УХВАЛА

судового засідання

"10" липня 2015 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :

головуючого - судді Мигаль Г.П.

при секретарі Смолинець Ю.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, про скасування рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 20.11.2012 року,-

в с т а н о в и в :

До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Мигаль Г.П., в якій посилається на те, що підставою для винесення 27.04.2015р. Франківським районним судом м. Львова ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 20.11.2012 року є ухвала Апеляційного суду Львівської області від 09.04.2015 року. Позивач вважає, що суддя Мигаль Г.П. не може брати участь у розгляді вказаної справи та підлягає відводу з підстав п.4 ч.1 ст. 20 ЦПК України, виходячи з наступного. Апеляційним судом Львівської області встановлено, що судом порушено вимоги ч.4 ст. 122 ЦПК України, суддею Мигаль Г.П. не прийнято рішення про відкриття провадження не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду. На подану 28.11.2014 р. позовну заяву, всупереч встановленим ЦПК України термінам позивачем не було отримано відповіді судді Мигаль Г.П. Окрім того, позивач ОСОБА_1 зазначає, що заява про повернення позову ним не подавалась, а так звана заява від 18.12.2014р., яка написана невідомою особою й підписана нею від імені позивача стосується «залишення без розгляду», а така обставина не передбачена процесуальним законодавством, порушення чого призвело до неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неправильного вирішення справи та переконливо свідчить про необєктивність та упередженість судді Мигаль Г.П. відносно позивача ОСОБА_1, яка прийняла до розгляду заяву від невстановленої особи та в її інтересах винесла ухвалу про повернення позову. Таким чином, позивач стверджує, що суддя Мигаль Г.П. вже виявила свою неупередженість й необєктивність та не може винести законного та обґрунтованого судового рішення в даній цивільній справі.

В судовому засіданні позивач заяву про відвід судді Мигаль Г.П. підтримав, та просить таку задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача про відвід судді Мигаль Г.П. заперечив, вважаючи її безпідставною.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований та заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідвід) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Згідно зі ст.24 ЦПК України у разі заявлення відводу суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі.

Заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

При вирішенні заяви про відвід суддя враховує ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обовязків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1,2,4,7,11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обовязковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції. Відповідно до ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993р., міжнародні договори, згода на обовязковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду (справа Білуха проти України) наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за субєктивними та обєктивними критеріями. Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до обєктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Розглядаючи вищевказану справу, судом не було проявлено особистої упередженості. Зважаючи на те, що на розгляді в судді Мигаль Г.П. знаходилась значна кількість цивільних та кримінальних справ, суд докладав всіх зусиль, для виконання вимог ЦПК України та розгляду справи у розумні строки наскільки це було можливо, виходячи із завантаженості судді та обєктивних обставин.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014 р. (суддя Мигаль Г.П.) позовну заяву ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про скасування рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської Ради, як органу опіки та піклування від 20.11.2012р. повернуто позивачу на підставі п.1. ч.3 ст.121 ЦПК України. В ухвалі про повернення позовної заяви суд зіслався на те, що до відкриття провадження у справі на адресу суду подано заяву про повернення позову. Заява надійшла через канцелярію Франківського районного суду м.Львова від ОСОБА_1 22.12.2014р., в якій зазначена дата 18.12.14р. та підпис Гулай. Із пояснень, наданих працівником Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_4, яка здійснювала прийом даної заяви, вбачається, що вся кореспонденція від осіб приймається за предявленням оригіналу документу, що посвідчує особу (паспорт, посвідчення). Заява ОСОБА_1 від 18.12.2014р. прийнята загальною канцелярією згідно вимог інструкції з діловодства. Подані заяви пишуться особою зазделегідь, а не в присутності працівника канцелярії.

В матеріалах справи відсутній висновок експерта про належність підпису особи на заяві від 18.12.2014р. позивачу чи будь-якій іншій особі. Суд також немає жодних підстав не довіряти працівнику канцелярії, який здійснював прийом вказаної заяви. Самостійно суддя не приймала зазначеної заяви і діяла неупереджено.

Оскільки в заяві від 18.12.2014р. було зазначено залишити без розгляду та повернути усі матеріали справи за позовом про скасування висновку Франківської райадміністрації м.Львова та зважаючи на те, що провадження у справі не було відкрито, суд постановив ухвалу від 26 грудня 2014р. про повернення позовної заяви разом з доданими документами відповідно до п.1 ч.3 ст.121 ЦПК України. Суд також при постановленні вказаної ухвали керувався тим, що повернення всіх матеріалів можливе до відкриття провадження у справі, а залишення без розгляду не передбачає повернення всіх матеріалів.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року Ухвала Франківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014 року скасована і справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що суддею Мигаль Г.П. про поверненні не було зясовано всіх обставин, які мають значення для вирішення питання про повернення заяви, а відтак оскаржувану ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою.

Приймаючи до уваги те, що Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року ухвала Франківського районного суду м.Львова від 26 грудня 2014р. , постановлена суддею Мигаль Г.П., про повернення позовної заяви була скасована, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а саме наявність побоювань у позивача щодо небезсторонності судді Мигаль Г.П., з метою усунення будь-яких сумнівів позивача в обєктивності та неупередженості судді, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді Мигаль Г.П. підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 25 ЦПК України, у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною 3 ст.11-1 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись п.4 ч.1 ст. 20, 23, 24, 25, 209, 210 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Франківського районного суду м. Львова Мигаль Г.П. від розгляду цивільної справи №465/7903/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, про скасування рішення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 20.11.2012 року задовольнити .

Передати дану справу для повторного розподілу між суддями Франківського районного суду м. Львова в порядку, передбаченому ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Мигаль Г.П.