провадження №2/333/598/15
23 березня 2015 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стоматова Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, -
У судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, у якій він просить розглядати справу без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, не надав суду документів, підтверджуючих поважність причини неявки в судове засідання, призначене на 26.02.2015 року. в зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу за його відсутності.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2014 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі двохсот п»ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 4250 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с. 6-8). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2014 року вирок залишено без змін (а.с. 9-11). Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30.10.2014 року виправлено описку у вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя (а.с. 12). Вироком встановлено, що 24.10.2013 року, приблизно о 10 годині 25 хвилин, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «НYUNDAI TUCSON» реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснювала рух по проїжджій частині вул. Магара, з боку вул. Оранжерейної у напрямку вул. Радгоспної в м. Запоріжжі. В цей же час, по вул. Радгоспній, з боку вул. Космічної у напрямку вул. Магара, рухався автомобіль «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 В салоні вказаного автомобіля знаходилась пасажир ОСОБА_4. Приблизно о 10 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2, маючи об'єктивну спроможність виявити встановлений по ходу руху дорожній знак «Надати дорогу», діючи в порушення п.п. 16.3, 16.11, 33 Правил дорожнього руху України, де сказано: -п.16.3: «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»
- п. 16.11: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»
- розділ 33 дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»: «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під'їжджають до нерегульованого перехрестя по головні дорозі»,
не переконалася, що виїзд на перехрестя не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала дорогу автомобілю «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO», який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, та виїхала на перехрестя. В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_2, сталося зіткнення передньої лівої частини кузову керованого нею автомобіля «НYUNDAI TUCSON» с передньою правою частиною кузова автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO», під керуванням водія ОСОБА_3. Після даного зіткнення автомобіль «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO», змінив напрямок руху ліворуч, виїхав за межі дороги та наїхав на електроопору. Згідно висновку судової медичної експертизи № 4081 від 08.11.2013 року, водію автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» ОСОБА_3 в ході дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 3 та 4 пясних кісток лівої кісті без зміщення кісткових відламків, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня. Згідно висновку судової медичної експертизи № 4403 від 13.11.2013 року, пасажиру автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» ОСОБА_4, в ході дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латерального мищелку лівої великогомілкової кістки, забою лівого колінного суглобу зі скупченням крові в суглобній порожнині з розвитком посттравматичного синовиту, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров'я, більше 21 дня. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 843/13 від 10.12.2013 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «НYUNDAI TUCSON» ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.п. 16.3, 16.11, 33 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_2 мала технічну можливість уникнути зіткнення при виконанні вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» ОСОБА_3 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, вона не мала технічної можливості уникнути зіткнення шляхом зупинки керованого нею автомобіля до місця зіткнення.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як передбачено ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Виходячи з вищезазначених приписів законодавства, позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.»
Відповідно до ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону.
Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Закону (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.
При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з такого.
Як зазначено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд враховує, що внаслідок ДТП позивач був позбавлений можливості повсякденно користуватися належним йому майном, не може вести нормальний спосіб життя, знаходиться в стані негативних психічно-емоціональних переживань.
У зв'язку із зазначеними обставинами, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності суд вважає, що вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 1723,03 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.6,8,208,209,212-215,224, 226, 256-259 ЦПК України, ч.1 ст. 1166, ч.1 ст. 1167, ст. 1192, ч.1 ст. 1194 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 165305,46 грн. (сто шістдесят п»ять тисяч триста п»ять гривень 46 копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду в сумі 7000 (сім тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1723,03 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Суддя Е.Г. Стоматов