У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, про знесення самочинного будівництва; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 10 454,08 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн; заборонити ОСОБА_6 здійснювати будівельні роботи на даху домоволодіння АДРЕСА_1, співвласником якого вона є.

Позов мотивовано тим, що у 2007 році ОСОБА_6 самовільно почала будівництво надбудови на загальному горищному приміщенні без згоди сусідів та дозволу на будівництво. Внаслідок проведення ремонтних робіт у приміщенні позивача пошкодилася стеля, відійшла стінка підсобного приміщення від основної стіни, збільшилися тріщини стін та стелі. Позивач неодноразово зверталася до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради з вимогою звернутися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_6, але бездіяльність посадових осіб Білгород-Дністровського міськвиконкому призвела до того, що ОСОБА_6 продовжувала незаконне самовільне будівництво, що спричинило їй матеріальну і моральну шкоду, у зв'язку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав.

У серпні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 витрати на ремонтні роботи та моральну шкоду, посилаючись на те, що у 2007 році вона запропонувала ОСОБА_5 здійснити частковий ремонт будівлі АДРЕСА_1, але остання відмовилась. Незважаючи на відмову ОСОБА_5, вона почала ремонтувати будівлю та понесла матеріальні витрати. Вважає, що своєю бездіяльністю та ненаданням допомоги і підтримки в організації та проведенні ремонтних робіт ОСОБА_5 завдано матеріальної і моральної шкоди.

У серпні 2008 року виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_6 демонтувати самочинно збудовану мансарду на домоволодінні АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що при здійсненні перевірки Державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю у м. Білгород-Дністровському Одеської області щодо дотримання законодавства при будівництві було виявлено в будівлі АДРЕСА_1 самочинно збудовану мансарду, чим грубо порушуються права ОСОБА_7 Дозвіл на будівництво мансарди ОСОБА_6 не видавався, припису від 27 серпня 2008 року № 135 про зупинення будівництва мансарди та надання дозвільних документів на будівництво прибудови ОСОБА_6 не дотримується, тому виконавчий комітет звернувся до суду з відповідним позовом про знесення мансарди.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 10 454 грн 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Позов ОСОБА_5 в частині вимог про стягнення моральної шкоди з виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області залишено без розгляду. Позов виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6 знести самочинно збудовану мансарду шляхом демонтування мансарди на домоволодінні АДРЕСА_1. Заборонено ОСОБА_6 здійснювати будь-які будівельні роботи на горищі домоволодіння по АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 9 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року в частині позовних вимог виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9, про знесення самочинного будівництва та позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди, залишено без змін.

За результатами нового апеляційного розгляду, рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 3 вересня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 10 454,08 грн скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

ОСОБА_6, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати в оскаржуваній частині та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_5 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, виходив з того, що відповідно до технічного висновку про стан несучих конструкцій та інженерного обладнання, виконаного товариством з обмеженою відповідальністю «Істок», внаслідок проведення ОСОБА_6 будівництва відбувається процес деформації будівлі, що є причиною проведення будівельних робіт без комплексного вирішення конструктивних заходів по всій будівлі в цілому. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6, ОСОБА_5, завдано матеріальну шкоду у розмірі 10 454 грн 08 коп., про що свідчать технічний висновок про стан основних несучих конструкцій та технічного обладнання, виконаного ТОВ «Істок» 28 вересня 2007 року, копії квитанцій та чеки, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 10 454,08 грн з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що технічний висновок ТОВ «Істок» про стан несучих конструкцій та інженерного обладнання був складений з метою визначення дійсного технічного стану будівельних робіт будівлі, оцінки фактичних показників якості нежилих приміщень у житловому будинку. У технічному висновку не зазначено, що таке будівництво здійснюється саме ОСОБА_6, а тому саме дії ОСОБА_6 спричинили деформацію будівлі. У матеріалах справи відсутня відповідна експертиза, яка б підтверджувала або спростовувала факт порушення будівельних норм і правил ОСОБА_6 та наслідки такого порушення, якщо вони мали місце. Позивач не довела заявлених нею позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду щодо завдання неправомірними діями ОСОБА_6 моральної шкоди позивачу у розмірі 5000 грн та залишив ухвалене ним рішення у цій частині без змін.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 є власником 4/100 частин, а ОСОБА_6 є власником 13/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

У 2007 році ОСОБА_6 почала будівництво надбудови на загальному приміщенні без згоди сусідів та без узгодження проекту проведення будівництва. 18 вересня 2007 року стосовно ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 97 КУпАП та постановою від 18 вересня 2007 року № 246 ОСОБА_6 за самовільне будівництво притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що неправомірними діями ОСОБА_6, пов'язаними з самочинним будівництвом їй було завдано матеріальної і моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не довела заявлених нею позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що саме дії ОСОБА_6 спричинили деформацію будівлі. Разом з тим, встановив факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із змісту наведених норм вбачається, що однією з підстав задоволення вимог про відшкодування моральної є встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкідливими наслідками, які настали.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

В ході розгляду справи апеляційний суд вказаних норм не врахував та не виконав вказівок, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, у якій зокрема зазначено, що стягуючи моральну шкоду у розмірі 5000 грн суди такий розмір не мотивували та не зазначили з яких міркувань виходили, визначаючи розмір моральної шкоди саме у цьому розмірі.

Апеляційним судом не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між протиправністю дій відповідача та факту завдання позивачу моральної шкоди, не перевірено доказів, якими підтверджуються вказані обставини.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, порушення норм процесуального права, що в свою чергу, призвело до поверхового вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення в частині позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст. 336, 338 ЦПК України його слід скасувати у зазначеній частині з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Справу у цій частині передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська