У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО» на ухвалу Жовтневого районного суду

м. Харкова від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 серпня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РІО» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 8 183,10 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6 серпня 2015 року, провадження у справі закрито.

Роз'яснено позивачу, що він має право звернутися з даною вимогою до суду в порядку господарського судочинства.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «РІО» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що Договір суборенди обладнання і рекламного інвентарю від

4 вересня 2012 року укладено між юридичними особами, а договір поруки - з фізичною особою ОСОБА_2, та дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги щодо стягнення суми боргу у розмірі 8 183,10 грн можуть бути самостійним і окремим предметом позову. Так, суди першої та апеляційної інстанцій, враховуючи положення статті 12 ГПК України, вірно вважали, що даний спір виник між юридичними особами і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 червня

2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 6 серпня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 серпня 2015 року

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна