У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційними скаргами Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради та комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 26 травня 2014 року просив визнати незаконним та скасувати розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к, поновити його на посаді головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» з 31 грудня 2013 року та стягнути із цієї юридичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43 731 грн 52 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 21 липня 2003 року № 450-к його було вперше призначено на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» на підставі контракту.

Уподальшому трудові контракти неодноразово переукладалися на нові строки і він продовжував працювати на цій посаді.

1 липня 2011 року з ним було укладено контракт № 1218 і розпорядженням міського голови від 15 серпня 2011 року № 778-к його було призначено на посаду головного лікаря з 22 липня 2003 року до 31 грудня 2013 року.

Розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к його було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 31 грудня 2013 року у зв'язку із закінченням строку трудового контракту.

Відповідно до Основ законодавства України про охорону здоров'я укладення контрактів із керівниками комунальних закладів охорони здоров'я було передбачено тільки з 1 січня 2012 року, тому застосування контрактної форми трудового договору до керівників комунальних закладів здоров'я, які працюють на підставі укладених з ними до 1 січня 2012 року трудових договорів, є недопустимим.

Таким чином, звільнення його з посади головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» у зв'язку із закінченням строку трудового договору з 31 грудня 2013 року є незаконним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 травня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к. Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» з 31 грудня 2013 року. Стягнуто з комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43 731 грн 52 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2014 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позову у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення суду першої інстанції в цій частині скасовано та закрито провадження у справі в цій частині.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції в іншій частині залишено без змін.

У касаційних скаргах Чернівецький міський голова, Чернівецька міська рада та комунальна медична установа «Міський клінічний пологовий будинок № 1» просять скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У запереченнях на касаційну скаргу Чернівецької міської ради ОСОБА_3 просить її відхилити та залишити ухвалені у справі судові рішення без змін.

Обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення на касаційну скаргу Чернівецької міської ради, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 21 липня 2003 року № 450-к ОСОБА_3 було вперше призначено на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» за контрактом на строк із 22 липня 2003 року до 31 липня 2004 року.

Уподальшому контракти із ОСОБА_3 неодноразово переукладались.

Останній контракт з ОСОБА_3 було переукладено 1 липня 2011 року розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 серпня 2011 року № 778-к. Строк дії контракту визначено з 22 липня 2003 року до 31 грудня 2013 року.

Розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к ОСОБА_3 звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку контракту з 31 грудня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах за безстроковим трудовим договором. Відповідно до чинного законодавства на час укладення із позивачем трудових договорів у вигляді контракту укладення таких договорів передбачено було лише з керівниками державних закладів охорони здоров'я. Керівники комунальних закладів охорони здоров'я призначалися на посаду шляхом укладення трудового договору на невизначений строк. Звільнення ОСОБА_3 з посади головного лікаря комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» у період тимчасової непрацездатності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до розпорядження секретаря Чернівецької міської ради від 24 грудня 2013 року № 903-к є незаконним.

Апеляційний суд також дійшов висновку, що укладення із ОСОБА_3 трудового договору на невизначений строк підтверджується тим, що жоден із контрактів, які передбачали прийняття і звільнення його з роботи, в частині звільнення не виконувались, а з 1 липня 2011 року позивача не попереджено про зміну істотних умов праці та не з'ясовано його згоду на продовження роботи в нових умовах.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що укладення контракту із позивачем до 1 січня 2012 року не було передбачено чинним законодавством, а неодноразове переукладення контрактів свідчить, що трудовий договір із позивачем укладено на невизначений строк, є обґрунтованими і відповідають установленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На час укладення першого контракту із ОСОБА_3 та наступних контрактів КЗпП України визначав, що сфера застосування контракту визначається законами, а не законодавством України.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами.

Згідно із ч. 4 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я у редакції, чинній станом на 21 липня 2003 року, незалежно від юридичного статусу закладу охорони здоров'я керівництво ним може здійснювати тільки особа, яка відповідає встановленим державою єдиним кваліфікаційним вимогам. Керівнику закладу охорони здоров'я має бути забезпечена незалежність у вирішенні всіх питань, пов'язаних з охороною здоров'я.

Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я у редакції, чинній з 1 січня 2012 року, призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту.

Як убачається із матеріалів справи, розпорядженням Чернівецького міського голови від 30 квітня 2004 року № 272-к внесено зміни та доповнення в трудовий контракт із ОСОБА_3 у поточній редакції від 1 березня 2004 року № 251 на термін із 1 березня 2004 року до 31 грудня 2007 року (а.с. 12, т.1).

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 28 квітня 2006 року № 231-к контракт із ОСОБА_3 викладено у поточній редакції від 1 січня 2006 року № 402. За умовами зазначеної редакції контракту ОСОБА_3 наймається на посаду головного лікаря з 22 липня 2003 року до 31 грудня 2007 року (а.с. 28-33, т.1).

Відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови від 28 грудня 2007 року № 917-к внесено зміни до контракту з ОСОБА_3 та викладено його в поточній редакції від 1 січня 2008 року № 792. За умовами цієї редакції контракту ОСОБА_3 наймається на посаду головного лікаря з 22 липня 2003 року до 31 грудня 2010 року (а.с. 58-63, т.1).

З огляду на те, що до 1 січня 2012 року законодавством України не було передбачено укладення контрактів із керівниками комунальних закладів охорони здоров'я, але ОСОБА_3 працював за контрактом від 21 липня 2003 року, який переукладався, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що він перебував у трудових відносинах за безстроковим трудовим договором.

Заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що позов пред'явлено до неналежних відповідачів.

Судами встановлено, що прийняття і звільнення ОСОБА_3 було здійснено на підставі розпорядження міського голови, а не Чернівецької міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_3, далі - Закон) система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Частиною 4 ст. 42 Закону визначено повноваження сільського, селищного, міського голови.

Згідно із п. п. 10, 20 ч. 4 ст. 42 Закону сільський, селищний, міський голова, зокрема, призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Закону сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Згідно із п. 8 ст. 59 Закону сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

У мотивувальній частині рішення у справі від 9 лютого 2000 року №1-рп/2000 (справа про місцеве самоврядування) Конституційний Суд України роз'яснив, що за Конституцією України (частина друга статті 141) сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою для того, щоб очолювати виконавчий орган ради та головувати на її засіданнях. Ці функції визначають сільського, селищного, міського голову передусім як посадову особу виконавчого органу ради та самої ради, їй підзвітну та перед нею відповідальну як за роботу виконавчого органу ради, так і за організацію роботи самої ради. Закон не обмежує повноваження сільського, селищного, міського голови лише головуванням на засіданнях ради, а покладає на нього й інші повноваження, аналогічні тим, які має, наприклад, голова районної, обласної ради. Передусім це організація роботи ради, керівництво її апаратом, формування порядку денного цієї ради, укладення від імені ради договорів з питань, віднесених до виключної компетенції ради, представництво ради у відносинах з державними органами та іншими органами місцевого самоврядування тощо (частина третя статті 42 Закону).

Відповідно до п. 6.2 Статуту комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» призначення або звільнення з посади головного лікаря Установи здійснюється Чернівецьким міським головою.

Із матеріалів справи вбачається, що контракти були укладені та підписані позивачем та Чернівецьким міським головою, а також позивачем та секретарем Чернівецької міської ради ( а.с. 8-18 Т.1).

Поза увагою суду першої та апеляційної інстанції залишилися зазначені вище положення Закону, та Статуту комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1».

Вирішуючи спір, у порушення вимог ст. ст. 33, 213, 214 ЦПК України, суд першої інстанції не з'ясував питання належного відповідача у справі, не перевірив належним чином у цій частині доводи та заперечення сторін та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд у зазначеній частині не перевірив доводи та заперечення сторін, їх не спростував та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи зазначені порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради та комунальної медичної установи «Міський клінічний пологовий будинок № 1» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 серпня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник