АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-3696 Головуючий у 1-й інстанції - Колесник О.М.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Побірченко Т.І.

ГоловачоваЯ.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року задоволено частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 161 400 грн. в рахунок відшкодування матеріального збитку та 1 614 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

У задоволені частини позовних вимог про відшкодування матеріального збитку у сумі 212 грн. 97 коп. та 2 грн. 13 коп. судового збору судом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів у справі, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.107-109).

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріального збитку у сумі 212 грн. 97 коп. рішення суду позивачем не оскаржується, тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

Представник позивача надав суду апеляційної інстанції пояснення, у яких заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Після оголошення у справі перерви для з'ясування розміру середнього заробітку відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи (а.с136), довідку про середній заробіток відповідача направив до суду поштою (а.с.137-138). За таких обставин суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника ПАТ КБ "ПриватБанк", оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення відповідача та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

5 грудня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено трудовий договір №12751082, відповідача було прийнято на роботу до ПАТ КБ "Приватбанк" на посаду клієнта-менеджера (а.с.6-9).

5 грудня 2011 року також між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.10-11).

Відповідно до висновку проведеної внутрішньобанківської перевірки від 6 серпня 2014 року встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було оформлено договір №SAMDР7048, та за ним було закріплено карту НОМЕР_1 для здійснення виплати пенсійного забезпечення. В період з 21 березня 2011 року до 21 грудня 2012 року по карті НОМЕР_1 здійснювалися виплати пенсійного забезпечення та відсотків на залишок по карті. 22 грудня 2012 року до ОСОБА_3 звернулась невстановлена особа, яка представилася клієнтом Банка ОСОБА_4 та не маючи на те правових підстав попросила відповідача перевипустити карту та приєднати її до рахунку.

Згідно розд. 1 "Інструкції по формуванню заявок на підв'язку цільових карт миттєвого випуску", "Підв'язка додаткової картки" - це оформлення додаткової картки до діючої (основної). Згідно розд. 2 указаної Інструкції відповідач повинен був виконати обов'язкові умови для оформлення операцій, а саме: 1) провести по клієнту ідентифікацію згідно з Інструкцією; 2) обов'язкова авторизація процедури через ОТП-пароль на мобільний телефон клієнта з ознакою "фінансовий".

В результаті дій відповідача, що виразилися в неналежному виконанні своїх службових обов'язків, не проведенні ідентифікації особи, яка звернулась до нього, як наслідок - видачі карти НОМЕР_2 та підв'язки її до рахунку ОСОБА_4 без належних на те підстав особі, яка не являлась ОСОБА_4 або його представником, без належних на те підстав.

В подальшому з виданої відповідачем карти НОМЕР_2 були зняті грошові кошти без відома ОСОБА_4 невідомою особою, внаслідок чого зазначений клієнт банку звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення збитків за неналежне надання банківських послуг на суму 161 435 грн. 49 коп. та 1 268 грн. 68 коп. відсотків за користування коштами клієнта. В ході розгляду вказаної справи ПАТ КБ "ПриватБанк" виплатив ОСОБА_4 зазначені суми, тому ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та від 9 грудня 2014 року позовні вимоги були залишені без розгляду (а.с.89-90).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 161 400 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної ПАТ КБ "ПриватБанк" з вини ОСОБА_3

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо підстав для покладення на ОСОБА_3 обов'язку відшкодувати ПАТ КБ "ПриватБанк" шкоду, заподіяну з вини відповідача, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права до спірних правовідносин у цій частині застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності обставинам справи висновків районного суду про наявність вини відповідача у заподіянні шкоди не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення як такі, що суперечать дійсним обставинам справи, що підтверджені наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Так відповідно до наданого позивачем на підтвердження заявленого позову висновку службового розслідування служби внутрішньої безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 06.08.2014 № ZAKL-2014/1-6875806 ОСОБА_3, використовуючи свої права доступу до програмних комплексів банку, а також несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих комп'ютерних систем Банку і корпоративної комп'ютерної мережі, в порушення Розділу II Інструкції по формуванню заявок на підв'язку цільових карт миттєвого випуску в "Промінь" ПриватБанку (Україна), 22.12.2012 року здійснив дії по випуску карти НОМЕР_2, чим заподіяв шкоду у розмірі 161 400 грн. (а.с.64-68).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства, якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

У даному конкретному випадку відповідачем не надано доказів, які спростовують значення відомостей висновку службового розслідування служби внутрішньої безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 06.08.2014 № ZAKL-2014/1-6875806 (а.с.64-68).

За таких обставин вина ОСОБА_3 у заподіянні ПАТ КБ "ПриватБанк" шкоди у розмірі 161 400 грн. є доведеною.

Відповідно до положень трудового законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене (ст.130 КЗпП України).

За правилом ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1 ч.1 ст.134 КЗПП України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про покладення на ОСОБА_3 обов'язку відшкодувати ПАТ "ПРИВАТБАНК" шкоду у повному розмірі -161 400 грн., позивач послався на те, що 5 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 12751082.

З наданої суду копії цього договору убачається, що відповідно до п. 1.1. Договору з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей. Співробітник, який займає посаду клієнт-менеджер, безпосередньо пов'язану зі зберіганням, обробкою, перерахунком, прийманням, видачею і перевезенням готівки (непотрібне викреслити), бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку зберігання ввірених йому установою Банку цінностей (а.с.10-11).

Водночас, при виконанні операції видачі карти НОМЕР_2 та підв'язки її до рахунку ОСОБА_4 ОСОБА_3, будучи клієнт-менеджером, не був повно матеріально відповідальним, оскільки гроші у розмірі 161 400 грн. (відповідно до ціни позову) для збереження або інших цілей йому не передавались (не ввірялись).

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача в частині невідповідності обставинам справи та вимогам трудового законодавства висновків районного суду щодо повної матеріальної відповідальності ОСОБА_3 можуть бути прийняті апеляційним судом.

При цьому ОСОБА_3, вина якого у заподіянні ПАТ КБ "ПриватБанк" шкоди у розмірі 161 400 грн. є доведеною, ураховуючи положення ст. 132 КЗпП України у контексті обставин даної справи, повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі свого середнього місячного заробітку - 2 759 грн. 46 коп. (розмір відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" № 13.0.0.0/2-1609 від 02.07.2015; а.с.138).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення розміру стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ПРИВАТБАНК" в рахунок відшкодування матеріального збитку з 161 400 грн. до 2 759 грн. 46 коп.

У зв'язку з чим відповідно до вимог ст. 88 ЦПК суму, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору, слід зменшити з 1 614 грн. до 243 грн. 60 коп. (мінімальна ставка).

Керуючись ст.303, 307-308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк": в рахунок відшкодування матеріального збитку - з 161 400 грн. до 2 759 грн. 46 коп. (Дві тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять грн. 46 коп.); судового збору - з 1 614 грн. до 243 грн. 60 коп. (Двісті сорок три грн.. 60 коп.); загальну суму стягнення - з 163 014 грн. до 3 003 грн. 06 коп. (Три тисячі три грн. 06 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.І. Побірченко

Я.В. Головачов