АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1400/15-ц 22-ц/774/1140/К/15
Справа № 214/1400/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22ц/774/1140/15 суддя Щеняєва І.Б.
Категорія 57 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Соколан Н.О.

при секретарі Петренко К.І.

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення вартості товару, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ФОП ОСОБА_3 про повернення грошової суми за товар, в якому просив визнати дії відповідача, що полягають в нечесній підприємницькій діяльності при наданні послуг протиправними, зобовязати ФОП ОСОБА_3 повернути йому грошові кошти за невиконання договірних обовязків в розмірі 1400 грн., стягнути з відповідача на його користь штраф за кожний день прострочення у розмірі 3% вартості послуги, розраховану відповідно до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 31500 грн., стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а також витрати на правову допомогу 2500 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив що 04.09.2012 року він за усною домовленістю надав ФОП ОСОБА_3 телефони на загальну суму 1400 грн., перелік яких вказаний в накладній на реалізацію строком на один місяць. ФОП ОСОБА_3 було представлено послугу по реалізації телефонів. Після закінчення місячного строку відповідачем не було повернуто ані телефони, ані грошові кошти. При цьому повідомлень з боку відповідача про подовження строку реалізації та зміни торгівельної точки на адресу позивача та на його мобільний телефон не надходило. На даний час ОСОБА_3 на торгівельному місці за адресою вул. Лермонтова, 37 м. Кривий Ріг не знаходиться, на телефонні дзвінки не відповідає. В січні 2014 року на адресу ФОП ОСОБА_3 позивач надіслав претензію з пропозицією повернути телефони або грошові кошти в розмірі 1400 грн. з переказом на розрахункові рахунки. Однак до теперішнього часу ніяких дій відповідачем не вчинено. Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, оскільки він змушений був переживати, втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, поставив питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність договору у будь-якій формі, оскільки згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» підтвердженням вчинення усного правочину може виступати квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон, або інший документ, що є розрахунковим. Так, на думку позивача в даній ситуації розрахунковим документом є накладна, з моменту укладення якої між сторонами виникли цивільно-правові відносини. Крім того, суд першої уваги безпідставно стягнув з позивача судовий збір на користь держави, оскільки у відповідності до вимог п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору та у відповідності до п. 4 ст. 88 ЦПК України він судовий збір має бути віднесений за рахунок держави.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи згідно накладної б/н від 04.09.2012 року, за підписом ОСОБА_3, зазначено наступне: «С-8» - 1 одиниця - ціною 550 грн., «С-14» - 01 одиниця - вартістю 500 грн., «е 71-нокиа» - 1 одиниця вартістю 350 грн., на загальну суму з ПДВ 1400,00 (а.с.2).

29.01.2014 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 було надіслано вимогу з пропозицією повернути телефони або грошові кошти в розмірі 1400 грн. з переказом на розрахункові рахунки (а.с.3), яку останній отримав особисто, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.4).

01.12.2013 року між ОСОБА_1А та ОСОБА_4 було укладено угоду про надання правової допомоги, в якій вартість юридичних послуг зазначена у розмірі 2000 грн. (а.с.8,10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст.60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, на які сторони посилаються в своїх вимогах чи запереченнях покладено на сторони.

Позивач посилається на обставини, за яких він передав на реалізацію відповідачу три мобільні телефони на суму 1400 грн., отримав на підтвердження угоди накладну від відповідача, який йому не повернув ані грошей ані телефонів.

Накладною є обліково-фінансовий документ про приймання, видачу чи відправлення матеріальних цінностей.

У відповідності до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обов'язковими реквізитами документу фінансової звітності, серед іншого є: місце складання, повне найменування підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсягу господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з наданого позивачем документу на підтвердження здійсненої операції, вказаних обовязкових реквізитів він не містить.

До того ж зі змісту вказаної накладної, не вбачається яка саме господарська операція була проведена, або на виконання якого договору видано цей документ, а також неможливо встановити про який конкретно товар йдеться в зазначеній накладній, оскільки в ній зазначено лише певні моделі, як зазначає позивач, мобільних телефонів.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість прийняття в якості належного доказу позовних вимог документу під назвою «накладна» б/н від 04.09.2012 р.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких інших доказів про існування домовленостей між сторонами або укладання в будь-якій формі з відповідачем договору про передачу на реалізацію відповідачу мобільних телефонів позивачем судові не надано.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість задоволення позовних вимог щодо сплати 3% річних від вартості послуги та стягнення моральної шкоди, оскільки вони є похідними від недоведеного позивачем обовязку відповідача повернути товар або грошові кошти за нього.

З приводу протиправності дій відповідача та нечесній підприємницькій діяльності відповідача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції також дійшов вірного висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки обраний спосіб захисту чи встановлення цивільного права не передбачений визначеним у Цивільному кодексі України способом захисту.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення з позивача на користь держави судового зору.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються в тому числі - державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

На підставі ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, заявленого позивачем, звільненим від сплати судових витрат, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Тож, слід дійти висновку, що доводи апеляційної скарги з цього приводу заслуговують на увагу.

Інші доводи доводів апеляційної спростовуються матеріалами справи та є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та спробою їх переоцінити.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права, у звязку з чим рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, а саме віднесення судових витрат за рахунок держави, в решті рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2015 року скасувати в частині стягнення судового бору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: