АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4138/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 635/8446/14-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Зазулинської Т.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Родрігеш да Фонсека Маргаріда на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2015 року у справі за позовом Родрігеш да Фонсека Маргаріда до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

17 січня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 14904, 30 грн. заборгованості за договором позики , 3% річних у сумі 583, 11 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4471, 29 , а також витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги, з посиланням на ч.1 ст. 1049, ч.2 ст. 625 ЦК України, обгрунтовувала тим, що 31.07.2013 року вона передала у борг відповідачу 600 доларів США, про що свідчить її розписка.

Позивач зазначає, що відповідач обіцяла зареєструвати її за адресою : вул. Шкілька, 96, м. Люботин, Харківської області, однак своєї обіцянки не виконала , категорично відмовляється це робити та не реагує на її прохання щодо повернення зазначених грошових коштів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2015 року в задоволенні зазначених позовних вимог позивачу було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує неповним з»ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи , які суд вважав встановленими.

Позивач зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи та зазначає, що відповідач брала на себе зобов»язання щодо її реєстрації за вказаною адресою до 2018 року, а не в 2018 році, як це визначив суд.

В запереченнях на апеляційну скаргу, відповідач, посилаючись на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача , її представника та пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції , з посиланням на ч.1 ст. 1046, ч.2 ст.1047, ст.901, ч.1 ст. 903, ч.2 ст. 625 ЦК України, виходив з того, що надана позивачем розписка не містить ознак укладеного між сторонами договору позики та виниклі між сторонами правовідносини регулюються договірними правовідносинами щодо надання відповідачем позивачу послуг з її реєстрації в житловому будинку № 96 по вул. Шкільній в м. Люботин.

При цьому, позовна заява позивача свідчить про те, що як на підставу стягнення з відповідача на її користь 14904, 30 грн., що еквівалентно 600 ,00 доларам США, позивач зазначала на наявність укладеного між нею та відповідачем договору позики, на підтвердження якого позивач надала копію власноруч написаної відповідачем розписки. А як на підставу стягнення 3% річних в розмірі 583, 11 грн., та інфляційних втрат в розмірі 4471, 29 , посилалась на невиконання відповідачем грошових зобов»язань.

В статті 1046 ЦК України встановлено , що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, за змістом вказана норма визначає дві умови, які свідчать про укладання такого договору, а саме : 1) передача позикодавцем у власність позичальнику грошових коштів, або інших речей, визначених родовими ознаками; 2 ) зобов»язання позичальника повернути.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як свідчить надана позивачем копія розписки, оригінал якої був досліджений судом апеляційної інстанції, відповідач 31.07.2013 року видала позивачу власноруч написану розписку, відповідно до якої отримала від позивача 600,00 доларів США за реєстрацію в зазначеному житловому будинку та вказана розписка містить явні, не оговорені ОСОБА_3 виправлення в даті такої реєстрації «2018» році та до літери «в », яка передує вказаній даті, дописана літера «о».

Таким чином, вказана розписка не містить такої ознаки договору позики, як обов»язок ОСОБА_3 повернути позивачу зазначені грошові кошти. Натомість її зміст свідчить про те, що вказані грошові кошти відповідач отримала за реєстрації позивача в зазначеному житловому будинку та дата такої реєстрації містить вказані вище виправлення.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено поквартальною карткою, що позивач була зареєстрована в зазначеному житловому будинку, наймачем якого є ОСОБА_3 , з 30.04.2013 року по 17.05.2013 року, з 23.05.2013 року по 16.06.2013 року, з 13.08.2013 року по 11.09.2013 року, з 24.09.2013 року по 08.10.2013 року та з 15.10.2013 року по 15 .11.2013 року.

Згідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про відсутність підстав вважати, що між сторонами виникли правовідносини , пов»язані з виконанням сторонами договору позики та відсутність прострочення відповідачем виконання саме грошового зобов»язання, відповідальність за прострочення якого виникає на підставі ч.2 ст. 625 ЦПК України.

Між тим, з вимогою щодо стягнення з відповідача отриманих нею відповідно до розписки від 31.07.2013 року грошових коштів з інших підстав, позивач до суду не зверталась, тоді як у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України. судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Родрігеш да Фонсека Маргаріда відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :