Справа № 308/3529/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю позивачки ОСОБА_1

адвокатів ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 р. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилається на те, що спільне життя з ОСОБА_4 не склалося через те, що відповідач перестав приймати участь у виконанні сімейних обовязків у сімї та поважати її як особистість. Всі важливі рішення, які стосуються сімї не можливо було вирішити за взаємною згодою. Вказані обставини привели до постійних сварок та втрати почуття поваги і любові між ними. Особисті відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативних характер, відповідач не бажає змінювати свою поведінку та спосіб життя, спільного господарства не ведуть. Відповідач добровільно гроші на утриманні дитини не надає, не бере участь в додаткових витратах на дитину, які повязані з тим, що дитина часто хворіє та перебуває на обліку як інвалід з діагнозом цукровий діабет. Відповідач офіційно ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила, що з відповідачем проживали у будинку її батьків в с. Холмок, вул. Вакарова, 20. Починаючи з 19.03.2014 р. вони разом з відповідачем не проживають. Після того як відповідач пішов їхній син залишився проживати з нею у вказаному будинку. Час від часу відповідач приходив до сина, грався з ним, так як вона не забороняла йому бачитися і спілкуватися з дитиною. 01.05.2014 р. відповідач забрав сина від неї і з того часу вона дитину не бачила. Відповідач не надає їй можливості бачитися і спілкуватися з їхньою дитиною. Після того як відповідач забрав від неї дитину вона зверталася у правоохоронні органи. Відповідач зареєстрований у квартирі в м. Ужгород по вул. 8-го Березня, що належить його батькам. Наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Вона ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною-інвалідом. Просить дитину залишити проживати з нею.

Адвокат позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просить суд розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхнього сина в розмірі 1000 грн. щомісячно з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та залишити дитину проживати з матірю.

Відповідач в судове засідання неодноразово не зявлявся, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Як повідомив у судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_3, про час та місце розгляду справи позивач повідомлений, однак наразі він знаходиться за межами Закарпатської області.

Адвокат відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що при спілкуванні з відповідачем йому відомо, що дитина сторін дійсно на даний час знаходиться з відповідачем. Батько доглядає за дитиною, яка знаходиться по місцю реєстрації відповідача у м. Хуст. Вважає, що наданий позивачкою висновок органу опіки і піклування щодо визначання місця проживання дитини з матірю є передчасним і такий буде оскаржуватися відповідачем, оскільки не було проведено огляд за місцем проживання дитини з батьком протягом року. Щодо вимог позивачки про розірвання шлюбу між сторонами, то йому адвокату нічого не відомо по цьому питанню і вважає, що у даному випадку відповідач повинен особисто надати з цього приводу пояснення. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн., то така сума є завеликою, відповідач офіційно не працевлаштований та отримує мінливий дохід, дитина до цього часу проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 06.10.2007 р. між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Це підтверджується тими обставинами, що вони з березня 2014 року разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Суд вживав заходи для збереження сімї, однак наданий сторонам строк для примирення позитивного результату не дав. Неявку відповідача у судові засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу з позивачкою.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що цей шлюб існує лише формально, дана сімя розпалася остаточно і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом, на момент звернення з даним позовом до суду син сторін проживав з позивачкою. 01.05.2014 р. відповідач забрав сина від позивачки і з того часу дитина з матірю не проживає. Тобто, з травня 2014 року син сторін проживає з батьком. Дані обставини визнанні сторонами, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, відсутність у відповідача інших утриманців. Тому, суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатного віку чоловік, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своєї дитини 800 грн. у місяць.

Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1-го січня 2015 року становить 1032 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим.

Між сторонами існує спір щодо місця проживання їхньої дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування Ужгородської РДА зробив висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з матірю ОСОБА_1

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Виключних обставин, які б компрометували позивачку і вказували б на неналежне її ставлення до виконання своїх батьківських обовязків судом не здобуто.

Ні в матеріалах справи ні в судовому засіданні не вказані і належними доказами не підтверджені виняткові обставини які можуть вплинути на розлучення дитини з матірю. Враховуючи відсутність виняткових обставин, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід визначити з матірю ОСОБА_1

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Як встановлено судом, з 01 травня 2014 року дитина з позивачкою не проживає та на даний час знаходиться з відповідачем. З даним позовом позивачка звернулася до суду 20 березня 2014 року. Тому, на думку суду, немає підстав для стягнення аліментів за період із 01 травня 2014 року, оскільки фактично дитина проживає із батьком, і він її утримує. У звязку з цим, аліменти на користь матері підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили в частині визначення місця проживання дитини із нею.

Водночас, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їхнього сина з 20 березня 2014 року по 30 квітня 2014 року, тобто за період, протягом якого дитина проживала з матірю і перебувала на її утриманні.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 243.6 грн. та судовий збір в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів в сумі 243.6 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 19, 110, 112, 116, 160, 161, 180, 182, 184, 191 СК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 06 жовтня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 661 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини сторін сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 «а», Закарпатської області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 (вісімсот) гривень за період з 20 березня 2014 року по 30 квітня 2014 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави до спеціального фонду державного бюджету України 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення можебути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.