МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 _____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-742/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді - Жуган Л.В.

при секретарі - Повалій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 27.01.2009 р. звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку. Обгрунтовуючи вимоги поданого позову, позивачка зазначила, що 13.01.2003 року їй, та членам її сімї: батьку - ОСОБА_3, матері - ОСОБА_5, бабусі - ОСОБА_6 було безоплатно передано в приватну спільну часткову власність по ? частині 3-кімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1. Після приватизації, співвласники вирішили продати зазначену квартиру та придбати будинок для подальшого проживання. 10.09.2004 р., згідно договору купівлі-продажу квартира була продана, та 14.09.2004 року на імя ОСОБА_3, за виручені від продажу квартири кошти, придбано житловий будинок №11, по вул. Тираспольська (Застава 1) в м. Одесі. Позивачка разом з дітьми була зареєстрована та фактично проживала у придбаному будинку. Крім того 1/3 будинку також належить її братові - ОСОБА_4 Позивачка зазначає, що їй не було відомо до літа 2008 р., що при придбанні спірного будинку, право власності було оформлено тільки на ОСОБА_3, тому просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину зазначеного будинку.

В процесі розгляду справи позивачка декілька раз змінювала, уточнювала позовні вимоги, за остаточно уточненою редакцію позовних вимог, просила визнати 2/3 частини житлового будинку №11, по вул. Тираспольській, у м. Одесі спільною сумісною ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 Визначити частку позивачки у спільному майні, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину спірного будинку та залишити ? частину житлового будинку у спільній сумісній власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та стягнути на користь позивачки судові витрати. Обгрунтовуючи вимоги уточненої позовної заяви, позивачка зазначила, що оскільки 1/3 частини спірного будинку належить її братові, тому 2/3 частини є спільною сумісної власністю інших членів сімї, у звязку з тим, що придбання спірного будинку відбувалось за спільні кошти, виручені від продажу квартири. Таким чином, позивачка вважає, що її 1/4 частина від 2/3 частини спірного будинку складає 1/6 частину.

В судовому засіданні позивачка її представник за довіреністю ОСОБА_7 підтримали остаточно уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, залучений в якості співвідповідача ОСОБА_4, їх представник за ордером ОСОБА_8, заявлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, згідно поданих письмових заперечень, відповідно до яких вказали, що позивачці було відомо про умови укладання договору купівлі-продажу будинку, позивачем був пропущений строк позовної давності, поважних причин щодо обґрунтування підстав його пропуску позивачем не наведено, спірна частина будинку була придбана за значно більші кошти ніж отримано за продану квартиру, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору, протокольною ухвалою суду, за згодою сторін та їх представників, виключені із кола учасників судового процесу.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.01.2003 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради, квартира №52, по вул. Жоліо Кюрі, буд.№68, у м. Одесі належала на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3, та членам його сімї ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в рівних частках, що зареєстровано в КП «ОМБТІтаРОН» 16.04.2003 р.

За договором купівлі-продажу, укладеного 10.09.2004 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_10 купив квартиру №52, по вул. Жоліо Кюрі, буд.№68, у м. Одесі. Договір підписано сторонами особисто у присутності нотаріуса.

14.09.2004 року, за договором купівлі продажу ОСОБА_3 купив 2/3 частини, а ОСОБА_11 купила 1/3 частину житлового будинку №11 по вул. Тираспольській, (Застава 1) у м. Одесі, договір посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №8-4162. Право власності зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 05.10.2004 р. за номером 22596 в книзі 219-176, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

15.01.2008 р. ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_11 1/3 частину спірного будинку за нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу.

Після придбання ОСОБА_3 2/3 частини будинку №11, по вул. Тираспольській, у м. Одесі, ОСОБА_2 була зареєстрована у придбаному будинку, що підтверджується Довідкою про склад сімї та прописку від 17.07.2008 р.

З пояснень позивачки, ОСОБА_3, ОСОБА_4, встановлено, що позивачка проживає у спірному будинку, для неї та її неповнолітніх дітей виділено дві жилі кімнати.

У судовому засіданні 17.03.2009 р. позивачка пояснила суду, що 2/3 частини будинку №11, по вул. Тираспольська, 11, у м. Одесі у 2004 р. були придбані на праві власності на імя батька ОСОБА_3, за спільною згодою членів сімї, що відчужували кв. №52, по вул. Жоліо Кюрі, буд.№68, у м. Одесі. При цьому позивачка вказала, що вартість придбаних 2/3 частин будинку була більшою на 7 тис. доларів. США, від вартості проданої квартири, що зафіксовано технічним звукозаписом судового засідання. В обґрунтування своїх письмових позовних вимог позивачка також вказувала, що придбання 2/3 частин спірного будинку на імя ОСОБА_3 було здійснено за спільною згодою членів сімї співвласників квартири.

Допитаний в якості свідка, за клопотанням позивачки ОСОБА_12, також підтвердив суду, що він з 2004 р. особисто знайомий з членами сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за його участю здійснювався вибір будинку для придбання. Від спілкування йому відомо, що за спільною згодою, в тому числі згодою ОСОБА_2, було за суму більшу ніж вартість проданої квартири, придбано 2/3 частини будинку №11, по вул. Тираспольській, у м. Одесі на праві власності на імя ОСОБА_3

Показання свідка ОСОБА_13, допитаного в судовому засіданні, суд не приймає до уваги, так як своїми пояснення він вказав, що обставини придбання спірної частини будинку йому не відомі, свідок вказав що він здійснював ремонт в частині будинку де проживає ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Своїми обґрунтуваннями позовних вимог та поясненнями у судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, підтвердила факт згоди членів сімї на придбання у 2004 р. 2/3 частини будинку №11, по вул. Тираспольській, у м. Одесі на праві власності на імя ОСОБА_3, та при цьому ж заперечувала, що їй було відомо про оформлення права власності у 2004 р. на імя ОСОБА_3, вказуючи що про це їй стало відомо тільки у 2008 р.

Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Посилання позивачки на порушення її права як співвласника проданої ? частини приватизованої квартири, та придбання внаслідок цього за, в тому числі виручені від продажу квартири кошти - 2/3 частини спірного будинку №11, по вул. Тираспольській, у м. Одесі на імя ОСОБА_3, знайшли своє підтвердження, згідно поданих доказів.

При цьому суд враховує, що момент порушення права позивачки виник з моменту укладення угоди - 14.09.2004 року договору купівлі продажу, за яким ОСОБА_3 купив 2/3 частини житлового будинку №11, по вул. Тираспольській, (Застава 1) у м. Одесі, в тому числі за грошові кошти виручені від належної на праві власності ОСОБА_2 ? частки кв. №52, по вул. Жоліо Кюрі, буд.№68, у м. Одесі, - про умови якої їй було відомо, але до суду позивачка звернулась тільки 27.01.2009 р.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З пояснень наданих позивачкою, а також свідка ОСОБА_12 вбачається, що позивачка знала про умови договору купівлі-продажу спірного будинку з часу його укладення, порушення своїх прав повязує з виникненням конфліктних відносин щодо користування будинком з батьком та братом у 2008 році.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд вважає, що обставини якими позивачка обґрунтовує пропущення строку позовної є безпідставними та необґрунтованими, так як не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому строк позовної давності не підлягає поновленню.

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_7 у судовому засіданні 08.12.2010 р. просив урахувати, що придбана спірна частина будинку є спільною власністю батьків та дітей, посилаючись на норми ст. 175 СК України.

Такі обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, так як на час відчуження належної їй частки квартири, та придбання ОСОБА_3 2/3 частини спірного будинку, ОСОБА_2 була повнолітньою особою та не мала статусу дитини.

Згідно ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України п равовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину будинку відмовити, у звязку із закінченням строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя Л.В. Жуган