Справа № 755/1639/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. . м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, звертаючись з позовом до суду, просило стягнути ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва заборгованість по оплаті за фактично надані житлово-комунальні послуги у розмірі 1600,00 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., що є предметом позовних вимог.

Представник позивача Боката А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просив позов задовольнити, пояснила, що відповідач ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1. За період з 01 січня 2002 року по 01 липня 2004 року відповідач, як споживач послуг, не виконувала обов'язки щодо внесення щомісячної оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 1600,00 грн., оскільки відповідач у добровільному порядку погасити заборгованість відмовляється, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях на позов, та пождала заяву про застосування строків позовної давності, пояснила, що відповідач набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2011 року, зареєстрована та проживає в цій квартирі з листопада 2011 року. До укладання договору купівлі-продажу квартири, попереднім власником квартири була отримана довідка в ЖРЕО №414, якою підтверджено відсутність боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги, а після заселення до квартири відповідач в повному обсязі виконує свої обов'язки по сплаті за спожиті послуги. Відповідач вважає, що позивачем безпідставно пред'явлено до неї вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01 січня 2002 року по 01 липня 2004 року, оскільки на той час відповідач не була власником квартири, тому не може нести зобов'язання по сплаті боргу за попередніх власників квартири, також просила відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропущенням позивачем строків позовної давності для звернення з цим позовом до суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово - комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2011 року. (а.с.7-8)

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги на загальну суму 1600,00 грн., яка виникла за період з 01 січня 2002 року по 01 липня 2004 року, що підтверджується довідкою про нарахування та сплату по особовому рахунку 070436, яка приєднано до матеріалів справи. (а.с.14- 15)

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ОСОБА_1 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2011 року, відповідно до положень чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами спору, тягар утримання майна у власника майна виникає з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна, в даному випадку право власності у набувача виникає з моменту державної реєстрації на це майно.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в межах даного спору Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва безпідставно пред'явлені вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам за період з 01 січня 2002 року по 01 липня 2004 року в розмірі 1600,00 грн., оскільки позивачем не враховано обставини набуття відповідачем права власності на об'єкт нерухомого майна, та не наведено правових підстав для покладення на відповідача вимог зобов'язального характеру по оплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги до набуття останніми права власності на квартиру, а відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Під час судового розгляду справи, відповідачем подана спільну заява про застосування в межах спору загальних строків позовної давності, мотивуючи тим, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва просить стягнути з відповідача заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за період з 01 січня 2002 року по 01 липня 2004 року в розмірі 1600,00 грн., однак з позовом до суду позивач звернувся лише 19 січня 2015 року, тому виходячи із загальних строків позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаний період задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим.

Зважаючи на те, що в межах даного спору судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, тому відсутні підстави для застосування до склавшися відносин позовної давності в розумінні положень ст.261 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 322, 328, 334 Цивільного кодексу України, ст.68 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 20, 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, ст. ст. 10, 11, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я