Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2015 Справа №607/2154/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого - судді Грицака Р.М. при секретарі с/з Палашовської У.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені та інфляційних витрат за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення пені та інфляційних витрат за договором позики, обґрунтовуючи це тим, що 26.09.2011 р. між нею та відповідачем був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 727. Згідно умов даного договору позивач передала у власність кошти у розмірі 44 000,00 грн., із терміном їх повернення не пізніше 30.09.2011 року. У зв'язку із неповерненням вищевказаної позики відповідачем в термін обумовлений договором, 11.11.2011 р. на підставі виконавчого напису нотаріуса № 803 з останньої стягнуто на користь позивача грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн., однак стягнута сума відповідачем добровільно сплачена не була. 14.11.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса та 02.02.2012 р. звернено стягнення на заробітну плату відповідача. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.08.2012 р. - вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 171,91 грн. - за прострочення повернення коштів за договором позики від 26.09.2011 р., 308,00 грн. - інфляційного збільшення заборгованості, 1 000,00 грн. - за вчинення нотаріальних дій та 214,60 грн. - сплаченого судового збору. Однак, кошти за даним рішенням суду відповідачем позивачу не сплачено, тому рішенням Тернопільського міськрайонного суду30.09.2013 року з відповідача стягнуто в користь позивача пеню та суму інфляційних витрат за неповернення грошових коштів за договором позики за період з червня 2012 року по липень 2013 року. Однак відповідач кошти стягнуті за виконавчим написом нотаріусом та рішеннями суду не повертає та станом на 05.02.2015 року загальна сума заборгованості становить 33321 грн. 28 коп., тому позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 18459, 28 грн. та 8451,66 коп. інфляційних втрат за період з за період з серпня 2013 року по грудень 2014 року та судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася з невідомих на те суду причин, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подала, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечує позивач.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Серкізовською Т.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 727, (надалі - договір), за умовами якого позивач позичила відповідачу кошти у розмірі 44 000,00 грн., із терміном їх повернення не пізніше 30.09.2011 р. Частина 1 стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 11.11.2011 р. у зв'язку із неповерненням вищевказаної позики відповідачем в термін обумовлений договором, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 803 з останньої стягнуто на користь позивача грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн., однак стягнута сума відповідачем добровільно сплачена не була. 14.11.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса та 02.02.2012 р. звернено стягнення на заробітну плату відповідача. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.08.2012 р. у цивільній справі № 1915/10193/2012, - вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 171,91 грн. - за прострочення повернення коштів за договором позики від 26.09.2011 р., 308,00 грн. - інфляційного збільшення заборгованості, 1000,00 грн. - за вчинення нотаріальних дій та 214,60 грн. - сплаченого судового збору. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду 30.09.2013 року з відповідача стягнуто в користь позивача пеню в розмірі 14194,32 грн. та суму інфляційних витрат за неповернення грошових коштів за договором позики в розмірі 66,24 грн. за період з червня 2012 року по липень 2013 року. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій у власність грошові кошти, а інша - зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. За умовами пункту 2 договору, позичальник зобов'язалася повернути позикодавцеві таку саме суму грошових коштів до 30.09.2011 р. в порядку та умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За умовами ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 4 договору встановлено, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,1 відсоток від простроченої суми за кожен день.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості сума пені за неповернення суми позики за період з 01.08.2013 року по 05.02.2015 року становить 18459,28 коп. ( 33321,28 грн. х 0,1% х 554( дні)), а сума інфляційних витрат за період з серпня 2013 року по грудень 2014 року становить 8451,66 грн.

Відповідно до статей 549, 550, 551 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача в користь позивача пені в розмірі 18459, 28 грн. та 8451,66 коп. інфляційних втрат за період з за період з серпня 2013 року по грудень 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 269,11 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 224, 226, 228, 233, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 614, 629, 1046, 1048-1049, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, с.Шляхтинці,Тернопільський район, Тернопільська область) пеню в розмірі 18459,28 грн. за період з 01.08.2013 року по 05.02.2015 року, 8451,66 коп. інфляційних втрат за період з за період з серпня 2013 року по грудень 2014 року, а також 269,11 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяР. М. Грицак