АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1741/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області, Лисянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинок з надвірними спорудами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представника ОСОБА_6 ОСОБА_8, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

03 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 треті особи без самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області, Лисянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинок з надвірними спорудами.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області задоволено її позов про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості за договором позики та вирішено стягнути з останньої 42 000 грн., судовий збір в розмірі 210 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. та послуги банку в сумі 06 грн..

На виконання вищевказаного рішення, Лисянським районним судом Черкаської області був виданий судовий наказ № 2Н-23 від 22 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь неї заборгованості в сумі 42 246 грн..

З метою примусового виконання даного судового наказу вона звернулася до відділу ДВС Лисянського РУЮ, який 14 квітня 2010 року відкрив виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 42 246 грн..

На підставі ст.ст. 24, 30 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було надано строк для добровільного виконання рішення - сім днів після відкриття виконавчого провадження, однак у визначений строк, боржник добровільно сплатити борг відмовився.

На підставі п. 5 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем були здійснені примусові заходи на виконання судового наказу № 2н-23 від 22 березня 2010 року, виданого Лисянським районним судом Черкаської області, а саме арештовано та описано рухоме і нерухоме майно боржника в тому числі житловий будинок по вул Прибережна, 1 в с. Бужанка Лисянського району, що належав на праві власності боржнику ОСОБА_7.

На підставі ст.ст. 62, 63 ЗУ «Про виконавче провадження» були назначені прилюдні торги для продажу будинку по вул Прибрежна, 1 в с. Бужанка Лисянського району з метою погашення заборгованості в розмірі 42 000 грн.. Однак, в звязку з відсутністю купівленого попиту з боку покупців, реалізація арештованого майна, що належить ОСОБА_7, а саме житловий будинок площею 118,6 кв.м., з надвірними спорудами, дві прибудови, сарай, дві літні кухні, погріб, гараж, огорожа, ворота, що знаходяться за адресою вул Прибрежна, 1 с. Бужанка, Лисянського району не була здійснена, а тому торги не відбулися.

Державним виконавцем ВДВС Лисянського РУЮ було запропоновано їй залишити за собою майно боржника-Онопка Т.Г., а саме житлового будинку площею 118,6 кв.м. з надвірними спорудами, дві прибудови, сарай, дві літні кухні, погріб, гараж, огорожа, ворота, що знаходяться за адресою вул Прибрежна, 1 с. Бужанка, Лисянського р-ну, Черкаської обл.. Вона скористалася своїм правом, як стягувача у виконавчому провадженні та погодилась відповідно до п. 8 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» залишити за собою вищевказане майно боржника.

06 лютого 2013 року державним виконавцем ВДВС Лисянського РУЮ винесений акт державного виконавця та постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

На підставі вищевказаних документів позивачка звернулася до Лисянської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Однак, в Лисянській державній нотаріальній конторі їй відмовили в оформленні даного свідоцтва, посилаючись на те, що на вказаний будинок з надвірними спорудами відсутні правовстановлюючі документи, так як ОСОБА_7 правовстановлюючі документи втратила.

У звязку з тим, що вона фактично стала власником будинку по вул Прибрежна, 1 в с. Бужанка, Лисянського р-ну, Черкаської обл., але внаслідок втрати правовстановлюючих документів, належним чином зареєструвати право власності та отримати свідоцтво про право власності не може, вона змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями по вул Прибрежна, 1 с. Бужанка Лисянського р-ну, Черкаської обл..

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року як незаконне та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що Лисянським районним судом Черкаської області 22 березня 2010 року був виданий судовий наказ № 2Н-23 (а.с. 9 Т. 1) про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 42 246 грн..

З метою примусового виконання даного судового наказу, ОСОБА_6 звернулася до відділу ДВС Лисянського РУЮ, який 14 квітня 2010 року відкрив виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 42 246 грн..

Також, судом встановлено, що у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було надано строк ОСОБА_7 для добровільного виконання рішення - сім днів після відкриття виконавчого провадження, однак в даний строк боржник добровільно борг не сплатила.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати його, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У відповідності з п. 5 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем були здійснені примусові заходи на виконання судового наказу № 2н-23 від 22 березня 2010 року, виданого Лисянським районним судом Черкаської області, а саме арештовано та описано рухоме та нерухоме майно боржника в тому числі житловий будинок по вул. Прибережна, 1 в с. Бужанка Лисянського р-ну, що належав на праві власності боржнику.

Вищевказаний житловий будинок у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15 липня 1999 року за № 42/5 був виставлений державним виконавцем на прилюдні торги для реалізації шляхом продажу.

Згідно акту від 06 лютого 2013 року (а.с. 15 Т. 1) прилюдні торги, які були призначені 03 вересня 2012 року, 24 жовтня 2012 року, 29 листопада 2012 року не відбулися в звязку з відсутністю купівельного попиту з боку покупців.

У відповідності до п. 8 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» позивач по справі ОСОБА_6 скористалася своїм правом, як стягувача у виконавчому провадженні та залишила за собою майно боржника, відповідача ОСОБА_7, а саме: житловий будинок по вул. Прибережна, 1 в с. Бужанка Лисянського р-ну.

Згідно ч. 9 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на будинок з надвірними спорудами (а.с. 1-3 Т. 1), позивач ОСОБА_6 вказала на вищевказані обставини по справі та також вказала, що отримавши всі необхідні документи по виконавчому провадженні та скориставшись правом залишення за собою майна боржника, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про передачу майна стягувачеві, однак внаслідок втрати ОСОБА_7 правовстановлюючого документа на будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що торги (аукціон) не відбулися. Тому, враховуючи, що вона фактично стала власником майна, звернулась до суду з вимогою про визнання за собою права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Прибережна, буд. № 1 с. Бужанка, Лисянського р-ну.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позивачка, звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами обрала не вірний спосіб захисту свого права, а тому підстав для задоволення вимог немає.

В апеляційній скарзі (а.с. 212-214 Т. 1) ОСОБА_6 вказала, що районний суд не звернув увагу на ту обставину, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається у встановленому порядку та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або законність набуття права власності не встановлена судом. Вважає, що суд першої інстанції не зясував обставину правомірного набуття нею права власності на будинок та вказала, що таке право власності, на її думку, в даний час не визнається, тому у відповідності до ст. 392 ЦК України вона й звернулася до суду з такими позовними вимогами. Також вказала, що районний суд безпідставно не взяв до уваги доводи позивача про те, що до компетенції нотаріуса відноситься видача свідоцтва про передачу майна стягувачеві, проте у звязку з втратою ОСОБА_7 правовстановлюючого документа, нотаріус не може їй видати свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. Вважає дії нотаріуса є правомірними, тому просить скасувати рішення суду і в судовому порядку визнати за нею право на нерухоме майно.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_6 скористалася своїм правом передбаченим п. 8 ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження», яка надає стягувачу у виконавчому провадженні можливість залишити за собою майно боржника, а саме: житловий будинок по вул. Прибережна, 1 в с. Бужанка Лисянського р-ну, який на праві власності належить боржнику.

З пояснень ОСОБА_6, наданих під час судового розгляду справи вбачається, що в Лисянській державній нотаріальній конторі їй відмовили в оформленні свідоцтва, посилаючись на те, що на вказаний будинок з надвірними спорудами відсутні правовстановлюючі документи, так як ОСОБА_7 правовстановлюючі документи втратила.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 ЗУ «Про нотаріат» придбання житлового будинку з прилюдних оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку, шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання житлового будинку. Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання житлового будинку (квартири) видається стягувачу.

Факт направлення відділом ДВС Лисянського РУЮ на адресу позивача акта державного виконавця про те, що торги не відбулися та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу сторонами підтверджується і дає підстави суду вважати цю обставину встановленою.

Дійсно, вищевказані акт і постанова відділу ДВС Лисянського РУЮ є підставою для оформлення ОСОБА_6 свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Ч. 3 ст. 72 ЗУ «Про нотаріат» визначає, що свідоцтва про придбання жилого будинку з прилюдних торгів на підставі акта про продаж будинку з прилюдних торгів, чи акта про те, що будинок залишено стягувачем у звязку з тим, що торги не відбулися, видаються нотаріальними конторами.

Пунктом 6 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» передбачається така дія як видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися.

Процедура вчинення даного нотаріального провадження передбачена ЗУ «Про нотаріат», інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЗУ «Про виконавче провадження», тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, правилами ведення нотаріального діловодства.

Тобто, посвідчення факту виникнення права власності на нерухоме майно, придбане з прилюдних торгів чи заявленою згодою стягувача залишити нерухоме майно за собою, в разі якщо торги не відбулися, проводиться виключно нотаріусами і до компетенції суду не належить.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про те, що посилання позивача на відмову нотаріуса у здійсненні нотаріальної дії по причині відсутності правовстановлюючих документів на будинок не може бути прийнята до уваги у звязку з тим, що для нотаріуса, який вчиняє цю нотаріальну дію основним є констатація факту безспірного набуття права власності на майно саме цим набувачем.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 72 ЗУ «Про нотаріат» та глави 13, розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо публічні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про придбання такого майна стягувачеві на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що публічні торги (аукціон) не відбулися. В акті про те, що прилюдні торги не відбулися зазначається:

- ким, коли і де проводилися прилюдні торги (аукціон);

- коротка характеристика майна;

- прізвище, імя, по батькові (найменування юридичної особи), місце проживання/місцезнаходження кожного покупця;

- дані про правовстановлюючі документи, що підтверджували право власності боржника на майно: назва правовстановлюючого документа, ким виданий, посвідчений, дата видачі, посвідчення, номер за реєстром, орган реєстрації, дата та номер реєстрації; підстави, з яких прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що дана нотаріальна дія є специфічною, тому що в даному випадку продаж майна є примусовим в порядку звернення стягнення на майно боржника у випадках встановлених законодавством (главами 4-5 ЗУ «Про виконавче провадження»), а тому всі необхідні відомості, факти і документи вже повинні бути встановлені та витребувані державним виконавцем під час підготовки до прилюдних торгів (аукціону) і оригінали чи їх копії залишені в матеріалах виконавчого провадження.

Вищевказане свідчить, що акт про те, що прилюдні торги не відбулися не міг бути складеним без наявності правовстановлюючих документів, що підтверджували б право власності боржника на спірне майно.

Тому, в даному випадку на думку колегії суддів, посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на необхідність застосування ст. 392 ЦК України є помилковою і твердження про те, що право апелянта на нерухоме майно не визнається є безпідставними, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни рішення суду немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: відділ державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області, Лисянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинок з надвірними спорудами залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :