Справа № 495/429/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивачів: не зявилися

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/429/15-ц

за позовом:

- ОСОБА_1

- ОСОБА_2

до Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області,

за участю третьої особи ОСОБА_3

про визнання не чинною та скасування державної реєстрації

В С Т А Н О В И В:

26.01.2015 року ОСОБА_1(далі по тексту позивач-1) та ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-2) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (далі по тексту відповідач) за участю третьої особи ОСОБА_3 (далі по тексту третя особа) про визнання не чинною та скасування державної реєстрації (а.с.2-6).

Так, позивачі просять суд:

- визнати не чинною реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно - підвал літ. «О», двоповерховий житловий будинок літ. «О» (загальною площею 234,10 кв.м.), ганок з козирком літ. «б-6» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Радянська, 20, яка була проведена на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2011 року;

- скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно - підвал літ. «О», двоповерховий житловий будинок літ. «О» (загальною площею 234,10 кв.м.), ганок з козирком літ. «б-6» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Радянська, 20, яка була проведена на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2011 року, яким було визнано право власності за ОСОБА_3

Представник позивачів ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.77).

Представник відповідача - РС Б-Дністровського МУЮ Одеської області, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними розписками (а.с.28, 40, 58, 75).

Третя особа ОСОБА_3, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями (а.с.29, 41, 59, 76).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Статтею 157 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до РС Б-Дністровського МУЮ Одеської області про визнання не чинною та скасування державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками, разом із ОСОБА_3 житлового будинку № 20 по вул. Радянська 20 у м. Білгород-Дністровський Одеської області.

За твердженням позивачів, на даний момент ОСОБА_3 створює перешкоди у праві користуванні належній їм частки, яка відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно становить по 5/100 часток кожному з позивачів.

20.11.2014 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міського голови із заявою «Про порушення громадянином норм будівництва, вимог Закону України «Про планування містобудівної діяльності», захоплення земельної ділянки, власником якою є територіальна громада міська в особі Білгород-Дністровської міської ради». В даній заяві зазначалось, що зокрема ОСОБА_3 було здійснено капітальне будівництво без будь-яких дозвільних документів та своїм будівництвом позивач порушив право власності та користування майна апелянтів: зруйнував спільний дах будинку, збільшив товщину стін та вчинив інші порушення.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № У- 1237/2018 від 01.11.2014 року виходом на місце за вказаною адресою фахівцем підтвердились факти, викладені в заяві, а саме: гр. ОСОБА_3 виконав будівництво двоповерхового житлового будинку. На час огляду оздоблюється фасад будинку. Управління містобудування та архітектури не надавало гр. ОСОБА_3 будівельний паспорт на забудову.

При вивченні документації встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.07.2011 року визнано право власності за гр. ОСОБА_3 на підвал літ. «О», двоповерховий житловий будинок літ. «О» (загальною площею 234,10 кв.м.), ганок з козирком літ. «б-6».

На вказане рішення 17.11.2014 року було подана апеляційна скарга. За цей час виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про перегляд заочного рішення, яким за ОСОБА_3 визнано право власності.

18.12.2014 року вказане заочне рішення було скасовано. Отже, за таких обставин, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності, хоча підстави для цієї реєстрації відсутні.

Відповідно до положень ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення , переходу або припинення прав на нерухоме майно , обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи , що виникають з правовідносин , предметом яких є нерухоме майно.

Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Відповідно до положень зазначеного Закону державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора.

Частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Якщо заочне рішення, яким визнано право власності за ОСОБА_3 на самовільно збудоване нерухоме майно, скасоване, а ухвала від 18.12.2014 року - є підтвердженням цього - то державна реєстрація права власності, яка відбулась на підставі заочного рішення - також підлягає скасуванню.

Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5 встановлено , що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав , або нотаріусу , яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи , визначені цим Порядком.

Згідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Своїм будівництвом ОСОБА_3 порушив права позивачів на користування їх частки будинку. Звернувшись до виконавчого комітету, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали відповідь, що право власності визнано за рішенням суду, однак як стало відомо пізніше - це рішення скасоване.

Таким чином, скасування реєстрації зазначеного будинку, відкриє шлях для позивачів щодо відстоювання законних прав відносно звернень до відповідних органів з вимаганням технічного переобладнання, реконструкції, знесення будівлі тощо. Наявна реєстрація (на підставі вже скасованого рішення суду) не дозволяє робити вказаних правових кроків.

Як роз'яснено в п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно дост. 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції яка діє з 01 січня 2013 року, до передбачених підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено, в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 ст.26 зазначеного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З набранням з 01 січня 2013 року законної сили Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 09 грудня 2011 року № 4152-VI, змінився законодавчий підхід до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону (у редакції Закону України від 04 липня 2012 року № 5037-VI) передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав «у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав».

За приписом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З оглядом на положення статті 15 ЦК України, якою закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, суд має правові підставі для часткового задоволення позову і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Одночасно, частиною 4 ст. 182 ЦК України закріплено, що «порядок реєстрації прав на нерухомість та підставі відмови в ній встановлюються законом», що надає можливість суду зробити висновок про те, що дане рішення буде виконуватись саме у встановленому законом чинному порядку.

Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 доРеєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання не чинною та скасування державної реєстрації підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 доРеєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання не чинною та скасування державної реєстрації задовольнити.

Визнати не чинною реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно - підвал літ. «О», двоповерховий житловий будинок літ. «О» (загальною площею 234,10 кв.м.), ганок з козирком літ. «б-6» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Радянська, 20, яка була проведена на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2011 року.

Скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно - підвал літ. «О», двоповерховий житловий будинок літ. «О» (загальною площею 234,10 кв.м.), ганок з козирком літ. «б-6» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Радянська, 20, яка була проведена на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2011 року, яким було визнано право власності за ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко