16.07.2015 Справа № 756/7860/15-ц
№756/7860/15-ц
№2/756/4139/15
УХВАЛА

16 липня 2015 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, додаткових угод до них недійсними,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» із посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» у якому просить визнати недійсним Договір кредиту №10-29/2727 від 01.12.2006 року, Договір про внесення змін до кредитного договору №10-29/2727-1 від 13.12.2012 року, Договір поруки №02-10/3330 від 01.12.2006 року, Додаткову угоду до договору поруки №02-10/3330 від 13.12.2012 року, Договір іпотеки №02-10/3329 від 01.12.2006 року, Договір про внесення змін до іпотечного договору №02-10/3329 від 01.12.2006 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожен має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Згідно п. 5 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, до позовної заяви має додаватись документ про сплату судового збору.

Так, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними Договір кредиту №10-29/2727 від 01.12.2006 року, Договір про внесення змін до кредитного договору №10-29/2727-1 від 13.12.2012 року, Договір поруки №02-10/3330 від 01.12.2006 року, Додаткову угоду до договору поруки №02-10/3330 від 13.12.2012 року, Договір іпотеки №02-10/3329 від 01.12.2006 року, Договір про внесення змін до іпотечного договору №02-10/3329 від 01.12.2006 року. Як на підставу своїх вимог ОСОБА_1 посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року регулює відносини між споживачами товарів робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст.ст. 553, 534 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку і у разі порушення боржником свого зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Рішенням Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень п.п.22.23 ст.1 , ст.11, ч. 8 ст. 18, ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв»язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення п.п.22,23 ст.1 ст.11 22 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так виконання такого договору.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що сфера дії Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на відносини поруки та майнової поруки.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 04.08.2011 року визначено правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня календарного року (243 грн. 60 коп.)

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року роз»яснено, що якщо в позовній заяві об»єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру пов»язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою) (п.13).

При цьому, з огляду на позовні вимоги, в порушення ст. 119 ЦПК України позивачем до суду не подано документів на підтвердження сплати судового збору у належному розмірі.

За таких обставин, позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення вказаних недоліків.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2015 року для усунення цих недоліків був установлений строк до 07.07.2015 року, однак не більше п'яти днів з часу отримання даної ухвали.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали позивачем отримана 10.07.2015 року.

При цьому, станом на 16.07.2015 року ОСОБА_1 вимоги ухвали суду не виконано та не усунуто зазначені недоліки.

У відповідності до ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виправить вказані недоліки, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, додаткових угод до них недійсними - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук