УХВАЛА

іменем україни

9 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П..

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 21 500 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення до 3 серпня 2013 року. 4 серпня 2005 року між ним та банком було укладено договір поруки. Також 4 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір застави, предметом якого був автомобіль Mazda 3, випуску, 2005 року, державний номер НОМЕР_1, належний останній на праві власності. 20 лютого 2009 року банк направив боржнику письмову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та відсотків. 19 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу видано виконавчі написи про звернення стягнення на майно ОСОБА_5 Вважав, що банк, звернувшись до нього, як поручителя, з вимогою 12 березня 2012 року, тоді як вимогу боржнику було направлено 20 лютого 2009 року, пропустив шестимісячний строк для звернення до поручителя з такою вимогою.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати договір поруки, укладений 4 серпня 2005 року між ним та банком, припиненим.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову

ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня

2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки від 4 серпня 2005 року, що укладений між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що моментом настання вимоги у банку є момент внесення останнього платежу боржнику, у даному випадку - 2 серпня 2013 року. Також суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не надано доказів того, що виконання зобов'язань за кредитним договором припинене чи зобов'язання змінене без згоди поручителя, то підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що кредитором пред'явлено вимогу до поручителя поза межами дії договору поруки, який є преклюзивним.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 4 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 21 500 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення до 3 серпня 2013 року.

4 серпня 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено договір поруки.

Також 4 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір застави, предметом якої був автомобіль Mazda 3, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, належний останній на праві власності.

12 березня 2012 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулося до поручителя з вимогою про виконання зобов'язань, а 17 травня 2013 року - до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що 20 лютого 2009 року кредитор змінив дату виконання основного зобов'язання. Таким чином, банк пред'явив вимогу до поручителя 12 березня 2012 року та звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 23 травня 2013 року поза межами строку дії поруки.

При цьому апеляційний суд не врахував, що 20 лютого 2009 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до позичальника та поручителя не з вимогою дострокового повернення кредитної заборгованості, а з повідомленням про наявність кредитної заборгованості та необхідність усунення порушень кредитних зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

Порука припиняється, якщо кредитор в межах трьохрічного терміну з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Отже, договором поруки встановлено строк її припинення - після спливу трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені).

Згідно з п. 6.5 цього договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави,інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

12 березня 2012 року кредитор скористався таким правом та направив ОСОБА_5 вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором та направив ОСОБА_3 вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки.

Тобто, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» змінив строк виконання основного зобов'язання саме з 12 березня 2012 року, тому днем настання строку виконання основного зобов'язання, з якого починається відлік трирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя, буде 12 березня 2012 року, а припинення поруки відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України - 12 березня 2015 року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-3цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 214, 316 ЦПК України зазначене не врахував, невірно визначився з моментом зміни строку виконання зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з направленням банком вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, та передчасно вважав, що порука припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий апеляційний розгляд, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону. Також суду слід з'ясувати, чи вирішена справа за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості з метою дотримання вимог ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик