Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі - Управління ДСНС України у Закарпатській області) та з урахуванням зміни предмета вимог просив: визнати незаконним і скасувати наказ начальника ДСНС від 20 січня 2014 року № 8 «Про звільнення»; визнати недійсним запис від 20 січня 2014 року № 23 у його трудовій книжці серії НОМЕР_1; поновити його на посаді начальника гірської пошуково-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України у Закарпатській області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 січня 2014 року по день поновлення на роботі, 10 тис. грн моральної шкоди та судові витрати.

Позивач посилався на те, що вказаним наказом його було звільнено з роботи на підставі пп. 2 п. 2 ст. 36 КЗпП України - у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Вважає наказ незаконним, а звільнення протиправним, оскільки він був прийнятий на роботу за контрактом від 29 вересня 2012 року із терміном дії по 28 вересня 2015 року. Підписаний ним трудовий договір від 23 вересня 2013 року згідно з поясненням відповідача є формальністю. Займана посада не є атестованою. Через незаконні дії відповідача він зазнав душевних страждань.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що згідно з наказом Управління МНС України в Закарпатській області від 18 жовтня 2011 року № 398 о/с ОСОБА_3 був призначений на посаду начальника гірської пошуково-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення.

29 вересня 2012 року Територіальне управління МНС України в Закарпатській області та ОСОБА_3 уклали контракт № 120, згідно з яким останній був прийнятий на посаду начальника гірської пошуково-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення із терміном дії до 28 вересня 2015 року.

Наказами Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 18 травня 2013 року № 240 та від 20 травня 2013 року № 265 аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Територіального управління МНС України в Закарпатській області перейменовано (змінено найменування) на аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, затверджено статут у новій редакції і наказано здійснити організаційно-штатні заходи у підрозділах Управління ДСНС України в Закарпатській області.

23 вересня 2013 року ОСОБА_3 подав на ім'я начальника Управління ДСНС України у Закарпатській області заяву про призначення його на посаду начальника гірської пошуково-рятувальної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління ДСНС України в Закарпатській області за трудовим договором в порядку переведення з Територіального управління МНС у Закарпатській області.

23 вересня 2013 року між Управлінням ДСНС України у Закарпатській області та ОСОБА_3 був укладений трудовий договір із терміном дії до 20 січня 2014 року.

Наказом Управління ДСНС України у Закарпатській області від 23 вересня 2013 року № 204 ОСОБА_3 був призначений на посаду на вказаних умовах.

Наказом Управління ДСНС України у Закарпатській області від 20 січня 2014 року № 8 ОСОБА_3 звільнений із посади в зв'язку із закінченням строку трудового договору (пп. 2 п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушень чинного трудового законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пп. 2 і 3 ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Абзацом 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що оскільки згідно з частиною 2 статті 23 КЗпП України трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Вирішуючи спір, суди правильно виходили з того, що строковий трудовий договір було укладено за власним бажанням ОСОБА_3 та на підставі його заяви, вимога про визнання трудового договору недійсним позивачем не заявлялася, а тому дійшли правильного висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушень чинного трудового законодавства.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська