АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/39250/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8673/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за позивачем право власності на 1/3 частину вказаної квартири та стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію, внесену на депозит суду, у розмірі 123 333 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона на праві спільної часткової власності володіє вказаною квартирою із відповідачем, її колишнім чоловіком, при цьому вона є власником 2/3 частини квартири, а відповідач 1/3. Враховуючи, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а також те, що він не проживає в даній квартирі протягом 4-х років і будь яких затрат по її утриманню не несе, позивач просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2015 року позов задоволено в повному обсязі. (а.с. 35-36)

В лютому 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. (а.с. 66-67)

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено. (а.с.130-131)

24 травня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане заочне рішення, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, помилково прийшов до висновку, що частка відповідача являється незначною, не врахувавши всіх обставин справи. Крім того, на думку апелянта, хибним є висновок суду і про те, що його рішення не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки іншим нерухомим майном на праві власності відповідач не володіє, а тому позбавлення його права на 1/3 частину квартири завдасть відповідачу істотної шкоди.

Судове засідання проводилось в режимі відео конференції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю Трофімов проти задоволення апеляційної скарги заперечував, та просив її відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею у 39,65 кв.м (а.с.13-15), на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 (2/3 частини) та ОСОБА_1 (1/3 частина), згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2013 року (а.с. 5-8).

Задовольняючи позов про припинення права власності відповідача на спірну квартиру, суд першої інстанції керувався положенням ст. 365 ЦК України, та прийшов до висновку, що оскільки частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, відповідач протягом чотирьох років не користується своїм майном, позивачем внесено депозит у розмірі вартості вказаної частки на депозитний рахунок суду, а також відсутність відомостей в матеріалах справи, що припинення права власності відповідача на частку у квартирі завдасть останньому істотної шкоди, то є всі підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з прийнятим рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналізуючи вказану норму права, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1−3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11.

Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не врахував даних приписів Верховного Суду України, а також вимог Закону і в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, допустившись неповноти з'ясування обставин, що мають значення для справи, в достатньому обсязі не з'ясувавши питання про те, чи не завдасть припинення на частку у спільному майні істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача у справі та членам його сім'ї, розглянув справу однобоку в інтересах позивача.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так матеріали справи не містять доказів того, що відповідач володіє на праві власності іншим житлом, а припинення на частку у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди, як заявляє в своєму позові позивач.

Колегія суддів вважає необ'єктивним та необґрунтованим висновок суд першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що припинення власності відповідача на частку у квартирі завдасть останньому істотної шкоди, оскільки розгляд справи був проведений без участі відповідача та, в такому випадку, саме на позивача покладається зобов'язання довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, згідно вимог ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та припустився порушення норм матеріального та процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню в цій частині, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Колегія суддів відхиляє вимогу апелянта щодо визнання за ним права власності на належну йому частину квартири, оскільки в задоволенні позову щодо припинення права власності відповідача відмовлено, а тому його права на спірну квартиру по даній справі поновлені.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про припинення права на частку у спільному майні - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді