Справа № 639/3476/15-ц
Провадження № 2/639/1266/15
15 липня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шиянової Л.О.
за участю секретаря - Генової А.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільній сумісній власності,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення частки в спільній сумісній власності, в якому просила суд визначити частки у спільному сумісному майні , а саме - квартирі АДРЕСА_1 по 1/2 частки за кожним та провести розподіл вказаної квартири.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником зазначеної вище квартири разом з відповідачем ОСОБА_2 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 8 грудня 1999 року , реєстраційний №6-99-190459. Оскільки між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, вона не може користуватися своєю часткою квартири, яка не визначена, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права.
У судове засідання позивач та її представник адвокат ОСОБА_3 не зявилися, позивач подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги тільки в частині визначення часток у сумісній власності на квартиру, прохала розглядати справу у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення повістки, але заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутність суду не надав ( а.с.16,22-23).
Таким чином відповідно до ст.ст.169 ч.4 та 224 ЦПК України суд ухвалює за згоди позивача заочне рішення за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України).
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 8 грудня 1999 року, реєстраційний №6-99-190459 ( а.с.3).
Судом також встановлено, що згідно технічного паспорту спірна квартира загальною площею 40,6 кв.м. складається з двох ізольованих житлових кімнат площею: 19,8 кв.м. та 10.8 кв.м., кухні площею - 4,6 кв.м., коридору - 3,4 кв.м., вбудованої шафи 2,0 кв.м.( а.с.4-5).
У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Частиною 2 ст.372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Як зазначено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач просила суд визначити її частку у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру з метою, щоб в подальшому вона мала можливість розпоряджатися своєю часткою.
Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 8 грудня 1999 року, є позивач та відповідач, при цьому вони володіють вказаним об'єктом нерухомості в рівних частках на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частка позивача та відповідача у праві власності на вказану спірну квартиру складає у кожного по 1/2 частині.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст.317, 319, 355, 368, 372 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»з подальшими змінами, суд, -
Позов ОСОБА_1 про визначення частки в спільній сумісній власності - задовольнити.
Визначити за ОСОБА_1 частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
Визначити за ОСОБА_2 частку у спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за заявою відповідача,поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий: суддя Л.О.Шиянова