УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Гончара В.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, треті особи: управління Державної міграційної служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити малолітню ОСОБА_8 права користування житловим приміщенням у його будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_7 не чинити йому перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття малолітньої ОСОБА_8 з реєстрації за цією адресою.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 14 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_7 укладено шлюб та з цього часу вони як подружжя проживали у цьому будинку без реєстрації, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_8, яка була зареєстрована у будинку.

12 лютого 2013 року за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано та за домовленістю вирішено, що донька залишиться на вихованні матері, на виконання якої у травні 2013 року вона з дитиною переїхала на постійне місце проживання у квартиру АДРЕСА_2, однак зняти дитину з реєстрації у належному позивачу будинку відмовляється, просив задовольнити позов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 березня 2015 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_6 у користуванні будинком шляхом зняття з реєстрації малолітньої ОСОБА_8

У касаційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що донька позивача не проживає у його будинку більше року, однак її реєстрація перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватись та розпоряджатись ним, що є підставою для задоволення позову.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

14 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб та з цього часу вони проживали у будинку позивача як подружжя, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька ОСОБА_8

13 квітня 2011 року дитина зареєстрована у будинку.

01 лютого 2013 року між сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину, за яким сторони домовились, що після припинення шлюбу донька залишиться на вихованні матері.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірвано, після чого дитина переїхала проживати разом з матір'ю за іншою адресою.

Позивач, посилаючись на ті обставини, що реєстрація дитини у його будинку створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні ним, звернувся до суду із цим позовом.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування ним у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування та встановлення обставин справи, не уточнив позовних вимог та не перевірив підстави заявленого позову і без вирішення питання про втрату права користування спірним будинком малолітньою ОСОБА_8 зробив помилковий висновок про можливість усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов'язання ОСОБА_7 зняти дитину з реєстрації.

При цьому не з'ясував, чи може бути питання про зняття з реєстрації самостійною підставою для захисту прав власника, не врахував, що згідно із законом особа підлягає реєстрації за місцем свого проживання і без вирішення питання про право користування житлом не можна вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку, оскільки воно є похідним.

Отже, суд не встановив належним чином обставини справи щодо права користування дитиною будинком позивача, не перевірив, які відносини склалися між сторонами щодо користування ним, не з'ясував, на підставі чого та в якості кого малолітня ОСОБА_8 проживала у будинку, чи набула вона право користуватись ним як член сім'ї власника та у зв'язку із чим не проживає на даний час у будинку, чи чиняться їй перешкоди у цьому.

Не надав оцінки договору між батьками про сплату аліментів щодо визначення місця проживання дитини, яким визначено, що дитина залишається на вихованні матері, не з'ясував, чи зберігається таким чином за нею право користування житлом, не врахував вимоги закону про те, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України), не надав цим обставинам відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції цих недоліків не усунув, на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, постановив ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судами норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду потрібно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. Савченко