Справа № 369/4653/15-ц
Провадження №2/369/2266/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 селищної ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 селищна рада звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 селищною радою було проведено обстеження земельної ділянки громадянки ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачка використовує земельну ділянку площею 0,1024 га, яка розташована в с. Новосілки по вулиці Васильківська, 95 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 31.01.1998.

У відповідності до результатів проведених геодезичних робіт по уточненню та зміні межі земельної ділянки по вулиці Академічній в с. Новосілки порушено межі земельної ділянки, а саме встановлено паркан на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0042 га, яка відноситься до земель загального користування ОСОБА_1 селищної ради.

Тому просив зобов»язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0, 0042 га, яка розташована на території ОСОБА_1 селищної ради за адресою с. Новосілки по вулиці Васильківська, 95 та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач та її представник позов не визнали, оскільки земельна ділянка відповідача не має прямого доступу до вулиці Академічної. Між її земельною ділянкою та вулицею Академічною знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0055 і площею 0,0025га. З іншої сторони, від її земельної ділянки є доступ до проїзду до вул. Академічної. Позивач в своїй позовній заяві не вказує ні кадастровий номер земельної ділянки відповідача, ні точні плани чи принаймні схему уявного самовільного зайняття. Ділянка під магазином передана в оренду ОСОБА_3

ОСОБА_3 здійснив незаконне будівництво магазину.

ОСОБА_4 схем, між земельною ділянкою відповідача та саме вулицею Академічною знаходиться земельна ділянка під домоволодінням ОСОБА_3 та ділянка під магазином. Жодна з цих двох ділянок не є ділянкою загального користування, як про це заявляє позивач.

З позовної заяви та з інших матеріалів справи не зрозуміло яке саме порушення в користуванні земельною ділянки нібито припустив відповідач, яким чином відповідач має його усунути. Також в позовній заяві фігурує площа нібито зайнятої земельної ділянки площею 0,0042га. В поданні районного прокурора фігурує вже дві цифри - 0,003га та 0,038га, що в сукупності складають 0,041га нібито самовільно зайнятої землі при загальній площі належної відповідачу земельної ділянки 0,1024га. За матеріалами справи площа самовільно зайнятої відповідачем ділянки може сягати 40% від загальної площі земельної ділянки, що не можливо навіть теоретично через високу щільність забудови по вулиці Васильківській в селі Новосілки.

Позивач не надав жодних доказів того, що геодезичні та землевпорядні роботи проведено сертифікованим інженером-землевпорядником, розроблена технічна документація і встановлені межові знаки та не надав жодних належних доказів того, що відповідач самовільно займає земельну ділянку загального користування по вулиці Академічній.

ОСОБА_4 про винесення в натуру (на місцевість) земельної ділянки, розробленим спеціалізованим підприємством межі земельної ділянки відповідача зі сторони вулиці Академічній обумовлені капітальною нежитловою спорудою (гараж) і не можуть мінятися шляхом перенесення паркану, як цього вимагає позивач.

Притягнутий до участі в справі ухвалою суду від 26.05.2015 третя особа ОСОБА_3 позов підтримав, проте демонстративно покинув зал судового засідання з власної ініціативи.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 використовує земельну ділянку площею 0,1024 га, яка розташована в с. Новосілки по вулиці Васильківська, 95 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 31.01.1998 виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 селищної ради.

ОСОБА_4 ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 153 ЗК України передбачає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним, що означає непорушність здійснення правомочностей з володіння, користування та розпорядження майном.

Наполягаючи на позовних вимогах представник позивача посилається на проведення обстеження, а потім геодезичних робіт щодо зміни меж земельних ділянок, та надає розрахунок самовільно зайнятої відповідачем земельної ділянки площею 0,0042 га., проте, не вказує ні кадастровий номер земельної ділянки відповідача, ні плани чи схеми самовільного зайняття, якщо нею самовільно встановлений паркан, то в якій бік, на яку відстань його необхідно перенести.

Як вбачається з наведеною відповідачкою схемою, між її земельною ділянкою та вулицею Академічною знаходиться земельна ділянка під домоволодінням ОСОБА_3 та ділянка під магазином. Жодна з цих двох ділянок не є ділянкою загального користування, як про це заявляє позивач.

Тобто, яке саме порушення в користуванні земельною ділянки припустив відповідач, яким чином відповідач має його усунути, в судовому засіданні не доведено.

Крім цього, позов позивача є беззмістовним, оскільки в позовній заяві фігурує площа зайнятої земельної ділянки площею 0,0042га, проте, в поданні районного прокурора фігурує вже дві цифри - 0,003га та 0,038га, що в сукупності складають 0,041га самовільно зайнятої землі при загальній площі належної відповідачу земельної ділянки 0,1024га.

Також представник позивача не надала жодних доказів того, що геодезичні та землевпорядні роботи проведено сертифікованим інженером-землевпорядником, розроблена технічна документація і встановлені межові знаки як це передбачається ст.. 55 ЗУ «Про землеустрій».

Тобто, позивач не надав жодних належних доказів того, що відповідач самовільно займає земельну ділянку загального користування по вулиці Академічній.

ОСОБА_4 ч.1 ст. 316 ЦК України , правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК).

ОСОБА_4 із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В узгодження з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_4 ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до Розділу 2 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 (з наступними змінами та доповненнями), комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) серед іншого включає встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

ОСОБА_4 ч. 1 статті 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам.

ОСОБА_4 про винесення в натуру (на місцевість) земельної ділянки від 26.01.2009, розробленим спеціалізованим підприємством, земельної ділянки відповідача зі сторони вулиці Академічній обумовлені капітальною нежитловою спорудою (гараж) і не можуть мінятися шляхом перенесення паркану, як цього вимагає позивач.

До компетенції органів місцевого самоврядування відноситься загальний нагляд за процесом контролю за землекористуванням, координація цього процесу, вирішення спорів. Це випливає із системного аналізу законодавства із контролю за використанням земель, законодавства про самоврядування. Відповідно, органі місцевого самоврядування не можуть перебирати на себе повноваження із контролю за використанням земель.

Як на єдиний доказ в підтвердження позовних вимог, представник позивача посилається на подання прокуратури Києво-Святошинського району про усунення порушень норм земельного законодавства , причин та умов , що їм сприяли, проте, згідно відповіді прокуратури Києво-Святошинського району Київської області вих. № 6172 від 08.06.2015,прокуратурою району за результатами перевірки встановлено порушення вимог земельного законодавства та внесено подання до ОСОБА_1 селищної ради про вжиття заходів щодо усунення порушень норм земельного законодавства, причин та умов, що їм сприяли. На виконання подання прокуратури району позивачем заявлено позов до відповідача про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Тобто, перевірка стосувалась дій посадових осіб ОСОБА_1 селищної ради та відповідності їх дій положенням та вимогам чинного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності ло ст.. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ОСОБА_4 зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 104 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

ОСОБА_4 зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачем.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, суд взагалі не вбачає порушення будь-яких прав та законних інтересів позивача. Доводи представника позивача носять лише формальний та гіпотетичний характер, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними доказами.

Тобто посилання позивача та його представника в судовому засіданні на норми діючого законодавства, як в тексті позовної заяви, також в судовому засіданні щодо виконання позивачем вимог законодавства в сфері земельних відносин, щодо їх компетенції в цій галузі, не свідчать про порушення відповідачкою їх прав, оскільки як вбачається з тексту позовної заяви по вул. Академічній в с. Новосілки порушено межі земельної ділянки , а саме встановлено паркан на самовільно зайнятій земельній ділянці, проте, яке відношення до цього має відповідачка, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, також які саме права позивача порушені внаслідок самовільно зайнятої земельної ділянки, та яким чином усунути ці порушення в судовому засіданні не доведено.

Крім цього як вбачається з тексту позовної заяви, також в судовому засіданні , позивачем не зазначено причини подання позову, тобто, які саме права та/або інтереси позивача порушено відповідачем.

Окрім посилання представника позивача на подання прокуратури , в судовому засіданні не надано жодного доказу.

Крім того, позивачем також не доведено, у чому саме полягає порушення його прав, якщо навіть було б доведено самовільне зайняття земельної ділянки відповідачкою .

Ст. 211 Земельного кодексу України стосується захисту порушення права на земельну ділянку. Для звернення за захистом певного права необхідно належними доказами навести наявність у позивача такого права, але належних доказів про наявність права не надано.

Таким чином, в судовому засіданні не доведено факту наявності порушення права та законних інтересів позивача, не доведено факту протиправної поведінки відповідача, та причинний зв»язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище.

Тобто, представник позивача не довела тих обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування позовних вимог, не спростувала тих обставин на які посилалися відповідач та представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача її права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 96, 107, 125, 126, 152, 153, 158 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 селищної ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: