Справа № 357/4948/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рябченко Л. А. ,

при секретарі Вєтрова С. Д.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

з участю адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 1 цивільну справу за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6,

ОСОБА_7 сільської ради Білоцерківського району,

Третя особа: ОСОБА_8,

про встановлення факту проживання однією сімєю, встановлення нікчемності заповіту, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який помер 8.12.2014, без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по 8 грудня 2014 року; встановити нікчемність заповіту ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 1 липня 2014 року на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 8.12.2014 ОСОБА_9.

Вимоги представник позивача ОСОБА_3 обґрунтував тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 протягом вказаного періоду проживали разом однією сімєю як чоловік і жінка, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, спільний бюджет, вважали себе подружжям. Проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, хоча зареєстрована ОСОБА_5 була у квартирі АДРЕСА_2, які зєднані спільним тамбуром. За час спільного проживання проводили ремонт у квартирі № 119: встановлювали металопластикові конструкції, вхідні двері, клеїли шпалери. Останні роки життя ОСОБА_9 хворів, позивач займалася його лікуванням та доглядом, так як дітей та близьких родичів у нього не було. Після перенесеного інфаркту 31.08.2010 ОСОБА_9 заповів все належне йому майно ОСОБА_5. 21.02.2014 заповіт був скасований з невідомих позивачу причин.

8.12.2014 ОСОБА_9 помер, позивач взяла на себе організацію та всі витрати на поховання. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_3. Ключі від квартири знаходяться у позивача, вона продовжує сплачувати комунальні послуги. Для прийняття спадщини необхідно встановити вищевказаний юридичний факт, від якого залежить виникнення прав у позивача як спадкоємця.

10.02.2015 ОСОБА_5 подала до приватного нотаріуса ОСОБА_10 заяву про прийняття спадщини. Заяви також подали ОСОБА_6 та ОСОБА_8, за заявою якої була відкрита спадкова справа.

17.02.2015 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про надання витягу із спадкового реєстру, з якого їй стало відомо про існування заповіту, посвідченого ОСОБА_7 сільською радою Білоцерківського району від 1.07.2014, згідно з яким ОСОБА_9 заповів все своє майно ОСОБА_6.

Проте, при посвідченні вказаного заповіту було порушено низку нормативно-правових актів. Так, заповіт з незрозумілих причин посвідчувався ОСОБА_7 сільською радою, в той час як спадкодавець проживав у м.Білій Церкві, де є нотаріальна контора. Заповіт не містить всіх необхідних реквізитів та зареєстрований у Спадковому реєстрі не в день вчинення, а лише 17.01.2015 в порушення вимог «Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у спадковому реєстрі», затвердженого Постановою КМУ від 11.04.2011 № 491. А як згодом зясувалося, ОСОБА_7 сільська рада взагалі заповіт не посвідчувала, а зазначена у заповіті посадова особа ніколи не працювала у сільраді.

Недодержання загальних вимог до форми заповіту, порядку його посвідчення та реєстрації має наслідком його нікчемність у відповідності до ст.1257 ЦК України.

Окрім того, до правоохоронних органів подана заява про підробку оскаржуваного заповіту, в звязку з чим відкрите кримінальне провадження № 0001628 від 21.04.2015 за ст.358 КК України.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач, представники позивача підтримали позовні вимоги. Позивач додатково пояснила, що саме 27 червня ОСОБА_9 на родинному святі дні народження онуки позивачки у квартирі АДРЕСА_2 повідомив присутнім, що вони вирішили проживати разом як сімя. Останній пропонував їй неодноразово укласти шлюб, але вона відмовлялася, пояснюючи, що це не має ніякого значення, а ще вона не хоче бути «Пеньок». В роках вона плутається в силу свого віку та внаслідок перенесеної травми голови, яку заподіяла їй жінка, яка прийшла до її квартири з ОСОБА_6, вимагаючи надати ключі від квартири ОСОБА_9.

Проте, позивач зазначила, що вона проживала разом з ОСОБА_11 близько 8 років, останній недавно помер. Про скасування заповіту на її імя та про існування заповіту на імя ОСОБА_6 за час життя вона не знала.

Представник позивача, який є її сином, ОСОБА_12 додатково пояснив, що на прохання ОСОБА_9 він повідомив ОСОБА_6, що ОСОБА_5 з ОСОБА_9 «розписалися», оскільки останні «насідали на нього», щоб отримати квартиру в спадщину. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_12 повідомив у присутності ОСОБА_13 (цивільного чоловіка ОСОБА_6), що померлий не був одружений з ОСОБА_5 та заповіт на неї відсутній, чим відповідач і скористалася. А заповіт на імя позивачки був скасований в звязку з продажем автомобіля ОСОБА_9, яким користувався з 2009 по 2013 рік ОСОБА_13, оскільки ОСОБА_12 вважав, що заповіт буде перешкоджати переоформленню автомобіля (згідно довіреності) на нового власника.

Також представник пояснив, що з червня 2006 року він вирішив проживати з матірю - ОСОБА_5 в звязку з її похилим віком і помітив близькість стосунків між нею та ОСОБА_9, який мав вільний доступ до квартири позивачки, мав ключі, знав де знаходяться гроші, так само як і позивачка мала доступ до квартири ОСОБА_9 та мала ключі від неї. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 були теплі стосунки, симпатія один до одного, вони разом їздили на дачу позивачки, ОСОБА_9 допомагав пиляти дрова, варив ворота, тощо. Разом святкували всі родинні свята, їздили з ОСОБА_9 на 9 травня у м.Чорнобиль, звідки він родом, протягом 2007 2009 років, про що свідчать надані фото. Згодом здоровя його погіршилося. ОСОБА_5 доглядала за ОСОБА_9, обробляла протягом тривалого часу рани, ночувала з ним у квартирі № 119, готувала їсти, проте їли у квартирі № 118, купували необхідні ліки. Син позивачки ОСОБА_12 супроводжував ОСОБА_9 у магазин, у ощадбанк для отримання коштів та сплати комунальних послуг. Завжди був поряд, не залишав «старих» самих більш ніж на годину-півтори. Разом робили ремонт у квартирі. Коли ОСОБА_9 захворів, відвезли у лікарню та відвідували. Після смерті ОСОБА_9 займалися похованням, організацією похорону, поминального обіду, отримували свідоцтво про смерть та соціальну допомогу на поховання. Ніхто інший участі в цьому не брав, допомоги не надавав. ОСОБА_14 за час життя ОСОБА_9 декілька раз приходила, щоб позичити гроші.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник позов не визнали. Заперечення обґрунтували тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 проживали лише як сусіди, були людьми похилого віку, в звязку з чим ОСОБА_12 і переїхав жити до позивачки. Остання не виконувала ніяких обовязків як дружина, не готувала їсти, ОСОБА_9 харчувався у кафе магазину «Край», не прала, не прибирала, в квартирі було брудно, із заміною вікон допомагав ОСОБА_13. ОСОБА_9 сам взмозі був ходити в магазин, купував собі харчі. До нього часто заходили товариші. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 були лише сусідами, про що значиться у документах на отримання допомоги на поховання та написах на похоронних вінках «від сусідів».

Про відсутність заповіту на імя ОСОБА_5 дізналися після смерті ОСОБА_9, про наявність заповіту на своє імя дізналася від нотаріуса при подачі заяви. Заповіт не вважає недійсним, підстав для визнання його недійсним чи нікчемним немає. Представник відповідача заперечила проти уточнень представника позивача щодо встановлення нікчемності заповіту в звязку з їх несвоєчасністю.

Представник відповідача - ОСОБА_7 сільської ради Білоцерківського району Київської області в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. На ухвалу суду про забезпечення доказів відповідач надав відповідь 23.06.2015 № 02-14-73 про те, що сільською радою не був посвідчений заповіт ОСОБА_9 1.07.2014; ОСОБА_15 на посаді секретаря сільської ради не працювала; та надав копію реєстру нотаріальних дій органу місцевого самоврядування та штатного розпису працівників сільради.

Представник третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_16 - вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_9 жив сам, часто телефонував до ОСОБА_8, яка була його «коханкою» в молодості та останні роки навіть пропонував переїхати жити до нього. Але в силу того, що остання живе у м.Мукачево Закарпатської області та не може вільно пересуватися, не змогла приїхати до нього. ОСОБА_16 декілька разів на рік у своїх справах приїздила до м.Білої Церкви та заходила до ОСОБА_9, проте жінки в його домі не бачила, у квартирі не було порядку. Про можливість заповіту на імя ОСОБА_8 повідомила в телефонній розмові ОСОБА_6.

Заслухавши доводи сторін, їх представників, представника третьої особи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що 8.12.2014 у м.Білій Церкві помер ОСОБА_9, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що видане свідоцтво про смерть. Отримав свідоцтво у реєстраційній службі відділу ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 10.02.2015 заявник ОСОБА_12 син ОСОБА_5, при цьому паспорт громадянина України СК 900222, виданий ОСОБА_9 був вилучений, про що свідчить актовий запис про смерть № 2023 від 9.12.2014та повний витяг з ДРАЦС щодо актового запису про смерть.

8.12.2014 ОСОБА_5 сплатила за надання ритуальних послуг на поховання ОСОБА_9 4354грн., про що свідчить накладна, видана ПП ОСОБА_17.

Крім того, як пояснив представник ОСОБА_12, позивачем було сплачено 10.02.2014 вартість поминального обіду в Білоцерківському УПП УТОС в розмірі 2600грн., що не заперечувала відповідач ОСОБА_6 та свідки, допитані в судовому засіданні.

11.12.2014 ОСОБА_12 подав до УПФУ у м.Білій Церкві заяву про надання одноразової грошової допомоги на поховання сусіда ОСОБА_9, яку отримав 17.12.2014 в розмірі 5809,20грн., згідно з талоном до разового доручення № 127404/1635.

Після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом ОСОБА_10 Білоцерківського міського нотаріального округу була заведена спадкова справа № 1/2015, копія якої надана на запит суду.

26.01.2015 до нотаріуса надійшла заява ОСОБА_8 про прийняття спадщини за законом або за заповітом, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_5.

10.02.2015 заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_5, яка зазначила, що проживала разом з ОСОБА_9 однією сімєю.

13.02.2015 заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_6, в якій зазначила, що ОСОБА_9 залишив на її імя заповіт, посвідчений секретарем Чупирянської сільської ради Білоцерківського району від 1.07.2014 за № 25.

Звідки довідалася ОСОБА_6 про наявність заповіту на її імя остання суду достеменно не повідомила. Пояснила, що за час життя ОСОБА_9 про заповіт їй не було відомо.

10.02.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_10 був оформлений запит на адресу ОСОБА_7 сільської ради Білоцерківського району про надання копії заповіту ОСОБА_9 від 1.07.2014, який був виявлений згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру № 394502 від 26.01.2015.

В матеріалах справи міститься копія заповіту ОСОБА_9 від 1.07.2014, яким він заповів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, всі свої права та обовязки щодо всього належного йому майна, заповіт посвідчений секретарем Старинською В.П. Чупирянської сільської ради Білоцерківського району Київської області, зареєстрований в реєстрі № 25.

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 40478434 від 25.05.2015, заповіт ОСОБА_9 від 31.08.2010. посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10 на імя ОСОБА_5 був скасований за заявою 21.02.2014; чинним є заповіт ОСОБА_9 від 1.07.2014, посвідчений ОСОБА_7 сільською радою Білоцерківського району, номер в реєстрі нотаріальних дій № 25, номер у спадковому реєстрі 56999384, дата та час реєстрації ДП «Інформаційний центр» МЮУ 17.01.2015.

Проте, згідно відповіді ОСОБА_7 сільської ради Білоцерківського району від 23.06.2015 № 02-14-73 на ухвалу суду про забезпечення доказів, підписаної сільським головою ОСОБА_18, сільською радою не був посвідчений заповіт ОСОБА_9 1.07.2014; ОСОБА_15 на посаді секретаря сільської ради не працювала, секретарем значиться ОСОБА_19.

На підтвердження даної відповіді надана копія Реєстру нотаріальних дій органу місцевого самоврядування за період з 4.04.2014 по 4.12.2014, в якому реєстрація заповіту ОСОБА_9 відсутня, та копію штатного розпису працівників сільради, в якому секретар Старинська В.П. теж відсутня. Зазначена відповідь підтверджується і фотокопією Реєстру, наданого представником позивача, витягом із офіційного сайту органу місцевого самоврядування ОСОБА_7 сілької ради щодо керівного складу попередніх скликань, де секретарем сільради ОСОБА_15 не значиться, та копією пояснень ОСОБА_19, на запит адвоката ОСОБА_3 представника позивача, яка зазначила, що вона працює на посаді секретаря сільради з 2007 року по теперішній час, ОСОБА_15 на посаді секретаря не працювала та не виконувала тимчасово таких обовязків.

Позивач подала до Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області заяву про підробку оскаржуваного заповіту співмешканця ОСОБА_9, в звязку з чим відкрите кримінальне провадження № 0001628 від 21.04.2015 за ст.358 КК України.

На підтвердження факту проживання однією сімєю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач надала фотокартки та їх копії, як прокоментував представник позивача, поїздки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до м.Чорнобиль на день святкування 9 травня 2007 року, прогулянки у парку в м.Білій Церкві у 2009 році, святкування 9 травня 2010 року у квартирі АДРЕСА_2, дня народження ОСОБА_12 21.10.2009, а також листівки з вітаннями ОСОБА_9 від позивачки з підписом «твоя ОСОБА_5»; копії паспорта ОСОБА_9 та свідоцтва про смерть, оригінал якого знаходиться у позивача; копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: квартира АДРЕСА_3, за період з серпня 2007 по січень 2015 року, ключі від якої знаходяться у позивача та знаходилися за життя ОСОБА_9; копії акту прийому-передачі металопластикових конструкцій від 3.04.2009, де замовником значиться ОСОБА_9, а в графі підпис розписалася ОСОБА_5; квитанції про сплату вартості конструкцій; договору купівлі-продажу № 8380 від 6.02.2010 дверей металевих та акту прийому-передачі від 6.02.2010, де замовником значиться «ОСОБА_20, м.Б.Ц., Ярослава мудрого,44, кв.119», а підпис зазначений «Сизоненко»; витяг з історії хвороби ОСОБА_9 з 8.08.2010 по 23.08.2010, виданий Білоцерківською МЛ № 1; накладну, видану ПП ОСОБА_17 8.12.2014 за сплату вартості ритуальних послуг на поховання ОСОБА_9 в розмірі 4354грн., тощо.

Факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підтвердили свідки на стороні позивача, допитані в судовому засіданні. Так, свідок ОСОБА_21, пояснила , що вона є сусідкою по дачі позивачки по вул.Сухий яр у м.Білій Церкві, ОСОБА_9 постійно приїздив та допомагав працювати на дачі, а ОСОБА_5 піклувалася про нього, робила ремонт у його квартирі, що вона особисто бачила, навідуючись в гості, стосунки були між ними теплими, виглядали закоханими, ОСОБА_9 дарував квіти позивачці, разом святкували всі родинні свята, років 5 назад остання говорила, що ОСОБА_9 пропонував одружитися, але вона сміялася, що не хоче бути «Пеньок», останні 3 роки ОСОБА_9 хворів, позивач його доглядала.

Свідок ОСОБА_22 зять представника позивача ОСОБА_12 пояснив, що з 2006 року зустрічався з онукою позивачки, бачив у квартирі позивача ОСОБА_9, після одруження у 2007 році разом святкували всі родинні свята, на яких завжди був ОСОБА_9, у нього були теплі стосунки до ОСОБА_5, обіймав її, шуткував, завжди були поряд, позивач сміялася на пропозицію одруження: «досить, що ти ОСОБА_9».

Свідок ОСОБА_23 сусід ОСОБА_9 та ОСОБА_5- пояснив, що у 2006 чи 2007 році ходив до ОСОБА_9, бачив на кухні ОСОБА_5, всі в підїзді вважали, що вони живуть разом, разом їх бачили на вулиці, на лавочці, тощо.

Свідки на стороні відповідача ОСОБА_24 начальник сектора дільничих інспекторів міліції пояснив, що у березні 2015 року виходив на перевірку заяви ОСОБА_6, яка предявивши заповіт вимагала, щоб їй забезпечили доступ до квартири АДРЕСА_3, на що ОСОБА_5 та ОСОБА_12, представившись сусідами, згодом пояснили, що ОСОБА_5 співмешканка ОСОБА_9, ключі від квартири в неї. При цьому, їй була завдана травма жінкою, що була з ОСОБА_6, проводиться перевірка по даному факту. Квартиру було запропоновано сторонам конфлікту опечатати.

Свідок ОСОБА_13 цивільний чоловік відповідачки ОСОБА_6 пояснив, що мав дружні стосунки з ОСОБА_9. які в нього були стосунки із ОСОБА_5 не знає, ніколи її не бачив у квартирі № 119, заходив часто, давав поради щодо заміни вікон, про заповіти йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_25 сусідка з І-го підїзду пояснила, що не знає хто така ОСОБА_5, ОСОБА_9 завжди бачила на вулиці самого, на кладовищі бачила вінки на могилі ОСОБА_9 «від сусідів ОСОБА_5 і ОСОБА_12».

Свідок ОСОБА_26 сусідка по підїзду пояснила. що декілька раз отримувала за ОСОБА_9 пенсію та заносила йому додому до квартири № 119, нікого у його квартирі не бачила, на похороні бачила ОСОБА_12, ОСОБА_5 не бачила, чи прощалася вона з покійним теж не бачила.

Відповідно до п.5) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає факти про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до Судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного суду України, згідно п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України:

«Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані

спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.»

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який помер 8.12.2014, без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по 8 грудня 2014 року та доведеність такого факту. Факт підтверджується вищевказаними наданими позивачем доказами: фотознімками, документами померлого, які знаходяться у позивача, наявністю у позивача ключів від квартири покійного, до якої вона мала вільний доступ як за життя ОСОБА_9, так і після його смерті, документами про організацію поховання, тощо, та показами свідків, які підтвердили факт спільного проживання, ведення господарства, догляду за ОСОБА_9 під час хвороби, намірів останнього одружитися із ОСОБА_5. Сама позивач плутається у роках в силу свого віку та стану здоровя, але період, про який йдеться мова достеменно встановлений на підставі пояснень представника позивача, свідків та на підставі поданих позивачем документів.

Покази відповідача ОСОБА_6 та її свідків ніяким чином не спростували твердження позивача про спільне проживання зі спадкодавцем, не надали будь-яких доказів заперечуючи даний факт, свідки лише зазначили, що не бачили ОСОБА_5 у квартирі ОСОБА_9, не змогли надати детальних пояснень щодо обставин проживання ОСОБА_9, тощо. Тому, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача щодо встановлення факту, від якого залежить виникнення прав позивача на спадкування за законом після смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.1264ЦК України:

«У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.»

На думку суду, вимога щодо нікчемність заповіту ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 1 липня 2014 року на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та посвідченого секретарем Чупирянської сільської ради Білоцерківського району ОСОБА_15, підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_7 сільська рада Білоцерківського району повідомила суд про те, що 1.07.2014 сільською радою не посвідчувався заповіт ОСОБА_9, ОСОБА_15 на посаді секретаря сільської ради не працювала, що підтверджується наданими сільською радою письмовими доказами. Крім того, реєстрація заповіту в порушення вимог законодавства була проведена у спадковому реєстрі лише 17.01.2015, а не в день його посвідчення.

Відповідно до ст.1247 ЦК України:

«Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.»

Відповідно до ст.1251 ЦК України:

«Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.»

Проте, з незрозумілих причин, у заповіті ОСОБА_9, який постійно проживав у м.Білій Церкві та де знаходилося його майно, зазначено, що він посвідчується ОСОБА_7 сільською радою.

Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України:

«Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.»

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України:

«Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.»

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, що встановлює підстави недійсності заповіту:

«Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.»

Тому, суд вважає, що вимоги позивача щодо встановлення нікчемності оспорюваного заповіту підлягають до задоволення, оскільки, як зазначалося вище він не посвідчувався особою, яка зазначена у заповіті, не реєструвався у день вчинення у спадковому реєстрі, складений з порушенням вимог ст.1247 ЦК України.

Заперечення представника відповідача щодо неможливості уточнення позовних вимог щодо недійсності чи то нікчемності заповіту суд не може взяти до уваги, оскільки підстави недійсності заповіту, відповідно до ст.1257 ЦК України, якою зокрема встановлені підстави нікчемності заповіту, були зазначені представником позивача у позовній заяві від 7.05.2015, поданій на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2015 про залишення позовної заяви без руху, тобто до відкриття провадження по справі.

Враховуючи, що факт проживання однією сімєю позивача та спадкодавця встановлений, нікчемність заповіту на імя відповідача ОСОБА_6 встановлена, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 8.12.2014 ОСОБА_9, на підставі ст.1264 ЦК України, як за спадкоємцем четвертої черги.

Підстав для спадкування після смерті ОСОБА_9 за законом чи заповітом у ОСОБА_8 та у ОСОБА_6 за законом - немає, інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно з довідкою № 1083 від 14.07.2015 КП КОР «Білоцерківське бюро технічної інвентаризації», наданою на запит суду, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності № 3537 від 5.04.1993, виданого виконкомом Білоцерківської міської ради; вартість квартири зазначена у свідоцтві в розмірі 25900крб.. Тому, судом повторно направлено до КП КОР «Білоцерківське бюро технічної інвентаризації» запит щодо інвентарної вартості спірної квартири. На день ухвалення рішення така відповідь у матеріалах справи відсутня, в звязку з чим розмір судового збору за подання вимог майнового характеру встановлена судом у максимальному розмірі 3654грн..

Відповідно до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати. До повернення позивачу підлягає сплачена сума судового збору в розмірі 243,60грн..

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України:

«Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.»

Судовий збір за розгляд позовних вимог немайнового характеру становить 243,60грн. та за розгляд позовних вимог майнового характеру в розмірі 3654грн., всього - 3897грн. 60коп., що підлягає до стягнення з відповідачів у рівних частках.

На підставі ст. 3 СК України, ст.ст. 203, 215, 1216, 1220, 1222, 1223, 1247, 1257, 1251, 1252, 1258, 1264 ЦК України, керуючись ст.ст. 3-13, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 234. 256, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_9, який помер 8.12.2014, без реєстрації шлюбу з червня 2006 року по 8 грудня 2014 року.

Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 1 липня 2014 року на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого 8.12.2014 ОСОБА_9.

Звільнити позивача від сплати судового збору.

Повернути ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 243грн. 60коп., внесений квитанцією 0.0.368520245.1 від 2.04.2015.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради Білоцерківського району Київської області судовий збір на користь держави в розмірі 3897грн. 60коп.: по 1948грн. 80коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення цього рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів після отримання його копії.

Суддя ОСОБА_27