Справа № 212/2746/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2015 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
секретарі судового засідання - Курделяс А.А.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Придніпровської Товарної Біржі про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,
21 квітня 2015 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придніпровської Товарної Біржі про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 листопада 1997 року між позивачем по справі - ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Вказаний договір був зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі та в подальшому нотаріально не посвідчувався, оскільки згідно діючого на той час законодавства угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Вважає, що відповідач ухилився від нотаріального оформлення угоди, в зв'язку з чим просить суд визнати угоду дійсною, оскільки неналежно посвідчений договір унеможливлює розпорядження позивачем майном на власний розсуд.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив, що в 1997 році діючим законодавством не передбачено було нотаріальне посвідчення угод, зареєстрованих товарною біржею. При зверненні до приватного нотаріуса позивачу було роз'яснено в усній формі, що в зв'язку з неналежно оформленим договором купівлі-продажу квартири, вона не може здійснити продаж цієї квартири. Крім того, пояснив, що позивач зверталася до нотаріуса за посвідченням угоди, однак їй було відмовлено, пояснив, що позивач зверталася одна без іншої сторони договору - продавця ОСОБА_3, про місцезнаходження якого їй нічого невідомо, в зв'язку з чим позов подано до Придніпровської товарної біржі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 18 листопада 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був зареєстрований Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі (а.с. 8).
Крім того, вказаний договір було зареєстровано в КП «ДОР Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі 18П-128-128 на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 8, 11).
Згідно копії довідки № 82 від 01.04.2015, виданій ТОВ «Житлокомцентр», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 - власник, ОСОБА_4 - син (а.с. 10).
Із акту від 01.04.2015, складеному мешканцями будинку АДРЕСА_1, затвердженому працівником ТОВ «Жилокомцентр», вбачається, що ОСОБА_5 проживає в квартирі № 18 вказаного будинку з 1998 року по теперішній час (а.с. 12).
Свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні, також показала, що позивач по справі ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1 з кінця 1997 року, та, як їй відомо, цю квартиру позивачу купили її батьки.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Судом встановлено, що сторонами оспорюваної угоди являються продавець - ОСОБА_3, покупець - ОСОБА_2, дана угода підлягала нотаріальному посвідченню, однак не була нотаріально оформлена з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991. Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 ухилявся від нотаріального оформлення угоди позивачем не надано.
З огляду на викладене, оскільки Придніпровська Товарна Біржа не являється належним відповідачем, за відсутності доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 ухилявся від нотаріального оформлення угоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для визнання угоди дійсною, а недотримання вимоги щодо нотаріального посвідчення біржового контракту тягне за собою його недійсність, в зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 47, 224, 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями), суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Придніпровської Товарної Біржі про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.
Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення суду складено та підписано 09 липня 2015 року.
Суддя: О. В. Колочко