АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4805/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном, третя особа: Відкрите акціонерне товариство «харківський завод тракторних двигунів» , -

встановила:

30.10.2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а саме нежитлових приміщень №№ 117, 118, 119а, 120 а, 121-:-135 третього поверху в літ.А-4-5-6-7 по вул. Киргизькій, 19 в м. Харкові шляхом демонтажу/знесення труб (димового та вентиляційного каналу) довжиною 3 м в частині їх розміщення на зовнішній стіні між нежитловими приміщеннями №117 та №118.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому, ФОП ОСОБА_3, на праві власності належать нежитлові приміщення №№ 117, 118, 119а, 120 а, 121-:-135 третього поверху в літ.А-4-5-6-7 по вул. Киргизькій, 19 в м. Харкові.

Відповідачу ОСОБА_1 належать нежитлові приміщення №№100-133 другого поверху в літ.А-4-5-6-7 по вул. Киргизькій, 19 в м. Харкові. Зазначені нежитлові приміщення знаходяться під належними позивачу нежитловими приміщеннями.

В 2014 році позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_1 з належних їй нежитлових приміщень другого поверху без будь-якої згоди або дозволу зі сторони позивача по зовнішній стіні належних позивачу нежитлових приміщень було розміщено дві труби (димового та вентиляційного каналу). Знаходження вказаних труб вздовж зовнішньої стіни належних позивачу нежитлових приміщень порушує його право власності. ОСОБА_3 не бажає розташування цих труб по зовнішній стіні його нежитлових приміщень, оскільки вказане приміщення перешкоджає у здійсненні ним права користування та розпорядження, приміщеннями, що знаходяться у його власності.

Представник позивача, за довіреністю ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача, за договором про надання правової допомоги, адвокат ОСОБА_5, в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року позов задоволений. Зобовязано відповідача ОСОБА_1 демонтувати труби (димового та вентиляційного каналу) довжиною 3 м в частині їх розміщення на зовнішній стіні між нежитловими приміщеннями №117 та №118 третього поверху в літ.А-4-5-6-7 по вул. Киргизькій, № 19 в м. Харкові.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, недослідження та неповне дослідження наявних у справі доказів, прийняття доказів судом з порушенням норм процесуального права, недоведеність позивачем порушення його права щодо знаходження труб димового та вентиляційного каналу поруч з його нежитловими приміщеннями.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно ст.308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 4, 179, 212, 213, 214 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.143, 144 Конституції України Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до п.44 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» до компетенції міських рад відносяться встановлення правил з питань благоустрою території населеного пункту.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів передбачає організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об'єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні власністю.

Як установлено судом, і таке вбачається з матеріалів справи, позивач ФОП ОСОБА_3 є власником нежитлових приміщень третього поверху №№ 117, 118, 119а, 120 а, 121-:-135 в літ.А-4-5-6-7 по вул. Киргизькій, № 19 в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02 вересня 2005 року, посвідченого 02.09.2005р. приватним нотаріусом, зареєстровано в реєстрі 3570. Право власності зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень другого поверху №№ 100-:-133 в літ.А-4-5-6-7 по вул. Киргизькій, 19 в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03 квітня 2006 року, посвідченого 03.04.2006р. приватним нотаріусом ОСОБА_6

Відповідач в належних йому нежитлових приміщеннях здійснив газифікацію топкової, для чого отримав технічні умови у ВАТ по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» 15.10.2010 р. №ІІ-384/10т і замовив робочий проект газифікації топкової по вул. Киргизькій, № 19 в Комінтернівському районі м. Харкова.

Під час здійснення газифікації нежитлових приміщень відповідача було здійснено монтаж двох труб, димового та вентиляційного каналу, які було виведено з нежитлового приміщення відповідача з другого поверху та проведено догори по фасаду нежитлової будівлі літ.А4-5-6-7 по вул. Киргизькій, № 19 в м. Харкові, в тому числі вздовж стіни третього поверху між нежитловими приміщеннями №117 і № 118, які належать позивачу. Зазначену обставину визнає відповідач.

Як вбачається з наявних обставин справи, наданих до суду Технічних умов ВАТ «Харківміськгаз» та складеного Робочого проекту газифікації топкової по вул. Киргизькій, № 19 в Комінтернівському районі м. Харкова під час розробки газифікації робочого проекту газифікації не враховувалась необхідність погодження прокладення труб димового та вентиляційного каналу з будь-якими власниками обєктів, де проходять відповідні труби, не враховувались обставини використання власниками інших нежитлових приміщень в цій же будівлі належних їм нежитлових приміщень, не враховувались положення щодо обовязковості отримання дозволу ДАБК для встановлення на фасаді нежитлової будівлі елементів додаткового обладнання мережі газопостачання, а також не враховувались вимоги законодавства з питань благоустрою території населеного пункту.

Так, згідно правовстановлюючого документу ФОП ОСОБА_3 належать на праві власності нежитлові приміщення третього поверху нежитлової будівлі літ.А4-5-6-7 по вул. Киргизькій, № 19 в м. Харкові.

Судом встановлено, що право власності позивача розповсюджується як на внутрішній простір нежитлових приміщень, зокрема стіни, стеля, підлога, так і на зовнішню стіну зазначених приміщень. Для безперешкодного використання власником зовнішньої стіни належних йому нежитлових приміщень необхідна відсутність поруч будь-яких конструкцій інших осіб. З питань використання зовнішньої стіни належних власнику нежитлових приміщень відповідні відносини регулюються також Законами України «Про благоустрій населених пунктів», «Про планування і забудову територій», «Про регулювання містобудівної діяльності» та виданими на їх підставі актами, в тому числі актами органів місцевого самоврядування.

Згідно акту обстеження від 07 квітня 2014 року, проведеного за наказом позивача його технічними працівниками та зроблених фотозображень, вбачається, що з нежитлових приміщень другого поверху виходять дві труби, які проходять вздовж зовнішньої стіні нежитлових приміщень третього поверху, що належить ФОП ОСОБА_3

Згідно фотозображень до акту обстеження розташування труб (вентиляційного та димового каналів) від 03 березня 2015р., наданого представником відповідача вбачається, що вказані труби димоходу та вентиляційного каналу прилягають до зовнішньої стіни настільки щільно, що виключає монтаж будь-яких пристроїв в цій частині зовнішньої стіни позивача.

Щодо текстового змісту акту обстеження розташування труб (вентиляційного та димового каналів) від 03.03.2015, наданого відповідачем суд відмічає, що вказаний акт та додатки до нього не містить документального підтвердження вказаного в ньому змісту. Зокрема, відсутні будь-які посилання, яким чином встановлено відстань труб відповідача від підвіконня позивача та зовнішньої стіни нежитлових приміщень позивача та за допомогою якого пристрою. При цьому позивач категорично заперечував факт доступу вказаних осіб до його нежитлових приміщень та проведення вказаного обстеження за його згодою. Додані відповідачем фотознімки з урахуванням наявного в них зображення труб додатково підтверджують доводи позивача щодо неможливості використовувати ним зовнішню стіну в місці розташування труб.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про планування та забудову територій», який діяв на момент виготовлення Робочого проекту встановлено, що перелік будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови КМУ від 30.09.2009р. №1104 зазначено про відсутність потреби в отриманні дозволів лише для капітального ремонту та реконструкції інженерних мереж (в тому числі мереж газифікації). В той час, як згідно Робочого проекту передбачалось фактично нове будівництво вводного газопроводу, монтаж нових труб димоходу та вентиляції, а не заміна існуючих раніше. Помилкове посилання суду першої інстанції на ДБН В.2.2-15-2005 не змінює суті вказаного порушення вимог законодавства Відповідачем. Адже саме Відповідач, який заперечував проти позову зобовязаний довести суду правомірність розташування ним труб вздовж зовнішньої стіни нежитлових приміщень Позивача.

Відповідно до п.п.2.4, 2.5. Правил благоустрою та забезпечення чистоти і порядку в місті Харкові, затверджених Рішенням 16 сесії 23 скликання Харківської міської ради від 16.06.2000р., які діяли до 16.11.2011р. фізичні особи в питаннях благоустрою території міста Харкова зобов'язані зберігати архітектуру фасадів, будинків, змінювати зовнішній вигляд фасадів будинків тільки на основі затверджених проектів та паспортів з погодженням в управлінні містобудування та архітектури міської ради та в органах держсанепіднадзору.

Відповідачем не надано суду доказів дотримання вказаних Положень законодавства під час розроблення проекту газифікації топкової.

Згідно Робочого проекту газифікації топкової по вул. Киргизькій, № 19 в Комінтернівському районі м. Харкова було передбачено, що складовою частиною газифікації є розміщення труб вентиляції і димоходу, а також передбачалась максимальна кількість осіб, які можуть знаходитись в газифікованій будівлі - не більше 50 осіб. Про зміст вказаного обмеження Відповідач був обізнаний ще до проведення газифікації, під час подання відповідного проекту до ВАТ «Харківміськгаз». В той же час відповідач не надав до суду будь-яких документів, що ним здійснювались будь-які погодження розміщення труб вентиляційного каналу і димоходу як складової частини газифікації топкової, а також питання обмеження знаходження осіб в газифікованій будівлі з позивачем ФОП ОСОБА_3 як власником нежитлових приміщень в цій же будівлі. Отже позивач став власником нежитлових приміщень третього поверху до моменту придбання відповідачем нежитлових приміщень другого поверху та до моменту газифікації приміщень відповідачем. За таких обставин саме відповідач зобовязаний був узгоджувати питання газифікації з власниками інших нежитлових приміщень, що розташовані в цій же будівлі або замовляти проект, який не передбачав би такого обмеження.

Як передбачає п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

За вказаних обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Рішенням суду першої інстанції про задоволення позову обґрунтовано встановлено, що права позивача на володіння, користування та розпорядження майном дійсно порушені відповідачем, який самовільно встановив труби димового та вентиляційного каналу на фасаді будівлі вздовж нежитлових приміщень позивача.

Висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює. Наявні можливі порушення норм матеріального і процесуального права не призвели до невірного вирішення справи по суті.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: -