АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/112/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Могачевська В.Й.
Провадження № 22-ц/789/897/15 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - ОСОБА_1; представника Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської дільниці Збаразького управління з експлуатації газового господарства публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільгаз про визнання договору недійсним і відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

23.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог вказує, що Договір №5061 від 09.12.2007 року про надання послуг з газопостачання є сфальсифікованим, недійсним, оскільки її підпис у ньому підроблено, так як своїх паспортних даних та номеру ідентифікаційного коду вона не представляла.

Вказаним Договором грубо порушено її права як громадянина, порушено Закон України «Про захист персональних даних», а отже її права як споживача послуг.

Просить визнати договір недійсним і стягнути моральну шкоду 15000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.05.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково і визнано недійсним договір №5061 про надання послуг з газопостачання від 09.12.2007 року, укладений між ВАТ Тернопільгаз Підволочиського УЕГГ в особі начальника ОСОБА_3 та ОСОБА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не звернув уваги, що оспорюваний договір є сфальсифікованим і порушує її права як споживача послуг, не відповідає її волі і вона не замовляла послуг з газопостачання і договору не підписувала.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу і надала відповідні пояснення. Вказала, що не замовляла послуг монополіста і відповідач спричинив їй моральну шкоду моральний тиск і шкоду здоров'ю.

Представник ПАТ Тернопільгаз заперечив у задоволенні апеляційної скарги і надав пояснення аналогічні поданому запереченню. Вказав, що при відшкодуванні моральної шкоди повинна бути спричинена моральна шкода шляхом протиправної дії; встановлено причинний зв'язок між дією і наслідком її вчинення спричинення моральної шкоди. Зазначив, що використання газу встановлено рішенням Підволочиського районного суду і споживач отримувала послуги згідно Правил надання населенню послуг з газопостачання.

Зазначив, що ОСОБА_1 не довела спричинення їй моральної шкоди та отримання моральних страждань.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ліцензії серії АГ №507472, виданої 29.06.2011 року Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ), ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» має право займатися господарською діяльністю з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, ліцензія прийнята на основі рішення №1080 від 23.06.2011 року, строком дії з 26.04.2010 по 25.04.2015 рр.

З січня 2002 року (дата створення автоматизованої програми "Абонент") по квітень 2012 року включно, абонентом ОСОБА_1, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, отримано послуги з постачання 28 990,0 м.куб. природного газу на суму 11073,63 грн. Оплату проведено на суму 10000,15 грн., що стверджується довідкою про стан розрахунків за надані послуги з газопостачання (а.с.43-48).

За період споживання природного газу з грудня 2010 року по квітень 2012 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ПАТ "Тернопільгаз" в розмірі 1 239,99 грн. (одна тисяча двісті тридцять девять) гривень 99 копійок, з приводу стягнення якої товариство зверталось із позовною заявою до Підволочиського районного суду. У цивільній справі № 2/604/475/13 25.12.2013 року судом ухвалено рішення (а.с.49-51), яким задоволено позовні вимоги ПАТ "Тернопільгаз". Під час розгляду даної справи Підволочиським районним судом встановлено факт одержання ОСОБА_4 послуг з постачання природного газу.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

На підставі п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відносини з приводу постачання населенню природного газу регулюються ст. 714 ЦК України, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (зі змінами); постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 25 жовтня 2008 року № 1239 «Про затвердження роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення»; постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 року № 1697 «Про заходи щодо подальшого вдосконалення механізму забезпечення природним газом вітчизняних споживачів», якою затверджений Тимчасовий порядок установлення роздрібних цін на природний газ для потреб населення.

Зі змісту п.п. 17 та 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246, вбачається, що споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання, а саме не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції зробив вірний висновок про недійсність договору, оскільки споживач отримувала послуги не на підставі договору, а згідно Правил надання населенню послуг з газопостачання.

У відповідності до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.3, 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження апелянта, що їй спричинена моральна шкода колегією суддів оцінюється критично, оскільки:

матеріали справи не містять доказів здійснення товариством протиправних дій;

відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями товариства і моральними стражданнями споживача послуг;

апелянтом не подано доказів на підтвердження факту спричинення їй моральних страждань ні суду першої, ні, за умов визначених ч.2 ст.303 ЦПК України, суду апеляційної інстанції;

відповідач надавав послуги з газопостачання згідно Правил і ОСОБА_1 користувалася наданими послугами, що вбачається з рішення Підволочиського районного суду від 25.12.2013 року.

Твердження апелянта про закінчення строку позовної давності стосовно стягнення боргу за надання послуг оцінюється критично, оскільки не стосується предмету даного спору.

Апелянт зазначає про розбіжності показників лічильника в квитанціях про оплату послуг, однак дане твердження не доводить спричинення апелянту моральної шкоди.

Твердження апелянта, що послуги вона не замовляла, суперечить матеріалам справи і спростовується рішенням Підволочиського районного суду від 25.12.2013 року, яким встановлено факт споживання ОСОБА_1 послуг з постачання природного газу.

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, давши належну оцінку обставинам справи, вірно застосував норми матеріального права і зробив вірний висновок, що ОСОБА_4 не доведено спричинення їй відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5