Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/3529/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

ОСОБА_2,

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання знаків для товарів і послуг спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в знаках для товарів і послуг, що є спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання знаків для товарів і послуг спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в знаках для товарів і послуг, що є спільною сумісною власністю.

В позові зазначала, що з 01 грудня 2011 року по 14 березня 2014 року вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із ОСОБА_9, який помер 14 березня 2014 року. Разом з ОСОБА_9 вони спільно вели господарські та фінансові справи, мали спільний бюджет. За вказаний період ОСОБА_9 було набуто право власності на два знаки для товарів і послуг «Seal jet» та «Економус».

З ОСОБА_9 познайомилася в жовтні 2011 року та з грудня цього ж року стали разом мешкати в квартирі 26 будинку 232 по пр..Леніна в м.Запоріжжя. Вели спільне господарство - вона готувала їжу, вбирала, а ОСОБА_9 виділяв гроші на ремонт у квартирі, покупки. У неї були ключі від квартири. 29 вересня 2013 року вона із братом були вписані до договору охорони як уповноважені особи входити до квартири. Від попередніх шлюбів у ОСОБА_9 є троє дітей. З наймолодшою з них дочкою ОСОБА_10 вони разом проводили кожну суботу та разом відпочивали у закордонних подорожах. Із старшим сином ОСОБА_5 вони - також неодноразово відпочивали за кордоном, разом відмічали свята. Середня дочка ОСОБА_4 ревнувала до батька та не виявляла бажання спілкуватися із нею. Вперше вона зустрілася з ОСОБА_4 08 березня 2014 року в Києві. ОСОБА_9 неодноразово їздив відпочивати з колишньою дружиною ОСОБА_11 та онукою Христиною, яка є дочкою ОСОБА_4 Після поїздки у лютому 2014 року до Австрії вона завагітніла. Вони з ОСОБА_9 планували одружитися в серпні 2014 року. 14 березня 2014 року вона із ОСОБА_9 були в орендованій квартирі в м.Київ. Ввечері ОСОБА_9 став погано себе почувати. Вона викликала швидку допомогу та повідомила про це рідну сестру чоловіка ОСОБА_12 Хвилин через 10 одночасно приїхали лікарі та сестра із племінником ОСОБА_13 Однак ОСОБА_9 помер від серцевої недостатності. Вона віддала всі цінні речі та кредитні картки сестрі ОСОБА_9, а сама поїхала до м.Запоріжжя. Організацією похорон не займалася. Після похорон ОСОБА_9 всі родичі чоловіка, крім колишньої співмешканки ОСОБА_6 та молодшої дочки ОСОБА_7, припинили з нею спілкування.

Для поділу спільного майна подружжя просила суд визнати факт проживання однією сім'єю із ОСОБА_9 з 01 грудня 2011 по 14 березня 2014 року, визнати знаки для товарів та послуг «Seal jet» та «Економус» спільною сумісною власністю ЇЇ та ОСОБА_9, визнати за нею право власності на ? ідеальну частину знаку для товарів і послуг «Seal jet» та визнати за нею право власності на ? ідеальну частину знаку для товарів і послуг «Економус».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_4 просить рішення суду змінити, виключити із мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції на ту обставину, що знаки для товарів і послуг не є майном. Також доповнити мотивувальну частин рішення, зазначивши, що в період з 01.12.2011 по 14 березня 2014 роки ОСОБА_9 та ОСОБА_3О не проживали однією сім»єю, та не мали спільної сумісної власності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_14 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що майнові права на товарні знаки не є майном в розумінні ст. 60 СК України, тобто спільним майном подружжя, а тому немає підстав для встановлення факту проживання позивача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9

Такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, регулює ст.74 СК України, норми якої поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно одержане за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною чи особистою приватною власністю, з'ясуванню підлягають як час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Обґрунтовуючи факт свого спільного проживання з ОСОБА_9, спільного ведення ними домашнього господарства, позивач ОСОБА_3 посилається на покази свідків, інші письмові матеріали, яким, на її думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Так, позивачем надано суду фотознімки за період з жовтня 2011 по березень 2014р. на яких вбачається спільне проводження часу ОСОБА_3 та ОСОБА_9 як за кордоном, так і в Україні, зустрічі з друзями, родичами їх обох. ОСОБА_15 проводження часу не свідчить про існування відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 як коханців. Більш того, жоден з них не перебував у шлюбі.

Факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується як згодою відповідача ОСОБА_6 з позовом, доньці якій після досягнення повноліття буде належати зазначена квартира за договором між батьками про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на утримання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов»язків від 08.08.2011р. (т.2 а.с. 8-10), так і договором про охорону квартири, укладеного ОСОБА_9 з ТОВ ПКЦ «Крок», відповідно до якого особами відповідальними за постановку об»єкта під охорону та зняття з охорони є ОСОБА_3, її брат ОСОБА_16 та ОСОБА_9 (т.1 а.с. 112).

Крім цього, факт проживання позивача у зазначеній квартирі також підтверджується знаходженням в ній її речей, що підтверджується заявою ОСОБА_3 до міліції про незаконне проникнення ОСОБА_15 за попередньою змовою з посадовими особами ТОВ ПКЦ «Крок» до квартири АДРЕСА_2, де за вказівкою ОСОБА_15 було здійснено підміну коду сигналізації (т.1 а.с. 113).

Заперечуючи проти спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_4 посилається на те, що її батько ОСОБА_9 постійно проживав разом з нею та її донькою за адресою: АДРЕСА_3, про що надала довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_9 був зареєстрований за зазначеною адресою, що аж ніяк не свідчить про його фактичне проживання. Більш того, з довідки також вбачається реєстрація колишньої дружини ОСОБА_9 ОСОБА_11 (т.1 а.с. 200-201), однак остання в ній не проживає.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на спільні подорожі її зі своєю донькою та батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не свідчать про відсутність спільного проживання ОСОБА_9 з ОСОБА_3, а свідчать лише про збереження дружніх відносин з колишньою дружиною. Більш того, позивач ОСОБА_3 сама не заперечує зазначені факти подорожей, оскільки вони не були спільними лише з ОСОБА_11, а зі всією родиною.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на той факт, що ОСОБА_9 весь час з розірвання шлюбу з ОСОБА_11 бажав відновити з нею стосунки, спростовується матеріалами справи. Так, ОСОБА_9 після розірвання шлюбу з ОСОБА_11 постійно зустрічався з іншими жінками, що не заперечує і сама відповідач ОСОБА_4, з ОСОБА_6 у ОСОБА_9 спільна дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кінця 2011 року ОСОБА_9 проживав з ОСОБА_3 Такі дії, ОСОБА_9 аж ніяк не свідчать про його бажання відновити стосунки з колишньою дружиною ОСОБА_11 та повернути її довіру.

Факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_9 також свідчить і те, що на час смерті ОСОБА_9 14.03.2014р. ОСОБА_3 була разом з ним.

Апеляційний суд, аналізуючи покази свідків в сукупності з іншими матеріалами справи, приходить до висновку, що знайшов своє підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_9 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 грудня 2011 року по 14 березня 2014 року.

За час спільного проживання ОСОБА_9 було набуто та зареєстровано на себе права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг «Seal jet» (свідоцтво на знак для товарів і послуг №156124) та «Економус» (свідоцтво на знак для товарів і послуг №179093), що підтверджується виписками з державного реєстру свідоцтв України (т.1 а.с. 146-149).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що на момент набуття права на товарні знаки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проживали як чоловік та жінка однією сім'єю, не перебували у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майнові права на знаки для товарів і послуг «Seal jet» та «Економус» є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_9, частки яких у майні є рівними.

Висновки суду першої інстанції про те, що майнові права на товарні знаки не є майном в розумінні ст. 60 СК України є неправомірними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

Так, згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). До майна або об'єктів спільної сумісної власності подружжя Сімейний та Цивільний кодекси відносять зарплату, пенсії, стипендії та інші доходи, в тому числі від трудової та підприємницької діяльності, результатів інтелектуальної діяльності.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно ч.2 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

У відповідності до ст. 420 ЦК України до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що майнові права на знаки для товарів та послуг «Seal jet» та «Економус» є об'єктами спільної сумісної власності і підлягають поділу, з визнанням за кожним права власності на ? їх частини.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України не перевірив і не дав оцінки доказам наявним у матеріалах справи, не навів мотивів, за якими вважає встановленим, що майнові права на товарні знаки не є спільним майном придбаним ОСОБА_3 та ОСОБА_9 під час проживання їх у фактичних шлюбних відносинах та не перевірив і не дав оцінки доказам наданим позивачем, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню повністю, а апеляційна скарга ОСОБА_4 частково в частині обґрунтування того, що знаки для товарів і послуг є майном. В іншій частині доводи апеляційної скарги ОСОБА_4І є несуттєвими та зводяться до переоцінки доказів по справі.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303,309,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15 квітня 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, що діє в інтересах ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання знаків для товарів і послуг спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку в знаках для товарів і послуг, що є спільною сумісною власністю задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім»єю ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з 01 грудня 2011 року по 14 березня 2014 року.

Визнати знаки для товарів та послуг «Seal jet» (свідоцтво на знак для товарів і послуг №156124) та «Економус» (свідоцтво на знак для товарів і послуг №179093) спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_9.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку знаку для товарів і послуг «Seal jet» (свідоцтво на знак для товарів і послуг №156124).

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку знаку для товарів і послуг «Економус» (свідоцтво на знак для товарів і послуг №179093).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: