Справа № 635/9036/14-ц
Провадження 2/635/273/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання недійсним заповіту, про визнання права власності на частину спадкового майна та на самовільні прибудови до будинку, про визнання недійсними договорів довічного утримання, третя особа ОСОБА_5, Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів довічного утримання, визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду до відповідачів з позовом, який уточнила та остаточно просить встановити факт, що має юридичне значення - її спільне проживання разом із ОСОБА_7 на день відкриття спадщини; також просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, що посвідчений 24 липня 1984 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстр № 2-1090; визнати за позивачем право власності на 1/4 частину будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, і визнати за позивачем право власності на прибудови літ. А4-1, літ. а1, літ. а2, до вказаного житлового будинку як созабудовником; визнати недійсним договір довічного утримання, що укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр № 600; визнати недійсним договір довічного утримання, що укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр № 595.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 1 січня 1995 року померла її мати ОСОБА_7 і після її смерті залишилось спадкове майно ? частина житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15. Спадкоємцями першої черги після її смерті залишились: чоловік померлої батько позивача ОСОБА_2 і дві дочки позивач та її сестра ОСОБА_5. Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли її чоловік та позивач по справі, оскільки продовжували проживати у будинку і користуватися належними спадкодавці речами. ОСОБА_5 в спадковому будинку не проживала, зареєстрована не була, спадщину не прийняла і не претендує на неї. Спірний будинок побудований батьком і матірю у шлюбі і їх спільною власністю в ? частині кожний. Заповітом від 24 липня 1984 року ОСОБА_7 залишила заповіт, яким усе належне їй майно заповіла батькові ОСОБА_2 Вказаний заповіт є недійсним оскільки не відповідає вимогам закону, що діяли на час його складання. Так, в заповіті не вказаний час його складання, має місце різне написання прізвища особи, що склала заповіт «Кузьмина», «Кузмина», крім того має місце тільки скорочений підпис, без зазначення прізвища та ініціалів. Більш того, підпис не відповідає підпису матері. Після складання заповіту мати прожила, що 10 років і нікому не повідомила, що склала заповіт, що не відповідає її характеру. Батько також ніколи не казав про існування заповіту, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. У 2001 році позивач за домовленістю з батьком розпочала капітальне будівництво і спірному будинку та збудувала прибудови літ. А4-1, літ. а1, літ. а2. У січні 2012 року позивач уклала з батьком договір довічного утримання, але у березні 2012 року за ініціативою батька вказаний договір було розірвано та скасована реєстрація права власності на спірний житловий й будинок на імя позивача. 31 серпня 2012 року ОСОБА_2 уклав договори довічного утримання із дочками позивача - відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, і вони набули права власності на спірний будинок по ? частині. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом.

В одне провадження із зазначеним позовом обєднані зустрічні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів довічного утримання що укладені 31 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, реєстр № 600, 31 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, реєстр № 595, про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

В обґрунтування зустрічних вимог третя особа посилається на те, що дійсно спірний будинок збудований їх з позивачем батьками в період їх шлюбу і після смерті матері ОСОБА_7 залишилась спадщина у вигляді ? частини вказаного будинку. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 залишились: чоловік померлої ОСОБА_2 і дві дочки ОСОБА_1 та вона ОСОБА_5 в дівоцтві ОСОБА_1. Спадщину разом із батьком і сестрою також прийняла і третя особа, оскільки незважаючи на те, що була зареєстрована за іншою адресою, вона з родиною проживала у спірному будинку, а отриманий від баби будинок ремонтувала. Сестра ОСОБА_1 також жила у спірному будинку, хоча була зареєстрована у місті Харкові. Третя особа до нотаріальної контори після смерті матері не зверталась, але спадщину прийняла фактично, оскільки одержала належні їй речі. Заповітом від 24 липня 1984 року ОСОБА_7 залишила заповіт, яким усе належне їй майно заповіла батькові ОСОБА_2 Вказаний заповіт є недійсним оскільки не відповідає вимогам закону, що діяли на час його складання. Так, в заповіті не вказаний час його складання, має місце різне написання прізвища особи, що склала заповіт «Кузьмина», «Кузмина», крім того має місце тільки скорочений підпис, без зазначення прізвища та ініціалів. Більш того, підпис не відповідає підпису матері. Після складання заповіту мати прожила, що 10 років і нікому не повідомила, що склала заповіт, що не відповідає її характеру. Батько також ніколи не казав про існування заповіту, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. За вказаних обставин батько не мав права розпоряджатися усім будинком і укладати договори довічного утримання з онуками ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Виходячи з викладеного доля третьої особи у спадковому майні складає 1/6 частину, тому вона звернулась до суду з позовом.

Позивач в судове засідання призначена на 14 грудня 2015 року не зявилась, просила перенести розгляд справи на іншу дату оскільки її представник ОСОБА_9 зайнята в іншій справі, доказів на підтвердження вказаної обставини не надала. Суд визнав причину неявки позивача неповажною, та розглянув справу за відсутності позивача, яка інтересу до справи не втратила, але в судові засідання не зявляється з різних причин, при цьому врахував, що 18 листопада 2015 року позивач також в судове засідання не зявилась, просила відкласти розгляд справи за сімейних обставин, але доказів про поважність причини своєї неявки в судове засідання не надала. Раніше у судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, при цьому не заперечувала проти задоволення вимог третьої особи за зустрічним позовом та визнала, що її частка в спадщині є меншою ніж вказано у позові.

Представник позивача ОСОБА_9 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, оскільки її довіритель повідомив про зайнятість представника у іншому процесі, тому суд розглянув справу за відсутності представника позивача, при цьому виходить з того, що строк дії довіреності представника ОСОБА_9 закінчився 08 жовтня 2015 року, а доказів про те, що ОСОБА_9 має повноваження на представлення інтересів позивача ОСОБА_1 суду не надано. Раніше у судовому засіданні представник позивача підтримала позицію ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі та визнання вимог позивача.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 їх представник ОСОБА_10 в судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вирішив справу за їх відсутності на підставі наданих доказів. Раніше в судовому засіданні проти позову як позивача ОСОБА_1 так і проти позову третьої особи ОСОБА_5

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, причини не явки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, тому вирішив справу за її відсутності. Раніше в судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала свої вимоги за зустрічним позовом та не заперечувала проти часткового задоволення вимог ОСОБА_1 за первісним позовом.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі, стосовно вирішення справи поклався на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши надані докази, з урахуванням раніше даних пояснень сторін, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі і в цей період збудували житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15. Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 народились дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_5. Вказані обставини визнали сторони по справі і на підставі ст. 61 ЦПК України не потребують доказування.

Заповітом від 24 липня 1984 року, що посвідчений Першою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр № 2-1090, ОСОБА_7 усе належне їй майно заповіла чоловіку ОСОБА_2.

Рішенням ХХХ сесії V скликання Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 21 травня 2010 року надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (для передачі її у власність) за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, на імя ОСОБА_2.

Відповідно до ОСОБА_10 з реєстру прав власності на нерухоме майно, що сформований 29 серпня 2012 року Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі дублікату договору на право забудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою, що посвідчений 08 вересня 2003 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-638, опис обєкта: літ. Л-1 - житловий будинок, літ. Б -сарай, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, №1-5 огорожа, самочинне будівництво відсутнє.

ОСОБА_7 померла 01 січня 1995 року, про що свідчить повторне свідоцтво про смерть 1-ВЛ № 436664, видане 04 червня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області, запис № 2 від 02.01.1995 року виконаний Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області.

31 серпня 2012 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, реєстр № 600, за умовами якого передав у власність ОСОБА_3 ? частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15.

31 серпня 2012 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_4 договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, реєстр № 595, за умовами якого передав у власність ОСОБА_4 ? частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на ? частину житлового будинку скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, розірвано укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, реєстр № 600, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15.

Відповідно до акту від 28 травня 2012 року, що складений депутатом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, довідки без номеру від 02.06.2012 року Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 не зареєстрована але проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15.

В якості доказів суду надані: свідоцтво про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_7, які уклали шлюб 12 січня 1952 року та актовий запис про укладення їх шлюбу; свідоцтво про народження ОСОБА_1, де батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_7; свідоцтво про народження ОСОБА_11, де батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_7; свідоцтво про шлюб ОСОБА_11 та ОСОБА_12, де вказано, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_12; заява від 03.06.2002 року ОСОБА_2 на імя голови Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області про надання дозволу на оформлення прибудови до будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15; Рішення Харківської районної ради від 1958 року про надання ОСОБА_2 в безстрокове користування земельної ділянки за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15; план будинку та пенсійне посвідчення на імя ОСОБА_2; дублікат договору на право забудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою, що посвідчений 19 січня 1954 року державним нотаріусом 5-ї міської нотаріальної контори Червоно-Баварського району м. Харкова, реєстр № 401, на імя ОСОБА_2, посвідчений 08 вересня 2003 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-638; повідомлення від 2012 року та довідка КП «ХРБТІ» № 239 від 22.06.2012 року; акт встановлення та погодження меж земельної ділянки; довідка про місце проживання ОСОБА_13, квитанції про оплату комунальних послуг у 2013-2014 роках за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15; чеки, товарні чеки, товарні накладні на придбання будівельних матеріалів, свідоцтва про народження ОСОБА_14 ОСОБА_15, книжки ощадбанку на імя ОСОБА_7, приходні косові ордери на прийняття коштів від імені ОСОБА_7, технічний паспорт на будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, виготовлений КП «ХРБТІ» станом на 20.01.2012 року, де власником вказаний ОСОБА_2; технічний паспорт на будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, виготовлений КП «ХРБТІ» станом на 07.08.2012 року, де власниками вказані по ? частині ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

По справі призначалась судова почеркознавча експертизу, проведення якої доручалось експертам ХНДІСЕ ім. засл. Проф. Бокаріуса, але повідомленням № 9993 від 25 листопада 2015 року експертизу залишено без виконання та знято з провадження оскільки не надані документи що підлягають дослідженню та зразки для порівняльного дослідження.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами.

Крім того, суд в порядку, що передбачений розділом 4 ЦПК України розглядає справи в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності приходить до висновку, що не підлягають задоволенню як вимоги позивача ОСОБА_1 за первісним позовом так і вимоги третьої особи ОСОБА_5 за зустрічним позовом, виходячи з наступного.

Суд відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 на імя ОСОБА_2, за недоведеністю вимоги, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що підпис в заповіті виконано іншою особою суду не надано, при цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяв здійсненню позивачем прав на отримання доказів і по справі за клопотанням позивача витребував докази (документи з банку, Управління праці та соціального захисту населення Харківського району Харківської області, Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції) в тому числі сам заповіт, також по справі призначалась судова почеркознавча експертиза, але експертиза по справі не проведена, оскільки позивач не надала експерту документи що підлягають дослідженню та зразки для порівняльного дослідження, і за вказаних обставин, інші зазначені позивачем вади заповіту не є суттєвими, при цьому суд також враховує, що право власності на спірний будинок за ОСОБА_2 було зареєстровано на підставі дублікату договору від 19 січня 1954 року на право забудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою, що посвідчений у 2003 році Пятою нотаріальною конторою, який ніким не оспорювався і не оспорюється, і визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 на імя ОСОБА_2, за вказаних обставин не має жодного правового значення.

Враховуючи, що відсутні підстави для визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 і відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_7 за заповітом, спадщину прийняв, хоча і не оформив свою спадкові права, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про визнання за нею права власності на 1/4 частину будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Також суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про встановлення факту її спільного проживання разом із ОСОБА_7 на день відкриття спадщини, оскільки в судовому порядку підлягають встановленню тільки факти, що мають юридичне значення, а вказаний факт такого значення не має, оскільки за нормами цивільного права, що діяли у 1995 році на день смерті ОСОБА_7, спадкоємець визнавався таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, і само по собі спільне проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, законодавець жодним чином не повязував із набуттям права на спадкування за законом, тим більше сама позивач не вказує, яке юридичне значення має встановлення цього факту.

Також, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору довічного утримання, що укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр № 600, оскільки рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року зазначений договір довічного утримання розірвано і за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15 (цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на ? частину житлового будинку).

Також суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про визнати недійсним договору довічного утримання, що укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр № 595, оскільки позивач не є стороною договору і у неї відсутнє право вимоги визнання договору недійсним, при цьому позивач не зазначає обставини, які відповідно до норм закону є підставами для визнання договору недійсним і не надає жодних доказів, які б вказували на недійсність цього правочину.

Враховуючи, що до 31 серпня 2012 року право власності на спірний будинок було зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі дублікату договору на право забудови будинку і безстрокове користування земельною ділянкою від 19 січня 1954 року, посвідчений 08 вересня 2003 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр № 2-638, і вказаний документ позивач не оспорює, а на день ухвалення судом рішення співвласниками спірного будинку є: відповідач ОСОБА_4 в ? частині на підставі договору довічного утримання, що укладений 31 серпня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр № 595, та відповідач ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року, вимоги позивача про визнання за нею права власності на прибудови літ. А4-1, літ. а1, літ. а2, до житлового будинку задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними.

З підстав викладених вище, суд також відмовляє і в задоволенні вимог за зустрічним позовом третьої особи ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів довічного утримання що укладені 31 серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, реєстр № 600, 31 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, реєстр № 595, про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Покотилівка, провулок Піонерський, 8/15, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

На підставі викладеного, з урахуванням положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами, а позивач і третя особа ОСОБА_5 належних і допустимих доказів на надали, суд повністю відмовляє позивачу та третій особі в задоволенні заявлених ними вимог та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за їх рахунок.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 віднести за її рахунок.

ОСОБА_5 в задоволенні вимог за зустрічним позовом повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_5 віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна