РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна про визнання договорів недійсним, визнання права власності, витребування майна,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсним, визнання права власності, витребування майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого останній позичив йому кошти в розмірі 343471 гривні 10 копійок.

У забезпечення виконання умов договору позики 27 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, згідно якого в заставу було передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

18 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки № 656.

Також, 18 вересня 2014 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л.Д. зареєструвала право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3

ОСОБА_3 продав предмет іпотеки ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу № 1697. 13 жовтня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М.Є. зареєструвала право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_4

Вважає здійснення продажу предмету іпотеки таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

Необхідною умовою задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки є надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги із зазначенням змісту порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі спливу встановленого ст. 38 Закону України «Про іпотеку» тридцятиденного строку.

На його адресу жодних листів від ОСОБА_2 з вимогою про виконання грошових зобов'язань не надходило.

Крім того, ОСОБА_2 не узгоджував з ним ціну продажу предмета іпотеки та не повернув йому решту коштів, що становить різницю між вартістю реалізації предмета іпотеки та суми боргу за договором позики.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

- визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1;

- витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечувала. Пояснила суду, що позивач в передбачений договором позики строк не повернув ОСОБА_2 отримані кошти. Таким чином, у ОСОБА_2 виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки з 27 серпня 2012 року, як це передбачено додатковою угодою від 17 липня 2012 року до договору позики від 27 квітня 2012 року. Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи, наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., 28 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 письмову вимогу, в якій останній повідомив ОСОБА_1 про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань згідно з умовами договору позики. Зазначене підтверджується заявою від ОСОБА_1, справжність підпису на якій засвідчена 09 січня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деревянко В.В.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Треті особи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого останній позичив позивачу кошти в розмірі 343471 гривні 10 копійок (а.с. 8).

17 липня 2012 року була укладена додаткова угода до договору позики від 27 квітня 2012 року, згідно якої ОСОБА_1 зобов'язався повернути ОСОБА_2 кошти готівкою в строк до 27 серпня 2012 року (а.с. 9).

У забезпечення виконання умов договору позики 27 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, згідно якого в заставу було передано нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-13).

У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось представником позивача, що ОСОБА_1 умови договору позики станом на день звернення до суду з позовом не виконав, грошові кошти ОСОБА_2 не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

У зв'язку з цим, 18 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки (а.с. 103-104).

13 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 95).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Позивач як на підставу недійсності договорів купівлі-продажу квартири посилається на те, що необхідною умовою задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки є надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги із зазначенням змісту порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі спливу встановленого ст. 38 Закону України «Про іпотеку» тридцятиденного строку. На його адресу жодних листів від ОСОБА_2 з вимогою про виконання грошових зобов'язань не надходило.

Разом з тим, з матеріалів нотаріальної справи (а.с. 103-151), наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., 28 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 письмову вимогу, в якій останній повідомив ОСОБА_1 про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань згідно з умовами договору позики. Зазначене підтверджується заявою від ОСОБА_1 (а.с. 136), справжність підпису на якій засвідчена 09 січня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деревянко В.В. (а.с. 138).

З вказаної заяви також вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє, що борг він визнає, але оплатити його в даний час не має можливості.

За таких обставин, ОСОБА_2 виконав вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та повідомив ОСОБА_1 у тридцятиденний строк про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки.

Суд вважає хибним посилання сторони позивача на непопередження ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки як підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири.

У зв'язку з цим, не підлягають задоволенню й інші вимоги про визнання договорів недійсними, визнання права власності та витребування майна, оскільки вони є похідними від первинної вимоги.

З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року вжито заходів забезпечення цього позову та заборонено відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, суд вважає за можливе скасувати вжиті в цій справі заходи забезпечення позову.

Керуючись ст. 38 Закону України «Про іпотеку», статтями 203, 215, 220, 526, 1046 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 154, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна про визнання договорів недійсним, визнання права власності, витребування майна.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року, якою заборонено відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: