РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної О.В.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

25 лютого 2015 року позивач, ОСОБА_1, звернувся із позовною заявою до Ленінського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу із ОСОБА_2, зареєстрованого 02 серпня 2005 року, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачкою у нього припинились, спільне життя не склалось, разом подружжя не проживає, тому вважає, що шлюб існує формально. Від шлюбу дітей не мають.

Відповідачка, ОСОБА_2, за основним позовом по справі подала суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яка прийнята судом до спільного розгляду. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що за період шлюбу сторонами було спільно набуто спільне сумісне майно телевізор Самсунг, який вона визначила вартістю 3500 грн., пральна машинка Індезіт, визначено вартістю 2000 грн., холодильник Дніпро, визначений вартістю 1500 грн., а також були накопичені грошові кошти в загальній сумі 154 000 грн., які складаються з 4 000 доларів США та 60000 грн., що зберігаються на теперішній час у відповідача за його місцем проживання. Позивачка за зустрічним позовом просила поділити рівними частинами між сторонами грошові кошти, та електротехніку залишити також відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач за первісним позовом, ОСОБА_1, свій позов підтримав та просив шлюб розірвати, щодо зустрічного позову заперечував наявність накопичених грошових коштів, оскільки він та позивачка є пенсіонерами, отримують майже мінімальну пенсію, та усі кошти які вони отримували вони витрачали на проживання, на відпочинок, а також на поточний ремонт у будинку як позивачки, так і у його будинку. Що стосується електротехніки, то зазначив, що із вартістю яка визначена позивачкою він не погоджується, але якщо вона не претендує на це майно, то це не має принципового значення.

Відповідачка за первісним позовом, яка є позивачкою за зустрічним позовом, ОСОБА_2, та її представник у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечували, та просили задовольнити зустрічний позов з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачка також зазначила, що перелічена у позові електротехніка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 за місцем його проживання, та вона не бажає отримувати будь-що з цього майна. Просить виділити їй лише грошові кошти зазначені нею у позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сівідків, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 02 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №288. Від шлюбу сторони дітей не мають.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як зазначено позивачем та фактично визнано відповідачкою, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, виникали суперечки з різних питань, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, мешкають окремо.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Оскільки сторони не бажають зберегти шлюб та судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити, щлюб між сторонами розірвати.

Що стосується зустрічного позову, то суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом роз!яснювалося необхідність надання належних та допустимих доказів набуття майна під час шлюбу, однак сторони не надали таких доказів,

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2, як на докази своїх вимог, а саме наявності накопичених за час спільного життя із ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 174 000 грн., посилалася на показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також на квитанцію № 56852981 від 01.10.2008 року щодо купівлі 1000 доларів США.

Так, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5 суду надали пояснення, що їм стало відомо, що коли восені 2013 року ОСОБА_2 пішла з дому від ОСОБА_1, то вона при собі мала 30 000 грн. та 1550 доларів США, які як повідомила ОСОБА_2 є половиною тих коштів, які вони накопичили за час шлюбу із ОСОБА_1 ОСОБА_2 ці гроші їм показувала, коли вони знаходились у неї вдома, але потім ці кошти у неї забрав ОСОБА_1, та до теперішнього часу не віддає. Це їм відомо зі слів ОСОБА_2 Які саме доходи мали сторони свідкам невідомо.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи відповідно до правил ст. 212 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки допитані у судовому засіданні свідки, хоча і зазначали про те, що бачили у ОСОБА_2 грошові кошти восені 2013 року, але такі пояснення не є належними та допустимими доказами наявності коштів у такому розмірі як зазначає позивачка у позові, походження цих коштів; крім того, позов подано у квітні 2015 року, доказів наявності вказаних коштів на час розгляду справи в судовому засіданні не надано.

Квитанція № 56852981 від 01.10.2008 року щодо купівлі 1000 доларів США, також судом не може бути прийнята судом як доказ наявності цих грошових коштів на час розгляду справи. Крім того, у наданій квитанції відсутні відомості щодо особи яка здійснювала банківську операцію.

Суд зазначає, що позивачкою за зустрічним позовом не доведено суду належними та допустими доказами наявності накопичених подружжям грошових коштів (які б підлягали поділу згідно вимог ст. 60 СК України) на рахунках (поточних, депозитних або інших).

Ураховуючи, що ОСОБА_2 вимоги про поділ побутової техніки між сторонами не ставить, суд вважає за можливе вирішувати спір в межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 123, 208, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 02 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 288.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, або якщо рішення було ухвалене за відсутності осіб, що приймають участь у справі, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Бородіна