Провадження №2/761/515/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Гаркуші Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про стягнення компенсації моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного агентства рибного господарства України (далі - відповідач) про стягнення компенсації моральної шкоди.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що через незаконне звільнення та невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі вже дуже тривалий час, позивач та його сім'я зазнає тяжких моральних страждань, у позивача погіршується здоров'я та він постійно страждає на психологічні стреси. Крім того, позивач не може офіційно влаштуватися на роботу, у зв'язку із тим, що в його трудовій книжці відсутній запис про звільнення.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що в штатному розписі відсутня посада виконуючого обов'язки начальника Управління.

Свідок ОСОБА_2, яка є дочкою позивача, суду пояснила, що у 2010 році, після звільнення позивача з роботи, у нього був пригнічений стан, у сім'ї почалися проблеми з грошима та сварки через це, крім того, у позивача погіршився стан здоров'я у зв'язку із чим він потрапив до лікарні. Свідок також зазначила, що вона особисто дуже переживала через звільнення позивача, у неї були сильні головні болі, через що вона знаходилася у лікарні близько тижня.

Свідок ОСОБА_3, який знайомий з позивачем з 2005-2006 року, пояснив, що після звільнення позивач став замкнутий, а в грудні 2014 року не бачив, щоб позивач радів життю.

Свідок ОСОБА_4, сусід позивача по будинку, знайомий з останнім приблизно 10 років, охарактеризував позивача з хорошої сторони, суду пояснив, що позивач раніше був відвертий, веселий, а останні роки став замкнутий.

Суд, заслухавши надані пояснення та покази свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2011 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було поновлено на посаді виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області та стягнуто на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 28488,06 грн.

18 жовтня 2011 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Корнієнко О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 29302513, з виконання виконавчого листа № 2-7473/11 від 30.09.2011 року, про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 13.06.2014 р. № К-8027/5, виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2011 року № 2-7473/11 не виконано, а постановою відділу від 29.12.2012 року ВП № 29302513 закінчено.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, останнім записом у ній є запис від 29.08.2010 р. про призначення його виконуючим обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2013 року, яке набрало законної сили, з Державного агентства рибного господарства на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2011 р. по 07.02.2013 року в сумі 50347,71 грн.

Згідно довідки № 2-10-9/4179-14 від 09.10.2014 року, відповідач перерахував позивачу середній заробіток 03.12.12 р. в сумі 28488,06 грн., а 13.12.13 р. - 50347,71 грн.

У матеріалах справи міститься численна медична документація, яка підтверджує звернення позивача до медичних установ та його лікування у 2013 та 2014 роках.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст.. 337-1 КЗпП України).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 09.10.2014 р., по даній справі було призначено судово - психологічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 ? 2. Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)? 3. Чи спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода) за умов ситуації, що досліджується у справі (незаконного звільнення його з посади та тривалого невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.07.2011 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаду, із якої звільнили)? 4. Якщо ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода), який можливий розмір становить грошова компенсація за завдані страждання (моральну шкоду)?

Відповідно до висновку Київського науково - дослідного інституту судових експертиз № 14601/14-32 від 17.04.2015 р., ситуація, яка розглядається в суді за позовом ОСОБА_1, вникла незалежно від його волевиявлення та призвела до проблематизації його життєвих обставин. Тривалий час він доводив незаконність звільнення його з роботи, відстоював свої права у судах. Такий розвиток подій здатний викликати почуття пригніченості, незадоволеності, несправедливості, тобто негативно вплинути на психологічне самопочуття ОСОБА_1, а тому потенціювати заподіяння шкоди.

У висновку також зазначено, що ситуація, що досліджувалася є психотравмувальною для позивача, якому спричинені моральні страждання, а орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані відповідачем страждання може становити 108 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням, показам свідків та наданим по справі доказам, суд дійшов висновку, що ситуація, яка склалася з приводу тривалого невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, призвела до проблематизації його життєвих обставин, що спричинено постійною необхідністю відновлювати свої права у судовому порядку.

Однак, суд не погоджується з орієнтовним розміром грошової компенсації за завдані відповідачем страждання, які були запропоновані експертом та розміром, який просить стягнути позивач, оскільки, такі розмірі є значними, а тому, враховуючи ступінь тяжкості страждань позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ЦПК України, ст.ст. 23 ЦК України; ст. 237-1 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про стягнення компенсації моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного агентства рибного господарства України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн.

Стягнути з Державного агентства рибного господарства України в дохід держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя