Ухвала

іменем україни

03 вересня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Євграфова Є.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що йому на праві власності належить 70/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Позивач вказував, що з 08 червня 1999 року він зареєстрований та проживає в ньому, відкрито, добросовісно володіє та користується всім будинком. З метою реєстрації права власності на інші

30/100 частини вказаного будинку він звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, проте отримав відмову в реєстрації. Оскільки позивач вважає відмову в реєстрації права власності неправомірною, тому просив визнати за ним права власності на 30/100 частини спірного будинку за набувальною давністю.

Рішенням Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з приписів ст. 344 ЦК України та з доведеності того, що відповідачка не відмовлялася від свого права власності на 30/100 частини спірного будинку.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правові норми та ухвалили правильні судові рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не спростовують і зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 325, 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П. Євграфова