У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у квітні 2010 року між ним та ОСОБА_5 була досягнута згода про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Миколаївської області, який належав відповідачу на праві власності.

Позивач передав відповідачу узгоджену суму у рахунок оплати за будинок та земельної ділянки - 2 тис. грн, відповідач, у свою чергу, на підтвердження вчинення правочину надав позивачу розписку та правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок.

Також ОСОБА_4 вказував, що з квітня 2010 року він проживає у вказаному житловому будинку, проводить його ремонт та облаштування, оплачує комунальні послуги, однак через те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, він фактично не є власником вказаного нерухомого майна,

Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Миколаївської області.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області

від 06 жовтня 2010 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_4 купив у ОСОБА_5 житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Миколаївської області, що складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 53,9 кв. м, житловою площею 35 кв. м; літньої кухні «Б-1»; гаража «В-1»; сараю «Г-1»; сараю «Д-1»; сараю «Е-1»; душу «Ж-1»; туалету «3-1»; споруд № 1, 2; огорожі № 3, за 2 тис. грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Миколаївської області, що складається з: житлового будинку «А-1» загальною площею 53,9 кв. м, житловою площею 35 кв. м; літньої кухні «Б-1»; гаража «В-1»; сараю «Г-1»; сараю «Д-1»; сараю «Е-1»; душу «Ж-12; туалету «3-12; споруд № 1, 2; огорожі № 3.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня

2015 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня

2010 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, справу передати до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

10 червня 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява від ОСОБА_6 про відмову від касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року.

На запити суду від 12 червня від 17 липня 2015 року письмове підтвердження від ОСОБА_6 про подачу вказаної заяви не надійшло, тому колегія суддів вважає за необхідне розглянути касаційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, яка не брала участі у справі, 06 березня 2015 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2010 року.

Відповідно до ст. 292 ЦПК України рішення суду першої інстанції може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку особою, яка не брала участі в справі, якщо суд вирішив питання про її права та обов'язки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначала, що рішенням суду першої інстанції порушені її права як власниці спірного житлового будинку, надавши розписку ОСОБА_5 про отримання від неї грошових коштів (а. с. 18). Оскільки вказана розписка не є правовстановлюючим документом та не підтверджує право власності ОСОБА_6 на спірний житловий будинок, тому ОСОБА_6 не є особою, яка має передбачене ст. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження судового рішення.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті апеляційної скарги, що узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2012 року № 4-183/0/4-12.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.