Справа № 309/4070/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Кожух О.В., Леско В.В.

при секретарі Марчишак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 3 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог служба в справах дітей Хустської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог служба в справах дітей Хустської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, в перебуванні якого у них 22.04.2005 року народилась донька Олександра. 04.11.2013 р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матірю. Стверджує, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні й вихованні дитини, незважаючи на розпорядження Хустської районної державної адміністрації за № 112 від 01.04.2014 року, яким встановлено йому години спілкування з дитиною. Вважає, що відповідачка вихованням дитини фактично не займається,оскільки практично весь час перебуває за кордоном. Зазначає, що в нього створені всі умови для проживання доньки, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин. Просив винести рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дитини разом з ним.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з цим рішенням, просив його скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апелянт скаргу з наведених підстав підтримав.

Відповідачка в судове засідання не явилась, про причину неявки не повідомила. Враховуючи, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши апелянта та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з вимог національного та міжнародного законодавства, яким врегульовано дані правовідносини та безпосередньо з інтересів дитини сторін.

Доводи апеляційної скарги: суд не належним чином провів оцінку документальних доказів та обставин справи, на думку дитини свідомо впливали відповідачка та її мати, у процесі зясування думки дитини не було залучено психолога.

Ці доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

В справі наявні такі письмові докази як акт обстеження матеріально-побутових умов позивача, висновок органу опіки та піклування Хустської РДА, заява про думку дитини щодо її місця проживання.

По справі також установлено, що і позивач і відповідачка прихильно і з батьківською любовю відносяться до дитини, відповідачка працює за кордоном і під час її відсутності вихованням дитини займається мама відповідачки бабуся дитини. Однак при таких обставинах позивач не має переваги на виховання дитини.

Так, як вказано, актом обстеження матеріально-побутових умов позивача /надалі акт/ встановлено, що по місцю його проживання є всі умови для проживання дитини; такі ж умови проживання є і у відповідачки, що встановлено висновком органу опіки та піклування Хустської РДА /надалі висновок/.

Також згідно акту позивач здійснює догляд за престарілою особою і відповідно до довідки отримував допомогу як малозабезпечена сімя: за період з 03.2014 р. до 08.2014 р. отримував щомісячно по 191,84 грн. та по 13,16 грн. у звязку з здійсненням догляду за особою після 80 років. В суді апеляційної інстанції апелянт повідомив, що визнаний інвалідом по зору і отримує пенсію.

Згідно висновку органу опіки та піклування Хустської РДА, відповідачка працює за кордоном з метою матеріального забезпечення дитини, у якої є компютер та всі необхідні речі; позивач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає; позивач хоча і телефонує дитині, але жодного разу до неї додому не приїжджав, а лише кілька разів відвідував її в школі.

З вказаного слід зробити висновок про те, що більш сприятливі умови виховання дитини є у відповідачки. Більш цього, бажання проживати з мамою висловила і сама дитина. При цьому слід також враховувати природній звязок дитини з мамою.

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову та належно аргументував рішення нормами національного та міжнародного законодавства.

Залучати психолога до участі у справі не було необхідності.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального законодавства порушення строку розгляду справи не впливає на правильність вирішення справи і не може буди підставою для скасування правильно прийнятого рішення відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України. Порушень інших норм процесуального права та міжнародних норм законодавства, на які є посилання в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 3 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: