Ухвала

іменем україни

02 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої сільської ради Харківського району Харківської області, про відновлення порушеного права, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив відновити його порушене право, усунути перешкоди в користуванні власністю та виселити ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_2

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_2 проте тривалий час не може ним користуватися, оскільки його сини ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6 і колишня дружина ОСОБА_7 чинять йому перешкоди у проживанні, використовують будинок не за призначенням, забруднюють його, зберігають у ньому овочі та сіно, різне сміття, що приводить до його руйнування, порушують правила співжиття, що робить неможливим проживання з ними в одному будинку, у зв'язку з чим він змушений проживати в іншому місці з вересня 2009 року.

З приводу неправомірних дій відповідачів він неодноразово протягом 2010-2013 років звертався з відповідними заявами до Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, Харківської міжрайонної прокуратури, де допомоги йому надати не змогли, а рекомендували звернутися до суду. За наслідками проведених перевірок з відповідачами неодноразово проводились профілактичні бесіди щодо недопущення неправомірних дій, але зазначені заходи попередження не дали позитивних результатів, не вплинули на поведінку останніх.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено питання про відновлення порушеного права власності ОСОБА_3 та усунення перешкод в здійсненні його права користування житловим будинком АДРЕСА_2 Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з житлового будинку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Скасовано реєстрацію відповідача ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_2 У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області заяву ОСОБА_4 та представника відповідачів ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову ОСОБА_3 про відновлення порушеного права, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. У задоволенні позову ОСОБА_3 у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_8, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 29 січня 1981 року належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2

Згідно з довідкою адресно-довідкового бюро Харківської області від 24 січня 2014 року в будинку № 19 за вказаною вище адресою, окрім позивача, зареєстрований його син ОСОБА_4 Інші сини ОСОБА_4, ОСОБА_6 і колишня дружина ОСОБА_7, шлюб з якою розірваний 23 квітня 2010 року, в ньому не зареєстровані.

Також установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на праві власності належить 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 і ОСОБА_4 періодично проживають за місцем проживання своїх дружин у в АДРЕСА_3 відповідно.

У зв'язку з неправомірними діями відповідачів тривалий час позивач не може користуватися своєю власністю, з цього приводу він неодноразово звертався до органів міліції та вимушений проживати в іншому місці - в с. Безруки Дергачівського району Харківської області.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим проживання з ними в одному будинку позивача, псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, така їх антигромадська поведінка є триваючою, зазначені порушення з боку відповідачів повторюються неодноразово, раніше вжиті заходи попередження, застосовані органами внутрішніх справ, не дали позитивних результатів. Оскільки реєстрація у спірному будинку ОСОБА_4 обмежує права власника ОСОБА_3 щодо користування нерухомим майном, суд скасував його реєстрацію у спірному будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 про відновлення порушеного права, усунення перешкод у користуванні власністю та виселення й ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із недоведеності та відсутності підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, зокрема, систематичного застосування до відповідачів передбачених законом заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії, які не дали результату. При цьому суд зазначив, що проведення профілактичних бесід з відповідачами, про які вказано у листі міліції, не є доказами застосування до останніх заходів впливу у розумінні ст. 116 ЖК України, такі бесіди не є офіційними заходами впливу відповідно до п.4 ст. 11 Закону України «Про міліцію», згідно з якою до осіб, що допускають протиправну поведінку, застосовуються заходи впливу у вигляді винесення письмового офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Докази систематичного застосування до відповідачів передбачених законом заходів попередження з боку суду, прокурора, міліції чи адміністративної комісії, які не дали результату, в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 7.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків, необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

Установивши, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують порушення вимог законодавства при реєстрації ОСОБА_4 у спірному будинку, апеляційний суд також дійшов вірного по суті висновку про відсутність підстав для зняття його з реєстрації у цьому жилому приміщенні.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик