Ухвала

іменем україни

04 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості спадкування, визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 23 лютого 2001 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою, посвідчені Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області від 27 листопада 2012 року; визнати недійсними договори купівлі-продажу спірних домоволодіння та земельної ділянки, загальною площею 0,0967 га, укладені 10 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння та на Ѕ частину вказаної земельної ділянки; змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_7 та надати ОСОБА_4 право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування; визнати за нею право власності на ј частину домоволодіння та ј частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначала, що з лютого 2001 року вона проживала разом із ОСОБА_7 однією сім'єю і вела з останнім спільне господарство, але в зареєстрованому шлюбі з ним не була. За час спільного життя ними було придбано земельну ділянку та побудовано житловий будинок, які були оформлені на ОСОБА_7 Саме позивач здійснювала догляд за чоловіком, який потребував допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина. Свідоцтво про право власності на спадкове майно було отримано донькою померлого - ОСОБА_5, яка в подальшому продала спірні будинок та земельну ділянку ОСОБА_6

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 19 грудня 2007 року - дня його смерті. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 листопада 2012 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1, видане ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 листопада 2012 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, на Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_1, загальною площею 0,0967 га, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, видане ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, посвідчений 10 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Авдієнко О.В., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме в розмірі Ѕ частки. Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, загальною площею 0,0967 га, з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, посвідчений 10 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Авдієнко О.В., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме в розмірі Ѕ частки. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку «А», загальною площею 217,1 кв. м, житловою площею 72,7 кв. м, та складається з: І поверх: приміщення 1 - коридору, площею 2,9 кв. м, приміщення 2 - комори, площею 0,7 кв. м, приміщення 3 - гаражу площею 23,3 кв. м, приміщення 4 - туалету, площею 2,7 кв. м, приміщення 5 - парної, площею 4,7 кв. м, приміщення 6 - душової, площею 8,2 кв. м, приміщення 7 - кухні, площею 19,9 кв. м, приміщення 8 - передпокою, площею 33,4 кв. м, приміщення 9 - вітальні, площею 21,2 кв. м; ІІ поверх: приміщення 10 - коридору, площею 19,9 кв. м, приміщення 11 - житлової кімнати, площею 16,4 кв. м, приміщення 12 - житлової кімнати, площею 16,8 кв. м, приміщення 13 - домашній кабінет, площею 18,3 кв. м, приміщення 14 - туалету, площею 2,5 кв. м, приміщення 15 - ванної, площею 5 кв. м, приміщення 16 - комори, площею 4,6 кв. м, І - веранди, площею 16,6 кв. м; а також наступних господарських будівель та споруд: літ. «Б» - навіс, з.я - зливна яма, № 1 - хвіртка, № 2 - ворота, № 4-5 - огорожа, І - замощення. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину земельної ділянки АДРЕСА_1, загальною площею 0,0967 га, з цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку. В задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із доведеності належними та допустимими доказами фату перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах, проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства у період з 2004 року по грудень 2007 року. Набуте позивачем та ОСОБА_7 за час фактичних шлюбних відносин майно згідно з вимогами ст. 74 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що було зареєстроване на ім'я останнього.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому їх слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукВ.А. НагорнякТ.О. Писана