Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/406/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Надопта А.А.,

при секретарі - Онисько С.С..,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача- ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Мати позивача - ОСОБА_5, померла ще ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт батько не залишив, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом.

Після смерті батька вище вказаний житловий будинок перейшов у володіння та користування позивача, позивач прийняв спадщину - вступив в управління та володіння спадковим майном, так як разом з спадкодавцем проживав в спадковому будинку на час відкриття спадщини і проживає в ньому й на даний час, зареєстрований в даному житловому будинку з 19.12.1985 року.

Нещодавно позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину після смерті батька, однак листом № 380/01-16 від 23.12.2014 року, позивачу було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4, немає можливості, оскільки позивачем не було представлено правовстановлюючий документ на будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно - житловий будинок в АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1, про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак до суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення зміненого позову.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача- ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Мати позивача - ОСОБА_5, померла ще ІНФОРМАЦІЯ_3. Заповіт батько не залишив, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом.

Після смерті батька вище вказаний житловий будинок перейшов у володіння та користування позивача, позивач прийняв спадщину - вступив в управління та володіння спадковим майном, так як разом з спадкодавцем проживав в спадковому будинку на час відкриття спадщини і проживає в ньому й на даний час, зареєстрований в даному житловому будинку з 19.12.1985 року.

Нещодавно позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину після смерті батька, однак листом № 380/01-16 від 23.12.2014 року, позивачу було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4, немає можливості, оскільки позивачем не було представлено правовстановлюючий документ на будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 563/14 від 18.09.2014 року житловий будинок в АДРЕСА_1 будівництвом завершений та зареєстрований як колгоспний двір за головою двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською районною державною адміністрацією 31.03.1993 року, який виданий на колгоспний двір із зазначенням голови двору, а тому позивач не має можливості надати державному нотаріусу належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ на даний будинок за спадкодавцем для отримання свідоцтва про право на спадщину. Інвентаризаційна вартість будинку становить 111 506 грн., він був побудований в 1964 році.

Таким чином, на підставі вище вказаного свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 31.03.1993 року він належить колгоспному двору з головою двору ОСОБА_4, а з прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року видані раніше свідоцтва про право власності на колгоспні двори підлягали заміні на нові свідоцтва про право власності із зазначенням власниками всіх членів колгоспного двору, які проживали там на час вступу в дію закону, що батьком позивача- ОСОБА_4 за життя зроблено не було.

Відповідачем по справі є рідний брат позивача ОСОБА_2, мешканець АДРЕСА_2 та сестра позивача ОСОБА_3, мешканка АДРЕСА_3, які спадщину не прийняли.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України 1963р. та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК України 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК України 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд; Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За таких обставин та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно - житловий будинок в АДРЕСА_1

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Керуючись ст.ст. 10, 27, 30, 60, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 529, 535 ЦК України, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК україни (в ред.2003 року), ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок із загальною корисною площею 51,4 кв.м., в тому числі житловою площею 33,2 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта