Справа № 219/4013/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2015 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.

при секретарі судового засідання Бурикіної Я.Д.

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідач не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

22.05.2015 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира № 22 у будинку № 31, яка розташована по вулиці Оборони в місті Артемівську Донецької області, та вона є одноосібним власником квартири. З 09.06.2010 року в її квартирі у якості члена сімї зареєстрований онук ОСОБА_2, який деякий час проживав разом з нею. Однак з жовтня 2011 року ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, оскільки він виїхав до ОСОБА_3. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла відповідач не приймає. Крім того, факт реєстрації відповідача у вищезазначеній квартирі перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію. Посилаючись на все вищевказане, позивачка просила винести рішення, яким визнати відповідача, ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, однак направив до суду електронною поштою заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, є власником жилої квартири за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.11.2000 року, виданого відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради (арк. с. 8).

З 09.06.2010 року в квартирі позивача у якості члена сімї зареєстрований онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Посвідки на постійне проживання серія ДН № 507 у справі № 89910-6/25 виданої 17.04.2010 року відповідачу як громадянину ОСОБА_3, безстроково (арк. с.9,10), та підтверджується довідкою ПП «Житловик» від 05.05.2015 року (арк. с. 11).

Проте, відповідно до акту про непроживання від 18.05.2015 року, який був складений комісією ПП «Житловик», згідно показів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Артемівськ, вул. Оборони, 31/22, не проживає з 10.10.2011 року (арк. с. 12).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачами у справі жодним чином не порушує прав третіх осіб та є таким, що не суперечить чинному законодавству України.

Враховуючи, що відповідач, ОСОБА_2, з жовтня 2011 року не проживає у жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3, та на даний час знаходиться в ОСОБА_3, не є власником майна, листом на адресу суду (вх. № ЕП 1808 від 13.07.2015 року) фактично визнав факт непроживання у квартирі позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення ухвалено суддею одноособово в нарадчій кімнаті.

Суддя Л.В.Шевченко