_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/746/15
УХВАЛА

про розгляд заяви про забезпечення позову

15.06.2015 року суддя Київського районного суду м. Одеси Васильків О.В. розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Ресурс Енерго, про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Еко Ресурс Енерго до ОСОБА_1 про визнання пунктів договору позики недійсними, суддя, -

ВСТАНОВИЛА:

15.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, який в подальшому 07.05.2015 року уточнила та просить стягнути з ТОВ Еко Ресурс Енерго на свою користь грошові кошти у розмірі 521 544,99 грн. та стягнути судовий збір.

19.03.2015 року ТОВ Еко Ресурс Енерго звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, в якому просить визнати недійсними п. 4.1, 5.2, 6.1 договору безпроцентної позики № ГД301114, укладеного 03.01.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ Еко Ресурс Енерго в частині обовязку ТОВ Еко Ресурс Енерго по поверненню боргу у сумі в гривні еквівалентній 20 925 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення.

Ухвалою суду від 19.03.2015 року зустрічну позовну заяву ТОВ Еко Ресурс Енерго обєднано в одне провадження із первісним позовом.

12.06.2015 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме просить обмежити ТОВ Еко Ресурс Енерго у праві користування та розпорядження грошовими коштами в сумі невиконаних зобовязань у розмірі 770 383,13 грн. до розгляду справи по суті, та накласти арешт на грошові кошти в сумі невиконаних зобовязань у розмірі 770 383,13 грн., що знаходять на рахунку 9703, відкритому в ПАТ «Укрексімбанк».

При цьому, позивач мотивує заяви тим, що надані представником відповідача у судовому засіданні пояснення є доказуванням про факти ухилення відповідача від виконання зобов'язання. При цьому позивач зазначає, що представник позивача у судовому засіданні 05.06.2015 року визнав позов частково, а саме у межах суми позики у розмірі 170 330 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості досвідів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що всупереч положень постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» на підтвердження своїх доводів, викладених у заяві про забезпечення позову, позивач не надала жодних доказів.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як необґрунтована і недоведена. При цьому, суд враховує повторність звернення позивача із заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали та протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали особою без участі якої її було постановлено.

Суддя Васильків О. В.