Номер провадження: 22-ц/785/5831/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,069 га, що розташована за адресою: 68001, Одеська область, місто Іллічівськ, СТ „Судоремонтник, 7 лінія, буд.26 шляхом зобовязання ОСОБА_3 забрати транспортний засіб марки Renault, д/н НОМЕР_1, із зазначеної земельної ділянки, мотивуючи це тим, що на належній йому вищезазначеній земельній ділянці ОСОБА_2 було здійснено будівництво дачного будинку з господарськими спорудами та отримано право власності на нього.

На даний час співвласниками будинку є його діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Владиславівна- по 1/3 частини кожна на підставі договору дарування від 17.03.2005 року, а також сам ОСОБА_2 та його колишня дружина ОСОБА_3 по 1/6 частини кожний на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 11.07.2013 року про поділ майна подружжя, яке набрало законної сили.

При цьому ОСОБА_2 на підставі державного акту про право приватної власності від 10.02.1998 року є власником земельної ділянки площею 0,069 га на якій розташований даний дачний будинок.

На даний час в даному дачному будинку з господарськими спорудами проживають доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також сама ОСОБА_3 з теперішнім чоловіком та двома дітьми від їхнього шлюбу. Він буває вдома нечасто у зв`язку із тривалими відрядженнями.

В березні 2015 року при навідуванні своїх дітей позивачем було помічено автомобіль, який був припаркований на його земельній ділянці та загороджував вільний прохід до його житла. Як зазначає позивач, він не давав згоди відповідачу на використання його земельної ділянки. За таких обставин, позивач звернувся у письмовій формі до відповідача щодо надання йому пояснень. Однак, жодної відповіді він не отримав.

Викладені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів що станом на 15 березня 2015 року автомобіль Рено (державний номер НОМЕР_2) зберігався відповідачем за земельній ділянці позивача.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можливо.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 19.08.1995 року по 23.12.2004 року та мають від цього шлюбу двох дітей: дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

10.02.1998 року ОСОБА_2 набув право власності в порядку приватизації на земельну ділянку площею 0,069 га № 26 в СТ «Судоремонтник»,7 лінія, м.Іллічівськ Одеської області, отримавши державний акт про право власності на земельну ділянку для ведення садівництва.

15.11.2004 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на дачний будинок № 26 в СТ «Судоремонтник»,7 лінія, м.Іллічівськ Одеської області на підставі рішення Іллічівської міської ради № 478 від 26.08.2004 року.

17.03.2005 року ОСОБА_2 подарував в рівних частках земельну ділянку та будинок ОСОБА_3В.(колишній дружині) та дітям, засвідчивши угоди дарування у відповідності до закону в нотаріальному порядку.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.11.2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.04.2011 року розірвано договір дарування 1/3 частини садового будинку, розташованого в м. Іллічівськ Одеської області, СТ «Судоремонтник» 7 лінія 26 уладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 березня 2005 року; розірвано договір дарування 1/3 частини земельної ділянки площею 0,069 га. № 26 в СТ «Судоремонтник» 7 лінія в м. Іллічівськ Одеської області; зобов`язано ОСОБА_3 повернути в натурі ОСОБА_2 1/3 частину садового будинку та 1/3 частину земельної ділянки.

При цьому даним судовим рішення, що набрало законної сили, встановлено, що батько позивача ОСОБА_6 був членом садоводчого товариства «Судоремонтник». Земельна ділянка площею 0,069 га. № 26 в СТ «Судоремонтник»,7 лінія, м.Іллічівськ Одеської області, була отримана позивачем від батьків з метою продовження сімейних традицій для будівництва будинку. З 1998 року до 2003 року будучи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ОСОБА_2 побудував на власній земельній ділянці двохповерховий дачний будинок площею 140,6 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Одеської областиі від 11.07.2013 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29.03.2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у порядку поділу майна подружжя 1/3 частини двохповерхового дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами по лінії № 7 будинок № 26 СТ «Судоремонтник» м. Іллічівська Одеської області виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/6 частині ідеальних часток даного будинку.

Листом від 13 березня 2015 року (а. с. 19) ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 про те, що йому стало відомо, що біля дачного будинку, на належній йому земельній ділянці у дворі припарковано авто (марка Рено, синього кольору), власник якого невідомий. Проте якщо автомобіль належить ОСОБА_3 то він свого дозволу на користування земельною ділянкою в рамках сервітутного права, не надавав.

До суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулася із заявою, де зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль Рено 2004 року випуску державний номер НОМЕР_1 який вона має право утримувати в місці свого перебування (а. с. 26-27).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_2 обґрунтовує заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою виходячи з того, що співвласник дачного будинку (1/6 частина) колишня дружина позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 має отримати від нього дозвіл на користування земельною ділянкою в рамках сервітутного права. При цьому порушення свого права позивач вважає лише сам факт зберігання автомобіля відповідача на прибудинковій земельній ділянці без отримання від нього дозволу.

Суд перший інстанції вважав, що позивачем недоведений факт зберігання автомобіля відповідачем з прив`язкою до конкретної дати 15.03.2015 року.

Проте позивач такими обставинами свій позов не обгрутовував, а відповідач у поданій до суду письмовій заяві не визнала заявлені до неї вимоги не запереченням факту зберігання автомобіля на присадибній ділянці, а тим, що має право зберігати свій автомобіль за місцем свого перебування (проживання).

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і поклав в основу свого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод недоведеність заявлених вимог.

При таких обставинах рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

При ухваленні нового рішення судова колегія виходить з такого.

В розумінні ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду (абзац. 1 п. 18-2 Постанови Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

Разом з тим абзац 2 п. 18-2 ціє самої постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 в редакції із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2, роз`яснює, що якщо на такій (приватизованій) ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу такого будинку, будівлі, споруди між подружжям і виділення конкретної його частини до особи, яка не має права власності або користування земельною ділянкою, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 Земельного кодексу (ЗК) України, та статтею 377 Цивільного кодексу (ЦК) України.

Така ж сама правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 червня 2012 року в справі № 6-66цс11 в порядку ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином відповідач будучи співвласником 1/6 частини дачного будинку № 26 по лінії № 7 в СТ «Судоремонтник» м. Іллічівська Одеської області не позбавлена права зберігати автомобіль на земельній ділянці, що відноситься до зазначеного будинку.

Крім того в судовому засіданні відповідач пояснила, що діти позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будучи співвласниками дачного будинку та земельної ділянки по 1/3 частині кожна проживають разом з нею і на час звернення позивача до суду з даним позовом у березні 2015 року обидві були неповнолітніми і знаходилися на її утриманні. На даний час ОСОБА_4 стала повнолітньою, але продовжує проживати разом з відповідачем і не заперечує, що вона зберігає автомобіль у дворі будинку.

Позивач обгрутовував заявлені до відповідача вимоги виходячи виключно із відсутності у відповідача права без отримання від нього дозволу в межах сервітутного права зберігати свій автомобіль на земельній ділянці, на якій знаходиться дачний будинок, по 1/6 частині якого перебувають у власності кожної із сторін. Про будь-які перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що створені зберіганням автомобілю, позивач не зазначав.

Будь-яких відомостей про поділ в натурі земельної ділянки між співвласниками дачного будинку позивач у позові не навів та доказів про такий поділ не надав.

Оцінюючи встановлені у справі обставини та докази у їх сукупності судова колегія доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача забрати належний їй транспортний засіб.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

ОСОБА_7