Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/9218/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулася до суду в інтересах публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" (надалі - ПАТ "ВіЕйБі Банк") з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 15 198,38 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 4 500 зі сплатою 15,0% річних із кінцевим терміном повернення заборгованості 20 травня 2013 року. За умовами даного договору ОСОБА_1 мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідач не вносив необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на серпень 2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті кредиту 1 955, 70 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 706,92 грн, комісія за управління кредитом 1 102,50 грн. Оскільки у встановлений строк ОСОБА_1 кредит не погашав, відсотки за користування кредитом не сплачував, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню у розмірі 11 433,26 грн. Тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00036158 від 20 травня 2011 року у розмірі 15 198,38 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

У судове засідання відповідач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

20 травня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00036158. За цим договором ОСОБА_1 отримав кредит, згідно якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 4 500,00 грн. з кінцевим терміном повернення 20 травня 2013 року. Процентна ставка за користування кредитом - 15 % річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п. 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 спеціальної частини договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на серпень 2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 15 198 грн. 38 коп., яка складається із заборгованості по сплаті кредиту 1 955 грн 70 коп, заборгованості по процентам за користування кредитом 706 грн 92 коп, заборгованості по комісії за управління кредитом 1 102 грн 50 коп, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 11 433 грн 26 коп.

Разом з тим, положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, за рішенням суду розмір неустойки може бути зменшений за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення, питання про які вирішується на підставі аналізу обставин, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причини невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною особою порушення та його наслідків.

Виходячи з наданого Публічним акціонерним товариством "ВіЕйБі Банк" розрахунку заборгованості за період дії кредитного договору, позивачем нарахована пеня за прострочення погашення основного боргу за кредитом, в сумі 11 433,26 грн., яка розрахована за період з 20.06.2015 по 18.08.2015 року.

Разом з тим, з урахування норм чинного законодавства, яке регулює питання застосування заходів цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про наявність підстав застосування положень ч. 3 ст. 551 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені підлягають задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_1, як боржника, нараховану позивачем пеню в сумі 1 500,00 грн., оскільки сума нарахованої пені за період з 20.06.2015 по 18.08.2015 року, яка визначена позивачем в сумі 11433,26 грн., значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, тому підлягає зменшенню до розміру 1 500 грн, як такої, що не перевищує суму основного боргу.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що боржник не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 20 травня 2011 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню частково,а саме 5265,12 грн.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладення фізичних осіб за № 128 від 24.11.2014 р. призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАВТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3

Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду щодо останнього розпочато процедуру ліквідації. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

У відповідності до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно п.5 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позовна заява про стягнення заборгованості є позовною заявою майнового характеру, за подання якої згідно п.1.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 243,60 грн судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст.88, 208, 213-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - на корить Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (04119,м.Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, ) суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 5265 грн. 12 коп (п`ять тисяч двісті шістдесят пять грн. дванадцять коп.), яка складається із заборгованості по сплаті кредиту 1955 грн 70 коп (одна тисяча девятсот пятдесят пять грн. сімдесят коп.), заборгованості по процентам за користування кредитом 706 грн 92 коп (сімсот шість грн. девяносто дві коп.), простроченої комісії за користування кредитом 1 102 грн 50 коп (одна тисяча сто дві грн. пятдесят коп.), пені за несвоєчасне погашення кредиту 1 500 грн 00 коп (одна тисяча пятсот грн.)

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп (двісті сорок три грн. шістдесят коп) в дохід держави.

Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя