Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2015 Справа №607/3557/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л.

- з участю секретаря судового засідання засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3»янського ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування автомобіля з чужого володіння ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3»янського А.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування автомобіля НОМЕР_1 (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465) з чужого незаконного володіння .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та її колишній чоловік являються співвласниками автомобіля НОМЕР_1 (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465). Проте, вказаний автомобіль перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_5 на підставі довіреності наданої 15.10.2012 року від імені ОСОБА_6 з правом розпорядження спірним автомобілем, зважаючи на те, що договір купівлі продажу, чи міни вказаного транспортного засобу не укладався. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду відповідачу ОСОБА_5 відмовлено у визнанні удаваним договору зазначеного доручення. Будь-якої усної чи письмової згоди на продаж її спільного із відповідачем ОСОБА_3»янським А.В. автомобіля вона не надавала. На вимогу про повернення даного автомобіля відповідач ОСОБА_5 не реагує.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3»янського А.В. позову не визнав, подав заперечення на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. по справі №1915/18870/2012 позов було задоволено частково, проте у задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля НОМЕР_1 судом було відмовлено. Вказане рішення оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку проте в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржувалося та набрало законної сили. Відтак, під час розгляду спору судом про поділ спільного майна подружжя спірний автомобіль вже був об»єктом спору, проте судом такий автомобіль не було визнано спільним сумісним майном та відповідно не було здійснено поділу між сторонами про що свідчать висновки наведені у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 року по справі №1915/18870/2012. Позивачем не представлено доказів того, що вона є власником спірного автомобіля, а з рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 року також не вбачається, що дане авто визнане спільним сумісним майном подружжя. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували її твердження про видачу відповідачем ОСОБА_3»янським А.В. доручення відповідачу ОСОБА_6 від 19.08.2011 р. та видачу ОСОБА_6 доручення від 15.10.2012 р. на користь ОСОБА_5 Також, позивачем не надано суду жодних доказів звернення до відповідача ОСОБА_5 із вимогами про повернення спірного автомобіля, а відтак обставини на які посилається позивач нею не доводяться , а тому є лише її припущеннями.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Дослідивши та оцінивши надані по справі докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.06.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3»янським А.В. розірвано.

Власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_7, що доводиться журналом карток УДАІ УМВС України в Тернопільській області.

15.10.2012 року ОСОБА_6, який діяв в порядку передоручення від імені та в інтересах ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_8 09.08.2011р. за реєстром №917, видав довіреність, яка зареєстрована в реєстрі за №6588, за умовами якої уповноважив ОСОБА_5 бути представником ОСОБА_7 в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, повязаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, а також продажу, обміну, передачі в найм (оренду), позичку (за ціну та на інших умовах на власний розсуд) належного йому на праві власності автомобіля НОМЕР_2, 2004 року випуску. Тобто, ОСОБА_6 видана довіреність з правом розпорядження вказаним автомобілем, при цьому офіційний договір купівлі-продажу, чи міни не укладався. ОСОБА_9 марки Volkswagen LT35D, д.н.з. НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_7 перебуває під арештом.

Дані обставини встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.02.2013 року у цивільній справі №607/2200/13-ц яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3»янського А.В., ОСОБА_6, Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про визнання удаваним договору доручення, визнання права власності на автомобіль НОМЕР_1 (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465) та звільнення його з під арешту, накладеного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду, оскільки при укладенні договору доручення, зокрема щодо уповноваження повіреного ОСОБА_5 експлуатувати транспортний засіб Volkswagen LT35D, д.н.з. НОМЕР_3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та розпоряджатися ним право власності на автомобіль до повіреного не переходить, оскільки власником транспортного засобу залишається довіритель, виходячи із правової природи договору доручення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини які встановленні під час розгляду справи №607/2200/13-ц мають безпосереднє відношення до сторін ОСОБА_3»янського А.В., ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, вони не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. по справі №1915/18870/2012 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3»янським ОСОБА_4, зокрема за кожним із них, право приватної власності на 1/2 частину : автомобіля марки «CITROEN BERLINGO D, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 та автомобіля марки RENAULT MASCOTT, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 та залишено вказані автомобілі у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3»янського ОСОБА_4. У задоволенні решти позовних вимог, зокрема щодо поділу автомобіля НОМЕР_1 відмовлено, оскільки сторони не могли вказати місцезнаходження даного автомобіля та у кого у володінні він знаходиться.

