УХВАЛА

"26" травня 2015 р.,

суддя Франківського районного суду м. Львова Козюренко Р.С., вивчивши матеріали заяви Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором 1 926 300,09 гривень.

До початку розгляду справи по суті, в порядку забезпечення позовних вимог, позивач подав до суду клопотання, я якому просить накласти арешт на грошові кошти, а також все рухоме і нерухоме майно яке належить відповідачам та обмежити його у праві виїзду за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був раніше виданий. Клопотання мотивує тим, що відповідачі ухиляються від погашення заборгованості, їх сума є значною, вони є недобросовісними боржниками та має намір відчужити належне їм майно, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Розглянувши заяву, оцінивши надані докази, суд вважає, що заяву слід повернути заявнику виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначено також і інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається з поданої заяви, позивачем, всупереч вимог ст. 151 ЦПК України, не вказано всіх відомостей, необхідних для вжиття заходів забезпечення позову. Так, в заяві про забезпечення позову відсутня інформація про належність відповідачу рухомого та нерухомого майна або грошових коштів, на які необхідно накласти арешт. Відсутні такі докази і в матеріалах позову. Згадані обставини унеможливлюють вжиття заходів забезпечення позову, оскільки без такої інформації вжиття заходів забезпечення позову є неможливим.

За правилами ч. 8 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Що стосується вимоги про обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, то суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на роз'яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи, висвітлених у п. 7 Постанови № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитним правовідносин», згідно з якими, заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Таким чином, судом встановлено, що заявник подав заяву без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, і тому, згідно вимог ч.8 ст.153 ЦПК України дана заява підлягає поверненню.

Відповідно до ч.5 ст.121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 151, ч.8 ст.153 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Козюренко Р.С.