АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/770/15 Головуючий в І інстанції Спічак О.Б.
Категорія: 37 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 24 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Фурман Т.Г.
Чиркової К.Г.
при секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Третьої херсонської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договорів дарування та купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Третьої Херсонської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договорів дарування та купівлі-продажу недійсними та визнання права власності, зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, яка за життя заповіла йому та відповідачці ОСОБА_6 в рівних частках належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Від спадщини він не відмовлявся, а після смерті ОСОБА_10 прописався у спірній квартирі, де постійно проживав та здійснював управління нею.

Через деякий час позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно та оформила на себе право власності на цілу частку спірної квартири, яку без його відома подарувала їхній дочці ОСОБА_7

В подальшому ОСОБА_9 дізнався про те, що 17.10.2011 року ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В., продала зазначену вище квартиру ОСОБА_8

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 не мала права відчужувати цілу частку спірного майна, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом їй видано без врахування його права на спадщину, позивач, з урахуванням поданих в процесі розгляду справи уточнень, просив суд визнати недійсним вказане свідоцтво, визнати недійсними договір дарування від 05.03.2010 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7, та договір купівлі-продажу від 17.10.2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в частині відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в порядку спадкування на зазначену частку спадкового майна.

Рішенням суду від 27 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним вимог, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом та оспорюваних договорів не відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів, які оцінені судом односторонньо.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_13 доводи скарги не визнали, рішення суду просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_10, яка проживала в м. Херсоні у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

30 червня 1999 року ОСОБА_10 зробила розпорядження, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і все те, що буде їй належать по закону заповіла подружжю ОСОБА_6 і ОСОБА_9 в рівних частинах (а.с. 8,9).

Спадщину після ОСОБА_10 прийняла ОСОБА_6, яка 15 грудня 2000 року подала до Третьої херсонської державної нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 74).

ОСОБА_9 заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк та у визначеному законом порядку не подавав і з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадкове майно за заповітом до нотаріуса не звертався, в той час, як ОСОБА_6 оформила свої спадкові права, отримавши 09 липня 2001 року свідоцтво про право на спадщину, видане Третьою херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1445 (а.с. 78).

Про наявність іншого спадкоємця за заповітом - ОСОБА_9, ОСОБА_6 зазначала у своїй заяві про прийняття спадщини і наведений факт випливає із самого змісту заповіту, однак докази, які б давали підстави вважати ОСОБА_9 таким, що прийняв спадщину, нотаріусу не надавалися.

Не є доказом вступу позивача в управління чи володіння спадковим майном і довідка, видана ЖЕК ЖСК Комсомольського району м. Херсона 5.05.2001 року, із якої вбачається, що ОСОБА_9 був прописаний у спадковій квартирі 2.03.2001 року як тимчасовий жилець - строком на три місяці, в той час, як відповідно до положень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, таким доказом, зокрема міг бути запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця (а.с. 75, п. 113 Інструкції).

Таким чином, враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_9 нотаріусу не надавав і протягом тривалого періоду часу (біля 14 років) із заявою про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини до суду не звертався та питання щодо оформлення своїх спадкових прав в установленому законом порядку не порушував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_6 09.07.2001 року нотаріус діяв відповідно до вимог ст.ст. 549, 554 ЦК України 1963 року, що регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, і обґрунтовано вважав позивача спадкоємцем, який не прийняв спадщину, а тому частку, яка б йому належала, передав іншому спадкоємцеві за заповітом - ОСОБА_6, яка в послідуючому правомірно розпорядилася спірною квартирою на свій розсуд.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, що регулюють питання оцінки доказів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки сам факт тимчасової реєстрації в спадковій квартирі не є доказом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а із пояснень позивача вбачається, що всі дії щодо утримання спірної квартири вчиняла його дружина - ОСОБА_6, яка була зареєстрована в ній при житті спадкодавця.

Наполягаючи на тому, що прописався в квартирі 02.03.2001 року з метою прийняття спадщини, позивач не доводив, чому обрав такий шлях для цього і які перешкоди існували для подання державній нотаріальній конторі відповідної заяви, як це зробила його дружина (хоча саме для неї необхідності подавати заяву про прийняття спадщини не було), адже така дія є простішою, ніж здійснення реєстрації в квартирі, власник якої помер.

Не підтверджений належними доказами і факт постійного проживання позивача в спірній квартирі саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та факт здійснення ним конкретних дій щодо фактичного володіння або управління спадковим майном в установлений законом строк.

Надані ОСОБА_9 суду докази свідчать лише про використання ОСОБА_6 пільг позивача при оплаті житлово-комунальних послуг поза межами встановленого законом строку на прийняття спадщини, а медичне обслуговування за місцем його тимчасової реєстрації не є доказом вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с. 95,96,108).

Немає правового обґрунтування і посилання позивача на те, що документи на спадщину оформляла дружина, а він, довіряючи їй, не пересвідчився, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане з врахуванням його права на спадщину, оскільки вчинення такої нотаріальної дії, як оформлення спадкових прав, виходить за межі сімейних правовідносин, а відповідна довіреність позивачем не видавалася.

З аналогічних підстав не підлягає врахуванню і визнання відповідачкою ОСОБА_6 обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені ним вимоги та посилання на те, що оформлення спадкових прав здійснювала дочка - ОСОБА_7

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори ОСОБА_6 зверталася самостійно і вчиняла послідовні дії для реалізації спадкових прав. ОСОБА_7 такими повноваженнями наділена не була (а.с. 62, 74-78).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що не маючи передбачених пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном, ОСОБА_5. не міг оформити свої спадкові права через державну нотаріальну контору, а звернувшись до суду з вимогою про визнання права на частку у спадковій квартирі через 14 років з часу відкриття спадщини та після розпорядження спадковим майном іншим спадкоємцем, він, зважаючи на подану відповідачкою ОСОБА_8 заяву про застосування позовної давності та відповідно до вимог ЦК України 1963 року з цього приводу, не може доводити факт своєчасного прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, в тому числі загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: