Справа № 381/2578/15 Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/4750/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 49 10.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходу ), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 19.06.2015 року і до досягнення дітьми повноліття, 1/6 частину від усіх видів заробітку ( доходу ), щомісячно, - на утримання дружини та на користь держави - судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення про задоволення позову суд першої інстанції зазначив, що позивачка довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким стягнути аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку, а на утримання дружини - відмовити.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як правильно встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони по справі з 27 вересня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньок - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с. 3-5 ).

Діти зареєстровані та проживають з матір'ю в квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 6 ).

Між батьками не досягнуто домовленості щодо способів виконання ОСОБА_2 обов'язку утримувати дітей, унаслідок чого ОСОБА_3 19 червня 2015 року звернулась до суду із вказаним позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей - по ? частині на кожну доньку та у такому ж розмірі - на своє утримання до досягнення молодшою дитиною віку трьох років у відповідності до положень ч. 2 ст. 84 СК України ( а.с.1-2 ).

Такі вимоги ОСОБА_3 повністю узгоджуються із положеннями п. 17 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, згідно якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу ) її матері, батька ( ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно.

У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Ухвалюючи рішення за позовом, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про порушення цивільних прав та інтересів позивача і ухвалив законне та обґрунтоване рішення у повній відповідності до положень ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував положення ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України.

Дотримані судом першої інстанції і вимоги положень ч. 2 ст. 84 СК України при стягненні аліментів на утримання ОСОБА_3, оскільки він ( суд ) обґрунтовано прийшов до переконання про можливість надання такої допомоги відповідачем по справі.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позову в зазначеній частині і ухвалив, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 84, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-213 ЦПК України, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 80, 84, 180, 182, 184, 192 СК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції.

Інші зазначені в апеляції обставини, зокрема, про відсутність доказів його працевлаштування, необхідність врахування прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, доцільність стягнення із апелянта 50% прожиткового мінімуму на дітей, що становить відповідно, 643 грн. та 516 грн., відсутність доказів на підтвердження його можливості надавати допомогу дружині, на переконання апеляційного суду, в даному випадку, правового значення для правильного вирішення спору не мають і не свідчать, у силу викладеного, про обґрунтованість апеляційних вимог.

Надані відповідачем докази, зокрема, посвідчення ОСОБА_4 ( а.с. 22, 23 ), виписка із її медичної карти ( а.с. 24, 40 ), довідка на ім'я ОСОБА_3 про отримання допомоги при народженні доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 25 ), у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, не спростовують висновок суду першої інстанції про обгрунтованість заявлених позовних вимог, його ( відповідача ) можливість сплачувати визначений місцевим судом розмір аліментів на дітей та дружину.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

При цьому, відсутність у резолютивній частині вказівки про часткове задоволення позовних вимог та відмову у задоволенні їх решти, на переконання апеляційного суду, не спростовує законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та може бути усунуто шляхом ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення у відповідності до положень ст. 220 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба