Справа № 359/5004/15-ц
№ 2/359/1690/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Саган В.М.
при секретареві Репа А.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія « Нафтогаз України» Метрологічний центр Національної акціонерної компанії « Нафтогаз України» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд
08.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що він з 21.05.2012 року працював на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи Філії Національної акціонерної компанії « Нафтогаз України»-Метрологічний центр Національної акціонерної компанії « Нафтогаз України». 20 листопада 2014 року він був попереджений відповідачем про звільнення у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач попеперджаючи про звільнення не запропонував йому жодної посади, хоча мав вільні посади і ці посади були запропоновані іншим працівникам скороченого відділу і, в подальшому були на них переведені за їх згодою. Наказом від 08.05.2015 р. позивач був звільнений з займаної посади. Вважає своє звільнення незаконним, так як на відміну від інших працівників скороченого відділу, які були переведені на інші запропоновані посади, мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці: вищу освіту, стаж роботи в галузі права більше 12 років, ступінь кандидата юридичних наук.
Позивач в судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ст.. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомило, заяви про розгляд справи за відсутності їхнього представника та з-аперечень щодо позову не надходило, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, Філією Національної акціонерної компанії « Нафтогаз України»- Метрологічним центром Національної акціонерної компанії « Нафтогаз України» з 21 травня 2012 року по 08 травня 2015 року, працюючи на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи.( а.с. 8-15).
Повідомленням від 20 листопада 2014 року, позивача було повідомлено, про те, що згідно затверджених Головою правління НАК « Нафтогаз України» змін № 2 до штатного розпису Метрологічногно центру НАК « Нафтогаз України» відділ юридичної та договірної роботи з 20 листопада 2014 року ліквідовано. У зв»язку із скороченням посади головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи та відповідно до ст.. 49-2 КЗпП України, також позивача попереджено, про наступне його звільнення з роботи з Метрологічного центру НАК « Нафтогаз України» з посади головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 20 січня 2015 року. З даним повідомленням позивач був ознайомлений 20 листопада 2011 року. ( а.с. 17).
Наказом № 117-к Пр від 08 травня 2015 року позивача було звільнено з займаної ним посади у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с.16).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
За правилами ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховуються переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами з організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.
Так, підприємство дійсно самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис, що й було зроблено відповідачем.
Однак, приймаючи рішення щодо звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем було допущено порушення його трудових прав та гарантій.
Так, згідно повідомлення, в якому позивач попереджався про заплановане вивільнення не містить в собі повідомлення про те, що вакантних посад не має. Відомостей про те, що відповідач доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці суду не надано.
Також суд звертає увагу на те, що будь-яких відомостей про те, що позивач відмовився від будь-якої іншої посади відповідачем не надано.
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, а тому вимоги щодо поновлення позивача на роботі підлягають задоволенню.
Так, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України у разі поновлення працівника на роботі орган, який розглядає спір, приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100.
Згідно довідки про середню заробітну плату(дохід) від 21.05.2015 року за № 50/6.1-354, розмір середньоденної зарплати позивача становить - 640 грн. 21 коп.( а.с. 19).
Кількість днів вимушеного прогулу, за період з 09 травня 2015 року по 09 липня 2015 року, складає: у травні 2015 року - 14 днів, у червні 2015 року 20 днів, у липні 2015 року- 7 днів, всього 41 день. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26 248 грн. 61 коп.( 640,21 грн. х 41 днів).
Відповідно до ст. 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), в якому роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
А в п. 9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначив позивач, немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Ураховуючи зазначені обставини, характер і обсяг моральних страждань, які зазнав позивач, йому дійсно завдано моральної шкоди. Але враховуючи, засади розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
В іншій частині позовних вимог позивача необхідно відмовити.
Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 506 грн. 09 коп.( 262 грн. 49 коп. + 243 грн.60 коп.) , відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати.
За змістом п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах присудження працівникові виплати заробітної плати , але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 3, 5, 10-12, 27, 31, 58-61, 88, 169,212, 214, 215, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді головного юрисконсульта відділу юридичної та договірної роботи Метрологічного центру Національної акціонерної компанії « Нафтогаз України» з 8 травня 2015 року.
В іншій частині позову - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя В.М. Саган