УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 1 квітня 2010 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, за яким ОСОБА_5 отримала 85 тис. дол. США, строком до 1 жовтня 2010 року. З метою забезпечення зобов'язань за договором позики, 1 квітня 2010 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено і нотаріально посвідчено договір іпотеки, за яким ОСОБА_5 передала ОСОБА_7 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,80 кв.м., житловою площею 33 кв.м. Відповідач повернула частину коштів в сумі 2 300 дол. США. 9 липня 2012 року між ОСОБА_7 і ним було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги, за яким він набув право кредитора за договором позики від 1 квітня 2010 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 7 лютого 2014 року та додатковим рішенням цього ж суду від 17 лютого 2014 року із ОСОБА_5 на його користь було стягнуто 986 790 грн 56 коп. боргу за договором позики, 3 441 грн судового збору та 22 860 тис. грн неустойки за прострочення відповідачем виконання зобов'язання. ОСОБА_5 не виконала зобов'язання за договором позики і не погасила визначену судовим рішенням суму заборгованості, тому, в рахунок погашення заборгованості за договором позики позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,80 кв.м, житловою площею 33 кв.м.; виселити ОСОБА_5 із спірної квартири та передати зазначену квартиру йому в управління на період її реалізації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_5, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 у рахунок задоволення вимог ОСОБА_4 за договором позики від 1 квітня 2010 року в сумі - 23 850 231 грн 56 коп. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням ОСОБА_4 від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою - покупцем за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення в частині відмови в позові про виселення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Установивши у справі, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року.

Також суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог в частині передачі вищевказаної квартири в управління ОСОБА_4 на період її реалізації, оскільки останній є іпотекодержателем спірної квартири за договором, при цьому позивачем не доведено необхідність передачі такої квартири в управління за рішенням суду.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

У решті судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2015 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення та передачі предмета іпотеки в управління на період її реалізації залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:М.Є. Червинська
А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк