Справа № 464/1401/15-ц
пр.№ 2/464/684/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2015 Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон, ОСОБА_3, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №001050, укладений 25 вересня 2014 року, та стягнути з ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон на його користь завдані збитки в подвійному розмірі в сумі 250 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 вересня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №001050, відповідно до умов якого останній зобовязався придбати для позивача автомобіль „Cherу Tiggo вартістю 125000 грн. та передати такий у його користування. На виконання п. 8.2.1 вказаного договору, в цей же день ним внесено на рахунок відповідача 12500 грн. комісійної плати за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу. Представник ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон ОСОБА_5 на сайті компанії продемонструвала автомобіль „Cherу Tiggo, що є предметом лізингу, із зазначенням технічних параметрів та характеристик останнього, а також, повідомила, що після повної сплати вартості автомобіля, такий буде передано у його власність 29 30 вересня 2014 року. Після досягнення усіх істотних умов, 29 вересня 2014 року ним перераховано на рахунок відповідача кошти в розмірі 112500 грн., що склало повну вартість автомобіля. Внаслідок невиконання умов договору щодо передання предмета лізингу, звернувся до лізингодавця з вимогою виконати такі, на що 22 жовтня 2014 року отримав відповідь про зміну вартості предмета лізингу, а саме, що станом на день надання відповіді, в офіційного дилера вартість автомобіля „Cherу Tiggo з механічною коробкою передач складає 183500 грн., з автоматичною 196300 грн. Вказав, що зміна вартості предмета лізингу з моменту укладення договору не відбувалася, оскільки, у відповідності до реєстру рекомендованих роздрібних цін, ціна на обраний ним автомобіль введена ще 3 вересня 2014 року та становила 183950 грн., відтак, була відома відповідачу, а тому, ціна, передбачена договором фінансового лізингу, укладеного 25 вересня 2014 року, не може бути змінена. Вважає, що відповідач своїми діями ввів його, як споживача, в оману, достовірно знаючи на момент укладення вказаного договору про недійсність попередніх реєстрів цін та те, що вартість предмета лізингу з 3 вересня 2014 року є значно вищою.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із підстав, що викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що до моменту укладення договору фінансового лізингу здійснював пошук аналогічного автомобіля марки „Cherу Tiggo 2013 року, сумніву щодо придбання такого в салоні «Еталон» м. Одеса за ціною 125000 грн. у нього не виникло, оскільки ПАТ «Галичина-Авто» у м. Львові було продано два автомобілі за такою ціною. 26 вересня продав власний автомобіль марки ВАЗ 111730-140-31 за нижчою ціною для того, щоб достроково оплатити повну вартість предмета лізингу, та 29 вересня 2014 року кошти були перераховані ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон, однак, замовлення відповідачем автомобіля не відбулось, відповідно, такий не доставлено. Зазначив, що був переконаний, що сплативши вказану суму на рахунок відповідача, отримає автомобіль, у звязку з чим, був змушений продати власний автомобіль за нижчою ціною, а також втратив можливість придбати аналогічний автомобіль за 145000 грн. Крім цього, у звязку з відсутністю автомобіля, позбавлений заробітку. Внаслідок вчинення відповідачем дій щодо введення в оману, звернувся в Печерський РВ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про злочин.

Представник відповідача ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися. Від відповідача ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон до суду надійшли письмові заперечення на позов, які підписані відповідачем ОСОБА_3, як керівником вказаної юридичної особи, в яких просив суд відмовити у задоволенні такого мотивуючи тим, що договір фінансового лізингу №001050 вчинений у письмовій формі та підписаний позивачем добровільно. У вказаному договорі передбачено усі істотні умови, з якими ОСОБА_1 погодився та здійснив оплату комісії з організації та оформлення договору при його укладенні. Вважає поклилання позивача на те, що відповідач своїми діями ввів його в оману безпідставними, оскільки, позивач самостійно ознайомився зі змістом договору та підписав його, на власний розсуд обрав предмет лізингу, про що відповідно зазначив у своїй заяві від 25 вересня 2014 року. Вказав, що при укладені договору ціна предмета лізингу була сформована на основі пропозицій, викладених у мережі Інтернет і не перевищувала загальнозваженого показника ціни на аналогічні транспортні засоби станом на визначений період. Лізингодавець не бере участі в остаточному формуванні ціни предмета лізингу, ціна надається продавцем на момент перерахування коштів за товар, про що і зазначено в договорі. Вказане підтверджується п.5.4 договору, яким передбачено зміну вартості предмета лізингу. Зазначив, що після сплати позивачем авансового платежу 29 вересня 2014 року вартість предмета лізингу зросла, про що останнього повідомлено листом від 22 жовтня 2014 року. Щодо стягнення збитків у подвійному розмірі, вказав, що кошти в розмірі 125 000 грн., що складаються з комісії та суми авансового платежу, сплачені позивачем на виконання умов укладеного договору, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Просив розглядати справу за відсутності представника ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши інші докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг, істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частин 1, 2 ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Встановлено, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 001050 /а.с. 9-14, 15, 16, 17/. Відповідно до умов укладеного договору, відповідач, як лізингодавець, взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль марки „Cherу Tiggo, та передати такий в користування позивачу, як лізингоодержувачу, на строк та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.3 договору замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток 3 до цього Договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу.

На виконання умов вказаного договору позивачем 25 вересня 2014 року сплачено на рахунок лізингодавця 12500 грн. комісійної плати за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору фінансового лізингу, що підтверджується квитанцією №6 від 25 вересня 2014 року /а.с. 8/.

Пунктом 5.1 вказаного договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингодержувачеві протягом строку, що становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

29 вересня 2014 року позивач перерахував на рахунок відповідача 112500 грн., що підтверджується квитанцією №60 від 29 вересня 2014 року /а.с. 7/.

Із пояснень позивача судом встановлено, що після звернення до ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон у звязку з тим, що автомобіль після повної оплати його вартості не передано, йому повідомлено, що вартість такого збільшена та рекомендовано сплатити ще близько 60 000 грн.

Так, 2 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до адміністрації ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон із заявою про надання пояснень щодо зміни вартості предмету лізингу /а.с. 18/. 3 жовтня 2014 року позивач звернувся до лізингодавця із заявою про з'ясування причин неотримання предмету лізингу /а.с. 20-21/.

У відповідь на вказані заяви листом від 22 жовтня 2014 року за №581 відповідач ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон повідомило позивача про те, що вартість предмета лізингу за договором №001050 від 25 вересня 2014 року в офіційного дилера (постачальника) змінилась та на момент складання повідомлення вартість автомобіля „Cherу Tiggo з механічною коробкою передач складає 183 500 грн., з автоматичною 196 300 грн., та посилаючись на п.5.4 договору, запропонував сплатити цю різницю /а.с. 21/.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного в додатку №1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем.

Як видно з реєстру роздрібних цін №26-20140903 від 3 вересня 2014 року ОСОБА_4 „Сі Ей Автомотів, що є єдиним в Україні офіційним дилером автомобілів „Cherу, з 3 вересня 2014 року введена рекомендована роздрібна ціна на автомобіль марки „Cherу Tiggo, 2014 року випуску, що складає: з механічною коробкою передач 183 950 грн., з автоматичною 196 300 грн. /а.с. 19/.

Судом встановлено, що сторони погодили ціну предмета лізингу та така на момент укладення договору становила 125000 грн., про що зазначено в додатках до договору.

З пояснень позивача також встановлено, що інформацію про автомобіль „Cherу Tiggo, який в подальшому став предметом лізингу, довідався на сайті «Авто Ріа», де продавцем, ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон м. Одеса, анонсовано продаж вказаного автомобіля із зазначенням усіх технічних параметрів та характеристик такого /а.с. 4-5/.

Даний факт в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_6, яка пояснила, що позивач хотів придбати у неї автомобіль марки „Cherу Tiggo за 145 000 грн., однак, повідомив, що на сайті «Авто Ріа» знайшов аналогічний автомобіль за нижчою ціною.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон ввів позивача в оману щодо вартості предмета договору, яка станом на час укладення договору вже була значно вищою. Погоджена сторонами ціна предмета лізингу є, безумовно, істотною умовою укладеного між сторонами договору. Зважаючи на те, що позивач намагався придбати автомобіль аналогічної марки та моделі за нижчою ціною та відмовився від придбання автомобіля за ціною 145000 грн., суд дійшов висновку, що будучи обізнаним про реальну вартість предмета лізингу, такий договір ним не було б укладено. Твердження сторони відповідачів про збільшення ціни вже після укладення договору спростовується дослідженими у справі доказами.

У зв'язку з цим, не заслуговують на увагу доводи відповідача про зміну вартості предмета лізингу після укладення договору та покликання на п.5.4 договору, оскільки, як зазначено вище, така зміна вартості відбулася ще до укладення договору.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Необхідними умовами для відшкодування збитків є доведення факту спричинення одного із передбачених ч.2 ст. 22 ЦК України різновидів збитків саме тією особою, до якої висунуто вимогу про їх відшкодування. Крім того, заявлені до стягнення збитки мають бути завданими внаслідок порушення відповідачем цивільного права позивача у справі, а розмір збитків має перебувати у необхідному і безпосередньому причинному звязку із вчиненням відповідачем правопорушення.

За таких обставин, кошти, сплачені позивачем на виконання умов спірного договору та продаж власного автомобіля за нижчою ціною з метою дострокової оплати повної вартості предмету лізингу, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

У відповідності до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію, як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України.

Оскільки, факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 125000 грн. підтверджується квитанціями про сплату таких, суд дійшов висновку про необхідність застосування у даному випадку реституції та стягнення з відповідача ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон сплачених позивачем на виконання недійсного договору коштів.

Позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки договір укладений між позивачем та ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон, а також необґрунтованими є вимоги щодо стягнення збитків, у зв'язку з чим, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Крім цього, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 „Лізингова компанія „Еталон в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1250 грн., від сплати якого позивач звільнений, з огляду на звернення до суду з позовом про захист прав споживача.

Керуючись статтями 22, 216, 230, 638, 806 ЦК України, Законом України „Про фінансовий лізинг, Постановою Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, відшкодування збитків задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №001050, укладений 25 вересня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Еталон та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон на користь ОСОБА_1 125000 (сто двадцять п'ять тисяч) гривень, сплачених на виконання недійсного договору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Еталон в дохід держави судовий збір у розмірі 1250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) гривень.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.