в сумі 396,54 грн. (а.с. 7, 8, 10)

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника автомобілем НОМЕР_1, застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» за полісом № АС/3608996 від 12.06.2013 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 39).

За змістом п. 24.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Вірно встановивши обставини справи та правильно застосувавши до спірних правовідносин положення вищевказаного Закону, суд першої інстанції обґрунтовано поклав на страхову компанію обовязок відшкодувати потерпілій витрати, повязані з придбанням нею лікарських засобів, що доводиться наданими останньою фіскальними чеками.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Відповідно до ст. 9.1. даного Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Частково задовольняючи позов суд, на підставі доказів, поданих стороною, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що потерпілою в ДТП є ОСОБА_1, на користь якої стягнуто 5000 грн. моральної шкоди, що знаходиться в межах 5 відсотків визначеного ст.ст. 9, 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ліміту.

Посилання апелянта на невірне визначення судом розміру моральної шкоди, в порушення вимог ст. 26-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно якої, розмір відшкодування моральної шкоди мав б становити 5% від суми витрат на лікування, понесених ОСОБА_1, в розмірі 396,54 грн. тобто, 19,85 грн., не заслуговує на увагу.

Відповідач підміняє поняття, визначені в ст.23 (Відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоровю потерпілого) та в ст.24 (Відшкодування шкоди, повязаної з лікуванням потерпілого). Місцевий суд, визначаючи суму відшкодування моральної шкоди потерпілій, вірно виходив зі змісту страхового полісу, де зазначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоровю на кожного потерпілого 100 000 грн. та не перевищив розміру суми відшкодування, зазначеної в ст. 26-1 названого Закону, стягнувши на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

Крім того, не може впливати на визначення розміру моральної шкоди, розмір матеріальної шкоди, оскільки положення ч. 4 ст. 23 ЦК України прямо вказує на те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана із розміром цього відшкодування.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції стягнув 100% судових витрат із відповідача з порушенням норм матеріального та процесуального права, також не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, то судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави враховуючи вимоги позовної заяви необхідно було стягнути судовий збір в сумі 365,40 грн., а стягнуто за судовим рішенням лише 243,60 грн.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими обставинами справи та не свідчать про порушення судом норм матеріального або процесуального закону і не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 310, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: