АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3392/15 Головуючий 1-інст. ОСОБА_1
Справа - № 642/849/15-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

за участю секретаря - Красношапка К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Південна залізниця» на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Південна залізниця» про стягнення суми,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Ленінського районного суду міста Харкова з позовом про захист прав споживачів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок невиконання договору перевезення у розмірі 27 грн. 93 коп. Заявою від 22.02.2015 року просила суд розглядати справу без її участі , долучити до матеріалів справи документи , які підтверджують витрати на правову допомогу та підлягають стягненню на користь позивача у разі задоволення позову (а.с.14)

Відповідач проти позову заперечував і просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись, що затримка поїзда відбулась з підстав, що не залежали від волевиявлення відповідача, позивач з приводу повернення невикористаного проїзного документу та з претензіями до відповідача не звертався.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 23 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 27, 93 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1611 грн. , а на користь держави 243,60 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Південна залізниця» просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі на підставі того, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач придбав проїзний документ серії УО №625293 на потяг №326 сполученням «Суми-Луганськ», з відправленням 29.01.2012 року о 23 год. 47 хв. зі ст. «Харків-Пасажирський». Проте, відбулась затримка вказаного потягу з підстав, які не залежали від відповідача, а саме через схід вантажного потягу з рейок у звязку з чим на дільниці Богодухів-Ворожба було відмінено та обмежено рух 47 приміських поїздів та рейсових автобусів. Винним у даній транспортній події було визнано ТОВ «Первая грузовая компания». Про затримку потягу пасажирам неодноразово повідомлялось засобами гучномовного звязку.

Вказує, що з наданої копії проїзного документу позивача не можна встановити чи є відмітка «Проїзний документ не використаний повністю з вини залізниці» відповідно до п.19.16 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажообігу та пошти залізничним транспортом України, що є підставою для виплати пасажиру повної вартості проїзного документа.

Крім того, згідно зі ст. 130 Статуту предявленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, має обовязково передувати предявлення до неї претензії, але висновок суду про про те, звернення позивача до залізниці для отримання довідки свідчить про її звернення в претензійному порядку є необґрунтованим, оскільки відповідно до Правил пасажир повинен звернутись до каси з оригіналом проїзного документу, а не до чергового вокзалу, який надає лише довідки.

Також вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд не оголосив у судовому засіданні відповідачу про заявлене клопотання щодо стягнень витрат на правову допомогу в розмірі 1611,00 грн., проти яких відповідач заперечує через їх непідтвердження та недоведеність іх розміру.

Сторони до апеляційного суду не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи скарги і матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга ДП «Південна залізниця» задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, як споживача послуг перевезення пасажирів залізничним транспортом були порушені, оскільки позивач не отримав послугу з перевезення потягом №326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29.01.2012 року о 23 год. 47 хв. і не був доставлений до місця призначення.

Вказані висновки суду відповідають обставинам справи і грунтуються на законі.

По справі встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач придбала проїзний документ серії УО № 625290 на потяг № 326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29.01.2012 року о 23 годині 47 хвилин зі ст.Харків-пасажирський до станції Лисичанськ Луганської області. Відповідно до цього документу потяг на станцію Лисичанськ мав прибути 30 січня 2012 року о 5 годині 41 хвилину.

Відповідач не заперечує факту затримки прибуття та відправлення потягу зі ст.Харків-пасажирськиї і цей факт підтверджується наданою позивачці довідкою чергового по вокзалу станції Харків-пасажирський, в якій зазначено, що потяг прибув на станцію Харків-пасажирський 30.01.2012 року з запізненням на 08-00 годин.

Відповідно до ч.1 ст.908, ст. 910 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов"язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов"язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспонртних кодексів (статутів).

Статтею 911 цього Кодексу визначені права пасажира , до яких, зокрема, відноситься право відмовитися від поїздки, повернути квіток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час і місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом.

Відповідно до вимог ст.ст.919,920 ч.2 ст.922 ЦК України перевізник зобов"язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а у разі відсутності таких строків - у розумний строк.

У разі порушення зобов"язань, що випливають із договору перевезення. сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У разі відмови пасажира від перевезення з причини затримки відправлення транспортного засобу перевізник зобов"язаний повернути пасажиру провізну плату.

Пунктами 37.1, 37.3 Правил перевезення пасажирів, багату, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом втсановлено, що пасажир має право на безпечне і своєчасне перевезення до місця призначення, указаного в проїзному документі, та належне обслуговування під час перевезення.

Перевізник зобов"язний безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом; своєчасно доводити до пасажирів та осіб, які зустрічають, інформацію про запізнення потягу, зміну колії прибуття чи відправлення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що права позивачва, як споживача послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом були поріушені, оскільки вона не отримала послугу з перевезення і не була доставлена до місця призначення та стягнув з відповідача 27,93 грн. - вартість квитка, оригінал якого був наданий позивачкою до суду та долучений до матеріалів справи (а.58).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI (далі - Закон) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Мінімальна заробітна плата в Україні станом на січень 2015 року складала 1218,88.грн, отже 40% від цієї суми становить 487,00 грн.

ОСОБА_4 надано до суду договір про надання правової допомоги № 150126/9 від 26 січня 2015 року, укладений нею з Приватним підприємством Максвелл файнешенел консалтинг груп лтд. (Maxvell Finacial Consulting Group Ltd ),в якому вказано, що предметом цього договору є, зокрема, підготовка, подання позову до ДП "Південна зілізниця", акт виконаних робіт за цим договором, в якому вказано про надання послуги у вигляді консультації прот ягом 20 хвилин і вартість цієї послуги в сумі 150-00 грн., та складання позову протягом 3-х годин і вартість цієї послуги в сумі 1461,00 грн. , а також оригінал квитагнції до прибуткового касового ордеру № 84 від 27.01.2015 року про сплату ОСОБА_4 за договором про надання правової допомоги Приватному підприємству Максвелл файнешенел консалтинггруп лтд. 1611,00 грн. (а.с.15-17).

Суд першої інстанції в рішенні не навів розрахунку витрат на правову допомогу та не послався на документальне їх підтвердження, проте, на думку судової колегії це не є підставою для скасування рішення в цій частині, оскільки з огляду на вищенаведене, сплачені позивачкою та стягнуті на її користь витрати на правову допомогу за їх розміром не суперечить вимогам ЗУ України № 4191-VI та є документально підтвердженими.

Інші доводи скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, який надав їм належну оцінку та навів в рішенні мотиви, з яких не прийняв їх до уваги.

Судова колегія визнає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення йогго без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Південна залізниця» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -