08.06.2015 Єдиний унікальний номер 205/813/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Назаренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 06 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 50 000 грн., що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ на день передачі грошей складає 9900,99 доларів США зі строком повернення пять років, а саме до 24 жовтня 2012 року.

Станом на 05.02.2015 року сума позики відповідачем не повернута.

Також, в жовтні 2007 року позивач надав відповідачу у тимчасове користування машину швейну для пристрочування устілок «Strobel», тип 141-23 та машину швейну «Минерва», тип 72402-101. Відповідач відмовляється у добровільному порядку повертати майно та продовжує користуватись.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 165 632,67 грн., три проценти річних у розмірі 11 367,39, інфляційні нарахування у розмірі 42 418,53 грн. на загальну суму 219 418,59 грн.; витребувати у ОСОБА_2 машину швейну для пристрочування устілок «Strobel», тип 141-23 та машину швейну «Минерва», тип 72402-101.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 23 жовтні 2007 року уклав договір позики з ОСОБА_2 на суму 50 000 грн. строком до 24 жовтня 2012 року /а.с.6/. На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000 грн.

В обумовлений сторонами строк позичальник позичені кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначення кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Оскільки відповідач позичені кошти не повернув, то ці кошти мають бути стягнені на користь позивача судом.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Оскільки згідно розписки кошти передавалися у гривні, то саме ці кошти мають бути стягнені з відповідача, тобто 50 000 гривень.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням боргу у розмірі 50 000 гривень, строку прострочення виконання зобов'язань розмір 3 процентів річних складає 3 431,50 грн., інфляційні нарахування складають у розмірі 12805 грн..

Отже виходячи з вищевикладеного, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 165 632,67 грн. підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно розписки сума боргу зазначена 50 000 грн., тому з відповідача необхідно стягнути суму основного боргу в розмірі 50 000 грн., три відсотки річних у розмірі 3 431,50 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 12 805 грн..

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів

Оскільки обов'язок доказування незаконного утримання чужого майна покладається на позивача, тоді як позовна заява та матеріали справи не містять достовірних даних про незаконне утримання відповідачем належного позивачу майна, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині витребування у ОСОБА_2 машини швейної для пристрочування устілок «Strobel», тип 141-23 та машини швейної «Минерва», тип 72402-101, необхідно відмовити в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст..88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,60,179,212, 209 ЦПК України, на підставі ст.ст. ч.2 625, ст.1046, 1047, 1049, 387 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН:НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_2 суму боргу у розмірі 50000 грн., інфляційні нарахування у розмірі 12 805 грн. та три проценти річних у розмірі 3 431 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 662,23 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г.Остапенко