Номер провадження: 22-ц/785/2712/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Варикаші О.Д.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Железнові В.В.,

за участю: третьої особи ОСОБА_3 та її представника, що також є представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_9 про визначення часток та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_9 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 березня 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», ОСОБА_3, ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_9 про визначення часток.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_8 є єдиним власником квартири №12 у жиловому будинку №71 по вул.М.Арнаутська у м.Одеса, на підставі Договору №1170 купівлі-продажу нерухомого майна від 29 серпня 2001 року, а квартира №13 у жиловому будинку №71 по вул.М.Арнаутська у м.Одеса належала йому та відповідачці ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності відповідно до Договору купівлі-продажу від 04 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, реєстраційний №5650.

Надалі, на підставі дозволу ДАБК на виконання будівельних робіт за №690/03 будівлю (флігель), в якій були розташовані квартири №12 та №13 знесено, оскільки несучі конструкції флігеля знаходилися у незадовільному стані, окремі ділянки стін у старому стані, торцеві стіни були відсутні, що було підтверджено технічним висновком про стан конструкцій фасадної будівлі жилого будинку №71 по вул.М.Арнаутська у м.Одеса, та в подальшому на місці знесеного флігеля за особисті кошті позивача ОСОБА_8 збудовано нову адміністративну будівлю, яка згідно з дозволами на виконання будівельно-монтажних робіт №57/02 від 31.01.2002 року, №132/02 від 28.02.2002 року, №830/02 від 08.11.2002 року, що видані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси, розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1130 від 01.07.2003 року, була прийнята в експлуатацію.

На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1548 від 11 серпня 2003 року, виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 серпня 2003 року на ім'я позивача видано Свідоцтво про право власності на нежилу будівлю в цілому, розташовану за адресою: м.Одеса вул.М.Арнаутська, 71, загальною площею 640,7 кв. м., яка на праві приватної власності належала ОСОБА_8.

Позивач ОСОБА_8 стверджує, що під час проведення будівництва спірної адміністративної будівлі ним було витрачено грошові кошти в розмірі 988 067,00 доларів США.

Однак, в подальшому, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради винесла розпорядження №2516 від 15 жовтня 2003 року, яким внесла зміни до розпорядження №1548 від 11.08.2003 року, а саме: визнала співвласниками адміністративного будинку по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса, ОСОБА_8 та ОСОБА_4, а також зобов'язала КП «ОМБТІ та РОН» визначити їх ідеальну частку у зазначеному обєкті нерухомості, про що на підставі довідки №10084 від 05.11.2004 року КП «ОМБТІ та РОН» визначило частку ОСОБА_4 - 34/1000 частини, а частка ОСОБА_8 склала 966/1000 частин.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2011 року, визнано неправомірним та скасовано розрахунок ідеальних часток в адміністративній будівлі по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса від 05.11.2004 року, №10081, виконаний КП «ОМБТІ та РОН», розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №3964 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток нежитлової адміністративної будівлі по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса» від 11.11.2004 року, визнано незаконним свідоцтво про право власності на нежилу будівлю в цілому, розташовану за адресою вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_8 на праві спільної власності на 966/1000 частин нежилої будівлі, загальною площею 640,7 кв. м..

Згодом ОСОБА_8 звернувся до КП «ОМБТІ та РОН» для реалізації розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2516 від 15 жовтня 2003 року, однак йому в цьому було відмовлено.

На підставі зазначеного ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом в якому просив визначити частку ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в адміністративній будівлі, загальною площею 640,7 кв.м., що розташована за адресою м.Одеса вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса.

22 жовтня 2014 року третя особа у справі ОСОБА_9 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.

Посилаючись на те, що йому відповідно до ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності належить нежитлова будівля, розташована за адресою: м.Одеса вул.М.Арнаутська, 71, на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Київського районного суду м. Одеси № 2-4081/11 від 06.07.2011 року, оскільки він придбав спірний об'єкт нерухомості відповідно до норм чинного законодавства та з моменту набуття ним прав власності на вказану будівлю з липня 2011 року за його особистий рахунок була проведена реконструкція та значне поліпшення спірної будівлі, де на сьогоднішній день, згідно Технічного паспорту на громадянський будинок від 06 грудня 2013 року, за адресою: м.Одеса вул.М.Арнаутська, 71, загальна площа нежитлової будівлі збільшилась з 640,7 кв. м. до 908 кв. м..

На підставі зазначеного ОСОБА_9 звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених ним у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_8 та його представник свій позов підтримали з правових підстав, викладених у позовній заяві та просили його задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору позов ОСОБА_9 підтримав та просив припинити право ОСОБА_4 на 1/50 частину нежитлової будівлі, у зв'язку з тим, що позивачем попередньо внесено вартість цієї частки на депозитний рахунок суду.

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк», просив суд ухвалити справедливе рішення відповідно до норм діючого законодавства України.

Відповідач ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 та представник КП «ОМБТІ та РОН» в останні судові засідання не з'явились, та рішення суду було постановлено за їх відсутності, хоча під час розгляду справи ОСОБА_4 заперечуючи проти позовних вимог як ОСОБА_8, так і ОСОБА_9 подала зустрічний позов, який було залишено без розгляду. Крім того, ОСОБА_3 також не визнала заявлені позови вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_8 задоволено частково, визначено ОСОБА_8 49/50 частин в адміністративній будівлі загальною площею 640,7 кв.м, що розташована за адресою: м.Одеса вул.М.Арнаутська, 71. В решті позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_9 задоволено у повному обсязі.

У апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_8 ідеальну частину в спірній будівлі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

До судового засідання у суд апеляційної інстанції позивач ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_9, а також представник третьої особи КП «ОМБТІ та РОН» не з'явились, але про розгляд справи всі сторони по справі були сповіщені належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, крім того інтереси відповідача ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк» представляють їх довірені особи, а позивач ОСОБА_8 надав письмоаву заяву про відкладення розгляду справи у звязку із відпусткою його представника, однак належних доказів про поважність причин неявки свого представника до заяви ОСОБА_8 надано не було, також слід зазначити, що вимоги про відкладення розгляду справи ОСОБА_8 заявив вдруге, таке ж клопотання ОСОБА_8 було заявлено у судовому засіданні 17.06.2015 року, та яке було задоволено, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає подальшому розглядові справи та доступі їх до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг та пояснення на них, а також думку і заперечення на подані апеляції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Так, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що квартира №13 жилого будинку №71 по вул.М.Арнаутська у м.Одеса належала ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, відповідно до Договору купівлі-продажу від 04 серпня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, реєстраційний № 5650, а власником квартири №12 цього ж жилого будинку був ОСОБА_8, на підставі Договору №1170 купівлі-продажу нерухомого майна від 29 серпня 2001 року, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі «ЦЕНТР».

Відповідно до технічного висновку Одеської філії Державного науково дослідного та проектно вишукувального інституту від 23.09.2001 року стан конструкцій фасадної будівлі жилого будинку №71 по вул.М.Арнаутська у м.Одеса знаходився у незадовільному стані, у зв'язку з чим було рекомендовано виконати знесення будівлі із подальшим возведенням будівлі з іншим функціональним призначенням.

01 листопада 2001 року, у зв'язку із незадовільним станом спірної будівлі, відповідачка ОСОБА_4 надала письмову згоду на знесення належної їй частини квартири №13, на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до довідки МЕП-52 Приморського району м. Одеси від 05.08.2002 року за №29 флігель, в якому знаходились квартири №№ 12, 13, був відселений та знесений.

10.12.2001 року ОСОБА_8 було надано у тимчасове довгострокове користування строком на 10 років для експлуатації та обслуговування спірного об'єкту нерухомості 89/1000 частин земельної ділянки площею 121,95 кв.м. по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса, що підтверджується Договором на право пайової участі в користуванні земельною ділянкою, укладеним між Одеською міською радою та позивачем ОСОБА_8.

На підставі дозволу № 57/02 від 31 січня 2002 року на замовлення позивача були виконані земельні роботи по улаштуванню котловану на місці колишніх квартир №12 та №13, що підтверджується ОСОБА_10 освідчення скритих земляних робіт по улаштуванню котловану від 23.02.2002 року.

Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1130 від 01 липня 2003 року призначено державну технічну комісію по прийняттю в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта адміністративного комплексу по вул.М. Арнаутська, 71 у м.Одеса. Вказане розпорядження є доказом того, що спірна адміністративна будівля побудована на місці знесених квартир №12 та №13.

02 липня 2003 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено письмову угоду, що підтверджує факт того, що ОСОБА_3 здійснювала фінансування будівництва адміністративної будівлі по вул. М.Арнаутській, 71 в м.Одесі за рахунок вкладення власних грошових коштів в сумі 265 605 доларів США, а ОСОБА_8 повинен був вкласти власні грошові кошти, необхідні для завершення будівництва вищевказаної адміністративної будівлі.

Підписуючи дану угоду, ОСОБА_3Л та ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_8 з другої сторони, визнали право власності на побудований обєкт в рівних частках.

Крім того, угода від 02 липня 2003 року передбачала, що ОСОБА_8 набуває право власності на адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71 в цілому, якщо поверне ОСОБА_3 ті грошові кошти, які він отримав від неї на будівництво вказаної адміністративної будівлі, а саме 265 605 доларів США до 01 жовтня 2003 року, чого в подальшому ним зроблено не було.

Згідно розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1548 від 11 серпня 2003 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта адміністративного будинку по вул. М. Арнаутській, 71» затверджено акт державної технічної комісії від 28.07.2003 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта адміністративного корпусу по вул. М. Арнаутській, 71 і прийнято його в експлуатацію загальною площею 640, 7 кв.м.

02 жовтня 2003 року ОСОБА_8 звернувся з заявою до Приморської районної адміністрації з проханням про прийняття спірної адміністративної будівлі в експлуатацію і оформлення права власності в рівних частках на нього, та на ОСОБА_4, як представника ОСОБА_3.

Проте, 08 жовтня 2003 року, без відома та згоди ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_8 в Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради було подано іншу заяву з проханням прийняти в експлуатацію адміністративну будівлю за адресою: вул. М.Арнаутська, 71 в м. Одесі і оформити право власності вже згідно з договорами купівлі-продажу квартири №12 і квартири №13 на ОСОБА_8 і ОСОБА_4.

На підставі вищевказаних, поданих ОСОБА_8, заяв, 15 жовтня 2003 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесене розпорядження №2516 «Про внесення змін в розпорядження №1548 від 11.08.2003 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту адміністративної будівлі по вул. М.Арнаутська, 71», згідно якого, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 були визнані співвласниками адміністративної спірної будівлі.

Цим же розпорядженням на КП «ОМБТІ та РОН» був покладений обов'язок визначення ідеальної частки ОСОБА_8 і ОСОБА_4 на вказану адміністративну будівлю відповідно до договору купівлі-продажу від 04 серпня 2001 року і договору купівлі-продажу №1170 від 29 серпня 2001 року.

На підставі вищевказаного розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2516 «Про внесення змін в розпорядження №1548 від 11 серпня 2003 року «Про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту адміністративної будівлі по вул. М.Арнаутська, 71», ОСОБА_4, 24 жовтня 2003 року отримала Свідоцтво про право власності на 1/4 частину нежилої будівлі, розташованої по вул. М.Арнаутська, 71 в м. Одесі.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №3964 від 11 листопада 2004 року було затверджено розрахунок ідеальних часток нежитлової адміністративної будівлі по вул. М. Арнаутській, 71, згідно з яким ОСОБА_8 належало 966/1000 частки спірної нежитлової будівлі, а ОСОБА_4 належало 34/1000 частки спірної нежитлової будівлі.

Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2011 року було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в процесі виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2011 року по цивільній справі №2-4081/11 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про зобов`язання вчинити певні дії.

Вищезазначеною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2011 року визнано за ОСОБА_9 право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 640, 7 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська в будинку №71, яка нібито належала ОСОБА_8, чим грубо порушено право власності ОСОБА_4 на вищезазначену будівлю.

У зазначеній ухвалі від 06 липня 2011 року місцевий суд посилається на те, що спірна нежитлова будівля належить ОСОБА_8 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2010 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2011 року.

Вищенаведене дало можливість ОСОБА_8 без згоди ОСОБА_4, перереєструвати нежитлову будівлю, співвласником якої вона являється на іншу особу, а саме - ОСОБА_9, який є третьої стороною у справі.

При цьому, судом не було перевірено, що на момент постановлення ухвали Київського районного суду м.Одеси від 06 липня 2011 року право власності на всю нежитлову будівлю, загальною площею 640, 7 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. М.Арнаутська в будинку №71 не було зареєстровано за ОСОБА_8, адже ОСОБА_4 являється співвласницею зазначеної нежитлової будівлі.

Крім того, на нежитлову спірну будівлю було накладено арешт ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року у справі №2-5943/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про стягнення грошових коштів.

Постановляючи ухвалу від 06 липня 2011 року про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд поклав в її основу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2011 року, які були скасовані рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2011 року.

Таким чином, ухвала Київського районного суду м.Одеси від 06 липня 2011 року про визнання мирової угоди, базувалась на судових рішеннях, які в подальшому було визнано незаконними та скасовано.

Так, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2011 року, визнано неправомірним та скасовано розрахунок ідеальних часток в адміністративній будівлі по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса від 05.11.2004 року, №10081, виконаний КП «ОМБТІ та РОН», розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №3964 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток нежитлової адміністративної будівлі по вул.М.Арнаутська,71» від 11.11.2004 року, визнано незаконним свідоцтво про право власності на нежилу будівлю в цілому, розташовану за адресою вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради ОСОБА_8 на праві спільної власності на 966/1000 частин нежилої будівлі, загальною площею 640,7 кв. м..

З метою реалізації розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за № 2516 від 15.10.2003 року «Про внесення змін до розпорядження № 1548 від 11 серпня 2003 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - адміністративного будинку по вул.М.Арнаутська,71», ОСОБА_8 звернувся до КП «ОМБТІ та РОН».

В подальшому, листом вих. №129-10/9-Г від 05.01.2012 року КП «ОМБТІ та РОН» повідомило ОСОБА_8 про відмову у розрахунку ідеальних часток спірної нежитлової адміністративної будівлі, оскільки реєстрація прав власності на спірне нежитлове приміщення скасована.

На підставі зазначеного ОСОБА_8 звернувся до суду із данним позовом, в якому просив визначити частку ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в адміністративній будівлі, загальною площею 640,7 кв.м., що розташована за адресою м.Одеса вул.М.Арнатська, 71.

У рамках цієї цивільної справи, ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2013 року було призначено судову будівельно технічну експертизу за висновками якої місцевий суд задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_8.

Однак, судова колегія критично ставиться до Висновку Одеського науково дослідного інституту судових експертиз №955 від 31.03.2014 року, відповідно до якого розмір частки позивача ОСОБА_8 в адміністративній будівлі, загальною площею 640,7 кв.м, розташованій по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса, складає 49/50 частини; а розмір частки відповідачки ОСОБА_4 в спірній адміністративній будівлі, складає 1/50 частини та висновок, що при наявних технічних характеристиках адміністративної будівлі, виділити в натурі 49/50 і 1/50 частини у вищевказаній адміністративній будівлі у повному складі приміщень та підсобних приміщень, регламентованих нормативними документами, діючими на території України - технічно неможливо.

А тому провести виділ в натурі 1/50 частки ОСОБА_4 не представляється можливим, а згідно з вказаним висновком № 955 від 31.03.2014 року, вартість 1/50 частки ОСОБА_4 складає 21 044 доларів США.

Оскільки при проведенні данної експертизи не було враховано розпорядження Приморської районної адміністрації № 2516 від 15.10.2003 року «Про внесення змін до розпорядження №1548 від 11.08.2003 року «Про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта адміністративного будинку по вул. М.Арнаутська, 71», а також угоду від 02 липня 2003 року, укладену між ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо будівництва та оформлення права власності на спірний об`єкт будівництва, дійсність якої було підтверджено рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2011 року.

Отже, вищевказане розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та угода від 02 липня 2003 року є підтвердженням того, що ОСОБА_3 було вкладено власні грошові кошти в будівництво адміністративної будівлі по вул. М. Арнаутській, 71 в м. Одесі, а також того, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 існувала домовленість щодо оформлення права власності на спірну будівлю в рівних частках, тому висновки судової будівельно технічної експертизи є неповними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилання позивача ОСОБА_8, що він витратив на будівництво адміністративної будівлі по вул.М.Арнаутська, 71 у м.Одеса грошові кошти у розмірі 988 067 доларів США не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки надані ним видаткові касові ордери датовані 2003 роком, договір №12/24 про ремонтно-будівничі роботи від 20.01.2003 року, акт прийомки виконаних робіт за лютий 2003 року, договір від 06.01.2003 року, договірну ціну на адміністративну будівлю від 01.02.2003 року, не являються належними доказами та не відповідають дійсності, оскільки згідно договору оренди нежитлового приміщення №20/14/17 від 23 грудня 2002 року, договору оренди від 17 лютого 2003 року, договору оренди №30 від 01 квітня 2003 року в зазначений час спірну адміністративну будівлю вже було здано ОСОБА_8 в оренду.

Отже, будівництво спірної адміністративної будівлі ніяким чином не могло проводитися на початку 2003 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», ОСОБА_3, ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_9 про визначення часток не підлягає задоволенню за його недоведеністю.

У звязку з чим колегія суддів не може погодитись повністю з доводами апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про визнання ідеальною частки ОСОБА_8 у спірному нерухомому майні. Оскільки позивач не довів, що його частка в спільному нерухомому майні на яку він претендує складає саме 49/50 та вона визначена з урахуванням відповідної частки ОСОБА_4 і це є ним доведено, а ці обставини підтверджені позивачем належними та допустимими доказами.

Що ж стосується позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_9 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, то колегія суддів вважає, що у його задоволенні також слід відмовити за його безпідставністю.

Оскільки вимоги даного позову грунтуються на ухвалі Київського районного суду м.Одеси від 06 липня 2011 року, яка на данний момент є скасованою. Крім того, доводи ОСОБА_9, що він з липня 2011 року за його особисті кошти провів реконструкцію і значне поліпшення спірної будівлі, та на сьогоднішній день площа будівлі збільшилась до 908 кв.м. не заслуговують на увагу, оскільки ним не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин, а Декларація про готовність об`єкта до експлуатації нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71, яка надана суду ОСОБА_9, не являється належним доказом того, що він за рахунок власних грошових коштів провів реконструкцію спірної будівлі. Також слід звернути увагу на те, що декларацію датовано 17.07.2014 року, тобто незаконне право власності ОСОБА_9 на той момент було скасовано і ні він, ні ОСОБА_8 не мали права проводити реконстукцію в спірній будівлі без дозволу її співвласниці а саме ОСОБА_4.

Зазначені обставини під час ухвалення місцевим судом рішенням у справі не враховано, що призвело до необґрунтованого задоволення позову ОСОБА_9 у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції без згоди відповідача ОСОБА_4 ухвалив припинити її право власності на належну їй частину в спірній нежитловій будівлі, на користь ОСОБА_9 та неправомірно оскаржуваним рішенням суд змушує ОСОБА_4 отримати грошові кошти замість належної їй частини спірної будівлі, враховуючи те, що вона не згода з розміром визначеної для неї, як співвласниці, частини в спірній нежитловій будівлі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають істотне значення для справи та порушив норми матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення заявлених позовів відсутні.

Апеляційний суд не позбавлений можливості виправити недоліки допущені судом першої інстанції під час розгляду справи, а тому з урахуванням викладеного і на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачам ОСОБА_8 та третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_9 у задоволенні їх позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити у повному обсязі.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_9 про визначення часток, яким ОСОБА_8 визначено 49/50 частин в адміністративній будівлі загальною площею 640,7 кв. м., розташованої за адресою м. Одеса, вул. М. Арнаутська, 71, скасувати та у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити.

Позов третьої особи ОСОБА_9, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору до ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності залишити без задоволення.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_11

ОСОБА_2