Вказаним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. по справі №1915/18870/2012 встановлено, що сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3»янським А.В. за період шлюбу придбано наступні автомобілі: Volkswagen LT35D, номерний знак НОМЕР_6, мерседес Бенц, 1979 року випуску номерний знак НОМЕР_7, «CITROEN BERLINGO D, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 та RENAULT MASCOTT, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_5, які зареєстровані на ім»я відповідача ОСОБА_3»янського ОСОБА_9 марки «CITROEN BERLINGO D, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 та RENAULT MASCOTT, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 перебувають у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3»янського ОСОБА_10 автомобілів марки «Мерседес Бенц» та Volkswagen LT35D Дуб»янському А.В. та ОСОБА_2 невідоме.

Отже, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, які встановленні судовим рішенням у вказаній цивільній №1915/18870/2012 повторно не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки мають безпосереднє відношення до сторін ОСОБА_3»янського А.В. та ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 10.04.2014 р., яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2014 р. залишено без змін, вказане вище рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 р. у справі №1915/18870/2012 в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 87.11 частки квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_3»янським ОСОБА_4 права приватної власності на 12.89 частки квартири АДРЕСА_2 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовлено, посилаючись на рівність часток в спільній сумісній власності подружжя.за відсутності домовленості між ними чи шлюбного договору. В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 09.12.2013 року залишено без змін.

Отже, автомобіль НОМЕР_1 (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465) набутий під час шлюбу сторін: ОСОБА_3»янського А.В. та ОСОБА_2, а отже являється, відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України), їх спільною сумісною власністю, частки якого, відповідно до ст.70 СК України, є рівними

Доказів того, що між ОСОБА_3»янським А.В. та ОСОБА_2 укладено договір щодо порядку володіння та користування вказаним автомобілем, матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати автомобіль НОМЕР_1 індивідуальною власністю ОСОБА_3»янського А.В. суд не вбачає.

Відповідач ОСОБА_6, як вбачається із матеріалів цивільної справи, також являється повіреним ОСОБА_3»янського А.В. на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_8 09.08.2011р. за реєстром №917, та на підставі договору передоручення від імені та в інтересах ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_5 бути представником ОСОБА_7 в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно з питань, повязаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, а також продажу, обміну, передачі в найм (оренду), позичку (за ціну та на інших умовах на власний розсуд) автомобіля НОМЕР_2, 2004 року випуску.

Відповідач ОСОБА_5, за договором передоручення від 15.10.2012 року наділений правом виключно щодо експлуатації транспортного засобу Volkswagen LT35D, д.н.з. НОМЕР_3, який належить на праві приватної власності ОСОБА_7 та розпорядження ним, тому він є виключно повіреним за договором, користувачем і аж ніяк не власником вказаного транспортного засобу.

Отже, вказаний автомобіль НОМЕР_1 відповідачем ОСОБА_6 був переданий у користування відповідача повіреного за договором передоручення ОСОБА_5 та на момент розгляду справи перебуває у його користуванні, що не заперечується відповідачем ОСОБА_3»янським А.В.

Тому, з огляду на вказане, зважаючи на те, що спірний транспортний засіб переданий відповідачу ОСОБА_5 та перебуває виключно у його користуванні, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи викладенні обставини, з огляду на той факт, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3»янського А.В., а тому за законом позивач, як його співвласник, має право користуватися даним транспортним засобом та вимагати його витребування від відповідача ОСОБА_5, у якого він перебуває виключно в користуванні на підставі договору передоручення від 15.10.2012 року. Тому, з огляду на той факт, що право користування являється похідним від права власності, яке є базовим та непорушним правом, яке охороняється законом, суд приходить до переконання про наявність у позивача права вимагати витребування від відповідача ОСОБА_5 належного їй на праві спільної сумісної власності автомобіля НОМЕР_1.

Керуючись ст.ст. 61,57, 58, 59, 60, 114, 115, 223 ЦПК України, ст.41 Конституції України ст.391 ЦК Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про витребування автомобіля з чужого володіння задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1 (wvlzzz2dz4h007465, номер двигуна - m2tоо4473; номер шасі - wvlzzz2dz4h007465), який зареєстровано за ОСОБА_3»янським ОСОБА_4.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3»янського ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4) судовий збір в сумі 243.60 гривень.

Копію рішення надіслати особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Дзюбич В.Л.