Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2306/3872/12

номер провадження 2/695/281/15

26 березня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.

при секретарі Курченко В.М.

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вознесенської сільської ради, приватного нотаріуса Кравченок Сергія Валерійовича, Золотоніського відділку Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації про позбавлення права на спадок через підробку заповіту та залишення без допомоги спадкодавця, який був у безпорадному стані, визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, Вознесенської сільської ради, приватного нотаріуса Кравченок С.В., Золотоніського відділку Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації про позбавлення права на спадок через підробку заповіту та залишення без допомоги спадкодавця, який був у безпорадному стані.

Фактично, виходячи з прохальної частини позову, позивачка ставить перед судом вимоги усунення ОСОБА_3 від спадкування за заповітом і за законом по спадковому майну, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, з підстав передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України, а також визнання недійсності заповіту ОСОБА_6 від 8.07.2009 р., з підстав передбачених ст.230 або ст.232 ЦК України, оспорюваний правочин.

Також позивачем ставиться перед судом питання визнання права власності на спадкове майно після померлої ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач пояснює тим, що її баба ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 Черкаської області. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_6 померла. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина і вона, позивачка, почала підготовку документів для її оформлення спадщини, оскільки інших спадкоємців за законом після померлої не залишилось. Однак в цей час їй стало відомо, що 8.07.2009 р. ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Кравченок С.В., за яким спадкоємцем всього належного їй на праві особистої власності майна призначила ОСОБА_7

Позивачка вважає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки на час складання заповіту 8.07.2009 р. її баба ОСОБА_6 мала похилий вік, їй виповнилося 80 років, та мала незадовільний стан здоров'я, перенесла інсульти. Крім того розпорядження заповідача викладено не акуратно, з помилками, що свідчить про нездатність ОСОБА_6 викласти власноручно свою думку, а тому вважає заповіт підроблений за допомогою нотаріуса Кравченок С.В.

Крім того відповідачка ОСОБА_3, завідомо знаючи про наявності захворювань у ОСОБА_6 пов'язаних з інсультами, категорично відмовилася утримувати та доглядати спадкодавця, враховуючи що остання була одинокою та через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані. Позивачка вважає, що це підставами усунення ОСОБА_3 від спадкування за заповітом.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні вимог в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні даного позову, мотивуючи заперечення тим, що відповідачка є також онукою померлої ОСОБА_6, з якою майже не спілкувалась. Твердження позивача про безпорадний стан заповідача є голослівними та недоведеними, жодного фізичного, морального чи психологічного тиску на заповідача не чинилося. Заповідач на момент складання заповіту усвідомлювала значення своїх дій, могла керувати ними, мала нормальний стан здоров'я на свій вік, не потребувала у безпорадному стані. З приводу того, що заповіт був підроблений нотаріусом в інтересах ОСОБА_3, то позивачкою не доведено вказаних обставин з урахуванням і того факту, що не встановлено на день розгляду справи будь яких фактичних даних такої підробки.

Представник відповідача Вознесенської сільської ради судове слухання справи просив проводити у його відсутність та зазначив, що заповіт у сільраді не укладався та не посвідчувався, ніякого відношення до даних правовідносин сільська рада немає.

Представник відповідача Золотоніського відділку ЧООБТІ Драчук С.І. судове слухання справи просив проводити у його відсутність та зазначив, що ніякого відношення до даних правовідносин БТІ не немає.

Відповідач Кравченок С.В. зазначив, що волевиявлення ОСОБА_6 при укладенні заповіту було вільним, свідомим та безумовним, заповіт відповідає вимогам Цивільного законодавства України, а вирішення питання щодо ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, відноситься до компетенції суду. В подальшому просив судове слухання справи проводити у його відсутність.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторонами не оспорюється факт перебування в родинних стосунках та ступень спорідненості з заповідачем ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_6 №2501-В наведені дані, що з 07.01.2008р. по 20.01.2008р. вона знаходилася на стаціонарному лікуванні з приводу «Гострого порушення мозкового кровообігу, ішемічного інсульту в басейні лівої середньої мозкової артерії з правостороннім геміпарезом, моторною афазією. Ішемічна хвороб серця, гіпертонічна хвороба III ступеня, атеросклеротичний кардіосклероз. Серцево-судинна недостатність І-ІІ ступеню». Отримувала медикаментозне лікування. Після проведеного лікування стан покращився, рухи у правих кінцівках частково відновилися, мова відновилася. При виписці рекомендувалася лікувальна фізкультура, масаж, медикаментозне лікування.

Відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи за №367 від 24.07.20143 року вбачається, що на час здійснення правочину 08.07.2009 р. ОСОБА_6 хронічним стійким психічним розладом, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждала, виявляла прояви органічного емоційно-лабільного (астенічного) і легкого когнітивного розладу у зв'язку з наслідками перенесених у 2008 і 2009 роках повторних ішемічних інсультів, без виражених проявів прогредієнтності, стійких когнітивних, дефіцитарних розладів та грубих розладів адаптаційних можливостей, що при збереженості у неї критичних можливостей не позбавляло її здатності на вказаний період часу розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Крім того в період, що досліджується в даній цивільній справі, ОСОБА_6 були притаманні наступні індивідуально-психологічні особливості: відносно збережена пізнавальна діяльність (увага, пам'ять, мислення), легке зниження когнітивної діяльності у зв'язку з віком та наслідками перенесених ішемічних інсультів, ригідність, ознаки виснажливості, коло інтересів споживацьке, обмежене відповідно віку та фізичному стану, особливо в останній момент перед смертю. В особистісній та емоційній сфері задовільна спілковитість, відповідно віку, конформність, сталість поглядів та установок, бадьорість та доброзичливість, свідоме уникнення конфліктів в міжособистісних стосунках, емоційна стабільність, достатній вольовий контроль за власною поведінкою.

ОСОБА_6, з урахуванням її вікових особливості, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей, рівня розумового розвитку та умов мікросередовища (мікросоціального середовища), могла усвідомлювати реальний зміст власних дій, в повній мірі свідомо керувати ними, передбачати їх наслідки станом на 08.07.2009о., тобто час укладання заповіту.

Також даною експертизою встановлено, що згідно акту судово-психіатричної експертизи №170 від 17.03.2014р. виявлено, що в березні 2014р. у зв'язку з досудовим розслідуванням кримінальної справи, постановлю старшого слідчого СВ Золотоніського МВ 25.02.2014р. було призначено судово-психіатричну експертизу (посмертну).

В той час на дослідження експертизи надавалися матеріали кримінального провадження №0000302, медична карта амбулаторного хворого №2501-В на ОСОБА_6, завірена ксерокопія медичної карти №226/2009р. на ОСОБА_6 з Пальмірської дільничної лікарні. Як свідчать матеріали акту посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 №170 від 17 березня 2014р.:

Згідно характеристики на підекспертну за місцем проживання, яка надавалася виконавчим комітетом Вознесенської с/ради, Золотоніського р-ну - характеризувалася позитивно, скарги на неї від сусідів та жителів села до виконкому с/ради не надходили.

За повідомленням з психоневрологічного кабінету Золотоніської районної лікарні - на диспансерному обліку у лікарів нарколога і психіатра підекспертна не перебувала.

Отже в матеріалах справи не міститься достатньо даних, а також сторонами спору не подано достатньо доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 на час вчинення правочину, а також в період її життя яскраво-виражених індивідуально-психологічних особливостей, які перешкоджали їй усвідомлювати значення своїх дій або перебування у безпорадному стані.

В судовому засіданні приватний нотаріус Кравченок С.В. вказав, що ОСОБА_6 скласти заповіт на ОСОБА_7 ніхто не змушував, її волевиявлення було вільним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1247 ЦК України - заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний).

Пунктом п.19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до п.20 Постанови правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Пунктом 22 Постанови передбачено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Позивачем не доведено, а відповідачем спростовано наявність обставин, передбачених ст.230 або ст.232 ЦК України щодо вчинення особою правочину під впливом обману або який вченого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Також судом не встановлено порушення вимог під час вчиненя оспорюваного заповіту, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.6 цієї статті її положення поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

За обставин та за дослідженими доказами зазначеними вище позивачка жодним чином не довела, що спадкодавець ОСОБА_6 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані. Встановлено лише факт похилого віку спадкодавця, який сам по собі не є свідченням перебування особи у безпорадному стані та необхідності стороннього догляду.

Позивачем заявлено вимогу щодо визнання права власності на спадкове майно після померлої ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом. Наводиться перелік такого майна та частки в порядку спадкування після інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ч.2 цієї статті фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ст.11 ЦПК України перевірка судом наявності інших спадкоємців відповідно до положень ч.1 ст.1259 ЦК України, а так само здійснити визначення часток у спадковому майні, в тому числі і при існуванні процедури прийняття спадщини у визначений законом порядку щодо компетенції нотаріуса при вчиненні нотаріальних дій, не може бути здійснена, а позивачкою не заявлено та не надано будь яких доказів існування таких обставин.

Крім того позивачка, пред'являючи позов щодо застосування судом вимог ст.ст.1224, 1259 ЦК України жодним чином не обґрунтувала та не надала будь якого доказу своє черги у спадщині після померлої ОСОБА_6

Навпаки, розглядом встановлено що вона є особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, а факту того, що вона може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, позивачка не лише не довела, а взагалі не посилається на такі обставини у позові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В. О. Таратін