Справа № 749/398/15-ц
Номер провадження 2/749/113/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Щорс

м. Щорс

Щорський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Шаповал З.О.

за участю секретаря Мирошниченко А.М.,

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Щорсі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що у відповідності із договором позики, що посвідчений розпискою від 05.07.2012 року відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача позику в сумі 1000 доларів США, що на той час було еквівалентно 8000 грн. Позика була надана строком до 05 січня 2013 року. Договором позики були передбачені нарахування процентів за користування позикою у розмірі 6% від загальної суми позики щомісячно. На виконання умов договору позики було укладено договір поруки з ОСОБА_3 згідно якого остання зобов»язувалась у разі неповернення боргу ОСОБА_2 сплатити вказану суму боргу. Всупереч умовам договору позики, від погашення боргу відповідачка ОСОБА_2 ухиляється, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму боргу 1000 доларів США що еквівалентно 22 500 гривень на день звернення до суду в солідарному порядку з ОСОБА_3 та штраф з ОСОБА_2 у розмірі 900 доларів США або 20043 рн за кожен день прострочки виконання зобов»язання за останні 6 місяців з розрахунку 0,5% від залишку суми заборгованості за кожен день прос рочки.

Позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених у позові. Згоден укласти мирову угоду з відповідачами на умовах, що останні повернуть йому суму основного боргу без сплати штрафу, пояснивши, що відповідачка ОСОБА_2 не сплатила жодної копійки боргу, а лише з 05.07.2012 року по жовтень 2014 року сплачувала позивачу 6% від суми боргу. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути основний борг з відповідачок в солідарному порядку, а штраф в розмірі 0,5% за кожен день прострочки за 6 місяців стягнути з ОСОБА_2 У квітні 2013 року в центрі міста у присутності ОСОБА_5 позивач вимагав від ОСОБА_3 повернення суми боргу. В подальшому у 2014 році та у 2015 році позивач за місцем роботи відповідачки ОСОБА_3неодноразово вимагав про виконання свого зобов»язання перед ним про повернення суми боргу, таким чином вважає, що строк дії поруки не припинений.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково та пояснила, що дійсно на розвиток підприємницької діяльності позичила у ОСОБА_6 в липні 2012 року одну тисячу доларів США на 6 місяців до 5 січня 2013 року. На той час це було було еквівалентно 8000 грн. Вона щомісячно сплачувала позивачу відсотки в розмірі 6% від суми позики і станом на жовтень 2014 року сплатила відсотків 20 000 грн, тому вважає, що відсотками вже погасила основний борг позивачу. Згодна на стягнення з неї суми боргу, але не більше ніж 8 000 грн сумі еквівалентній на час займу 1000 доларів США. ОСОБА_2Ю сама домовлялась за позику. ОСОБА_3 не вела перемовин з позивачем за істотні умови договору поруки, лише його підписала. В судових дебатах просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення штрафу.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та пояснили. що ОСОБА_3 лише погодилась засвідчити факт отримання ОСОБА_2 грошей від ОСОБА_1 Про умови укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2Ю договору позики стало відомо після звернення позивача до суду. У розписці ОСОБА_3 відсутнє посилання на договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В розписці позичальника таке посилання присутнє. При укладенні договору поруки сторонами не були дотримані вимоги ст..638 ЦК України, щодо визначення істотних умов, а саме обов»язок позичальника за договором позики, строк закінчення дії договору позики, порядок виконання зобов»язання поручителем, що свідчить про нікчемність правочину. Окрім цього, порука ОСОБА_3 по договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була припинена 05.07.2013 року у зв»язку з тим, що позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання, яке настало 05.01.2013 року, не пред»явив вимоги до поручителя ОСОБА_3 Ствердження позивачем про те, що він вимагав повернення грошей, коли саме від ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у 2014 році та у 2015 році, нічим не підтверджено. Позивачем не надано вимоги про повернення боргу ОСОБА_3 у письмовій формі.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що в його присутності позивач ОСОБА_1 біля магазину АТБ в кінці квітня 2013 року та на початку 2014 року нагадував ОСОБА_3 про повернення суми боргу.

Суд, вислухавши сторін, свідка, дослідивши письмові докази приходить до наступного. 05.07.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, який було посвідчено розпискою ОСОБА_2 Відповідачка ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 позику в сумі 1 000 доларів США. Позика була надана строком до 05.01.2013 року. Договором позики передбачено нарахування процентів за користування позикою у розмірі 6% від загальної суми позики щомісячно. А також відповідальність за прострочення виконання зобов»язання за договором позики у виді штрафу в розмірі 0,5 % від залишку суми заборгованості за кожен день прос рочки. На виконання умов договору було укладено договір поруки згідно якого відповідачка ОСОБА_3 зобов»язувалась у разі несплати боргу ОСОБА_2 сплатити основну суму боргу. Договором поруки не визначені істотні умови.

Зазначені умови договору відповідачкою ОСОБА_2 не оспорювалися. Договір поруки не визнається відповідачкою ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи відповідачки ОСОБА_2Ю про те, що вона борг повернула позивачу у повному обсязі, не ґрунтуються на доказах і спростовуються наявністю у позивача оригіналу розписки.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З урахуванням наведеного суд визначає розмір заборгованості за договором позики за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, що станом на 18.06.2015 року становить 22 500 грн і які підлягають стягненню з ОСОБА_2

За порушення умов договору сторонами передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов»язаннь за договором несумлінна сторона зобов»язана сплатити іншій стороні штраф 0,5% від залишку суми заборгованості за кожен день прос- рочки.

При вирішенні питання про стягнення неустойки слід також враховувати наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто штраф - це санкція, яка нараховується одноразово за умови настання певного порушення зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Між тим, для до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 268 ЦК України).

Відповідачкою ОСОБА_2Ю в судових дебатах заявлено про сплив позовної давності щодо позовних вимог про стягнення штрафу.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Аналіз норми ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Таким чином, погашення заборгованості за договором позики укладеного між сторонами визначено закінченням строку добровільної сплати боргу відповідачкою п.3 (а.с. 5) 05січня 2013 року, позовна давність на стягнення штрафу за порушення зобовязань тривала до 05січня 2014 року, а тому звернувшись до суду у квітні 2015 року з даним позовом позивач ОСОБА_1 пропустив строк на звернення з такими вимогами і вони задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з ОСОБА_2Ю та ОСОБА_3 в солідарному порядку боргу на користь позивача, то в цій частині слід відмовити виходячи зі слідую чого.

Договір поруки із ОСОБА_3 (а.с.5) як по формі так і змісту не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ст..638 ЦК України. ОСОБА_2 того, відповідно до ст.252 ЦК України строк зобов`язання визначається роками, місяцями, тижнями, днями чи годинами. Частиною ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців, від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд, дослідивши договір поруки укладений з ОСОБА_3 прийшов до висновку, що термін поруки сторонами в договорі не визначено, а тому позивач мав право пред»явити вимогу поручителю протягом шести місяців, тобто до 05.07.2013 року. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 пред»явленням вимоги до поручителя є як направлення_ вручення йому вимоги про погашення боргу(залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. Посилання позивача про те, що протягом 2014 року та 2015 року вимагав від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернення грошей, не підтверджено допустимим доказом.

Згідно з ч.1ч.3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звернення до суду ОСОБА_1 після спливу шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв»язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а не підставою для відмови у позові у зв»язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі за № 6-170цс13 від 17.09.2014 року зазначено, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов»язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя .

В зв»язку з частковим задоволенням вимог з відповідачки ОСОБА_2Ю на користь позивача присуджуються судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 227,27 грн.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 258, 261 ч.5,1046,1047,1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Повні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22 500 (двадцять дві тисячі п"ятсот) грн. боргу за договором позики, в решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 227,27(двісті двадцять сім ) 27 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Щорський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя З.О.Шаповал