Справа № 455/1554/14-ц
Провадження № 2/455/63/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2015 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, він же представник позивачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сусідовицької сільської ради про визнання права власності у частках в будинковолодіння та в порядку спадкування на частину будинковолодіння,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 29.10.2014 року звернулися до суду з позовною заявою до Сусідовицької сільської ради про визнання права власності у частках в будинковолодінні та в порядку спадкування на частину будинковолодіння, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року помер ОСОБА_7.

З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20 липня 1989 року вбачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, належав колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7, про що також свідчить довідка видана Самбірським міжміським бюро .технічної інвентаризації Львівської області від 20.05.2013 року № 494. Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду в АДРЕСА_1, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської області від 02.08.1988 року, видано на ім'я ОСОБА_7. Інвентаризаційна вартість даного житлового будинку, господарських будівель і споруд з врахуванням проценту зносу становить 70 857,00 гривень.

Згідно довідки - виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, виданою Сусідовицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області 04.10.2013 року № 850 у будинковолодінні в АДРЕСА_1 проживали наступні особи: голова колгоспного двору - ОСОБА_7, 1928 року народження, дружина - ОСОБА_4, 1930 року народження, син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Станом на час набрання чинності Закону України « Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був ОСОБА_7, а його членами ОСОБА_4 та сини - ОСОБА_1, ОСОБА_3, що підтверджується випискою з погосподарської книги за 1991 - 1995 роки по населеному пункту села Надиби Старосамбірського району Львівської області.

Відповідно до довідки Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 02.10.2014 року № 724 вбачається, що на день смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, проживали однією сім'єю та були зареєстровані його дружина ОСОБА_4, син - ОСОБА_1, син -ОСОБА_3

Після смерті батька - ОСОБА_7, в шестимісячний термін позивач ОСОБА_1, як спадкоємець за законом, подав заяву про прийняття спадщини за законом 06 лютого 2013 року до приватного нотаріуса Старосамбірського районною нотаріального округу Львівської області Кульчицької О.І. Однак, листом від 23 серпня 2013 року № 113/02-14 приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицькою О.І. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з тим, що членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1, та ОСОБА_3.

01 квітня 2013 року звернулась з письмовою заявою дружина покійного, ОСОБА_4 на адресу приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області про те, що вона відмовляється від частки у 1/4 частки покійного чоловіка ОСОБА_7 на користь сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

01 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою на адресу приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області про те, що він відмовляється від частки - 1/4 частки покійного батька ОСОБА_7. на користь брата ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, у свій час право на частку в колгоспному дворі мали, окрім голови колгоспного двору ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_4, син - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_3 Розмір часток кожного із них складав 1/4 частини житлового будинку із господарськими будівлями.

Оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_7 усі проживали однією сім»єю, тобто, вони вступили в управління та володіння спадковим майном.

Просять визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності по 1/4 частини на будинковолодіння в АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 право власності на ? житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, він же представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району - сільський голова ОСОБА_5, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року у віці 84 роки (а.с. 9).

З свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20.07.1989 року відомо, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7, даний будинок зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором (а.с.11), аналогічне підтверджується і довідкою Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20.05.2013 року за № 494, яка видана на підставі цього ж свідоцтва(а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно підпунктів «а» і «б» пункту 6 цієї ж постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

В п.п. «г» п.6 цієї ж постанови зазначено, що згідно із ст.4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо часток члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Позивачі, тобто ОСОБА_4 є дружиною, а ОСОБА_1, ОСОБА_3, є синами ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_2, виданого 04.06.1954 року сільською радою с. Воютичі Самбірського району Дрогобицької області, та свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3, виданого 10.04.1950 року та серії НОМЕР_4 (а.с. 10, 27-28). Отже, позивачі є спадкоємцями першої черги.

З наявних у матеріалах справи документах, вбачається, що спадщина ОСОБА_7 складається з ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

Згідно з копіями погосподарських книг №7 та №12 Сусідовицької сільської ради народних депутатів за 1986-1990 роки та 1991-1995 роки в даному господарстві проживали та були зареєстровані ОСОБА_7, 1928 року народження, ОСОБА_4, 1930 року народження, ОСОБА_3, 1962 року народження, ОСОБА_1, 1956 року народження (а.с.104-113).

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року «Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

У судовому засіданні документально з»ясовано, чого не заперечували сторони, а саме:

- з копій погосподарських книг Сусідовицькоїької сільської ради Старосамбірського району Львівської області по с. Надиби за 1986-1990, 1991-1995,1996-2000, (а.с.104-113), довідок (а.с. 16-17,22-23, 55-57,79,80, 91) відомо, що ОСОБА_7 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10 року, проживав і був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3, працював у колгоспі ім. Шевченка з 1959 року по 1972 роки. Майно, будинок АДРЕСА_1, є майном колишнього колгоспного двору. Також в цих погосподарських книгах зазначено, а саме: в розділі 111, що будови, які є особистою власністю господарства, є житловий будинок, який побудований у 1954 році, загальна площа якого становить - 70 м2, сарай - рік побудови 1961, і розділі 1У - « всього землі ( в сотих гектара)» - 0,35 га, в тому числі під будівлею - 0.1 га (а.с.36);

- довідками виконавчого комітету Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області також підтверджено те, що: за житловим будинком в АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування даного житлового будинку площею 0,20 га, в тому числі 0,05 га під житловим будинком та господарськими спорудами, однак не приватизована(а.с.23,102), станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_3(а.с.87).

- із технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1, складеного 02.08.1988 року та довідки про технічну характеристику об'єктів нерухомого майна, виданої Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації від 17.10.2014 року №764, вбачається, що загальна інвентаризаційна вартість даного житлового будинку, господарських будівель та споруд станом на 09.10.2014 року становить 73143 гривні 00 копійок (а.с.13-15).

Станом на час набрання чинності Закону України «Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був ОСОБА_7, що підтверджується виписками з погосподарських книг за 1991-1995 роки по с. Надиби.

Отже, при таких обставинах, до 15 квітня 1991 року, господарство, яке знаходиться по АДРЕСА_1 збереглося, по суспільному статусі було колгоспним, після припинення його існування як колгоспного двору, право власності на його майно мають і не втратили: ОСОБА_7, 1928 року народження, ОСОБА_4, 1930 року народження, ОСОБА_3, 1962 року народження, ОСОБА_1, 1956 року народження, їх розмір часток були рівними і становили по 1/4 частині у кожного.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п.1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем 17.02.2014 року (а.с.91).

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Кульчицької О.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте йому було відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва та рекомендовано звернутися до суду (а.с.26).

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З довідки (а.с.103) вбачається, що і виконавчий комітет Сусідовицької сільської ради також відмовив позивачам в оформленні права власності на дане будинковолодіння з посиланням на те, що на даний час не вправі винести таке рішення у зв»язку з внесенням змін до Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.04.2013 року №33636016 (а.с.21) спадкова справа після смерті ОСОБА_7 була відкрита (а.с.21).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 діяв Цивільний Кодекс України, який також слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна.

Дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 спадкодавця ОСОБА_7 були подані заяви в нотаріальну контору наступного змісту:

- згідно посвідченої секретарем виконкому Сусідовицької сільської ради заяви, ОСОБА_4 повідомила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 Від належної їй частки спадкового майна, що залишилася після смерті чоловіка відмовляється на користь сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 24);

- згідно посвідченої секретарем виконкому Сусідовицької сільської ради заяви, ОСОБА_3 повідомив, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 Від належної йому частки спадкового майна, що залишилася після смерті батька відмовляється на користь брата - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.25).

Отже, судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, крім ОСОБА_1, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину так як постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини після його смерті (а.с.71), та не заявив про відмову від неї.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови

до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, будинок 1954 року побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років, інші особи, крім позивачів, на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що слід визнати право власності на будинковолодіння, як майно колишнього колгоспного двору, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі по ? частині даного будинковолодіння за ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, а також за ОСОБА_1 в розмірі ? частина будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_7.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,11,60, ч.1 ст. 61, 209,212,214-215 ЦПК України, та ст. ст. 16, ч.2 ст.328, 392, 1216-1218, ч.ч.1,2 ст. 1220, ч.1 ст.1223, ч.1 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст. 1296, ч.1ст.1297 ЦК України, ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України «Про власність», ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сусідовицької сільської ради задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, право власності на ? частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, право власності на ? частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, право власності ? частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_7 - ? будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й. Ніточко