Справа № 204/2226/15-ц
Провадження № 2/204/1382/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.

при секретарі Данілян Л.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 35 032,96 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 819 404,62 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 21.12.2007 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № DNU0G5, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 225 356,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.12.2027 року. Згідно заяви Відповідача від 21.07.2008 року вищезазначений кредитний договір переведено з валюти Гривня у валюту Долари США, тому розмір кредиту після конвертації складав 34 072,17 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, тому, станом на 19.03.2015 року утворилась заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 35 032,26 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом 30 757,03 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 2 402,44 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 100,21 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 94,20 дол. США, штраф (фіксована частина) 10,69 дол. США, штраф (процентна складова) 1 667,69 дол. США. Тому, ПАТ КБ «Приватбанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості.

Під час судового розгляду справи до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_2, в якій вона просила визнати недійсною додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, визнати за нею право на виконання цього кредитного договору в національній валюті Гривні та зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит. В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 зазначила, що 21.12.2007 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № DNU0G5, відповідно до умов якого кредитор зобовязався надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у сумі 225 356,25 грн., а останній зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. На виконання договору про іпотечний кредит одночасно між сторонами був укладений іпотечний договір № DNU0G5 від 21.12.2007 року і цього ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири. З позовної заяви, поданої ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 дізналася про те, що внаслідок її заяви кредит, отриманий нею було переведено з валюти гривня в валюту Долар США, а розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 34 072,17 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. До матеріалів позовної заяви долучена заява № 1 про продаж іноземної валюти, яка передбачає прохання Позичальника перерахувати 159 798,46 грн. на транзитний рахунок ОСОБА_2 За умовами цієї заяви у випадку неможливості здійснення банком цих операцій дана заява втрачає свою дію. Зазначає про те, що умови Додаткової угоди та вищезазначеної заяви про продаж іноземної валюти від 09.09.2008 року не виконувались, грошові кошти в сумі 159 798,46 грн. Позичальником не вносились для придбання іноземної валюти, іноземна валюта не була придбана. Виходячи з чого заява № 1 про продаж іноземної валюти втратила свою дію. Враховуючи те, що грошові кошти на виконання додаткової угоди не видавались, а видача грошових коштів є моментом, коли договір вважається укладеним, Додаткова угода не може вважатись укладеною через відсутність обставини, з якою закон повязує виникнення прав та обовязків саме за позиковим кредитним зобовязанням. Крім того, укладена між сторонами Додаткова угода до вищезазначеного договору про іпотечний кредит не містить інформації про дату укладення останньої, а за умовами п. 2.2.7 Додаткової угоди «Позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п.8.3 цього Договору договори іпотеки, поруки та ін. для виконання зобовязань за цим Договором». Також, відповідно до положень ЦК України, Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, тому саме одержана Позичальником грошова сума в національній валюті України гривня та проценти за користування кредитом мають бути повернуті Відповідачу на виконання Договору, укладеного 21.12.2007 року. Виходячи з того, що Позичальник підписувала всі необхідні документи, що подавались банком і мали бути нею підписані, а також те, що банком було ініційоване питання щодо переведення кредитних коштів у іноземну валюту виключно через власну внутрішню політику і не мало, за поясненнями представників банку, зачіпати законні права Позичальника, вона підписувала усі документи, що від неї вимагали банківські працівники для підписання. Тому ОСОБА_2 просить визнати недійсною Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року, визнати за нею право на виконання цього кредитного договору в національній валюті Гривні та зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за договором про іпотечний кредит

У судовому засіданні представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» первісний позов підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених ним у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнала у повному обсязі, просила відмовити в його задоволені, а зустрічний позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 первісний позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити в його задоволені, а зустрічний позов задовольнити.

Допитана в якості свідка відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 суду пояснила, що нею з банком був укладений кредитний договір. Про те, що було змінено валюту кредитного договору їй нічого не відомо. У 2008 році на її адресу прийшов лист з банку, в якому було запропоновано зявитися до банку для оформлення додаткових письмових документів. Вона прийшла до банку і підписала якісь документи. Коли у 2008 році укладалася додаткова угода вона вважала, що просто підписує якісь банківські документи, оскільки довіряла представникам банку. Жінка яка надавала їй документи не пояснювала їй, що саме вони підписують, а казала що це проста формальність і ніяких наслідків ці документи не несуть. Гроші за додатковою угодою у вигляді іноземної валюти їй не видавалися. Вона кожного місяця сплачує обовязкові платежі за договором у гривні, оскільки кредитний договір було укладено у гривні. Гроші до банку вносяться у гривні, а квитанції видаються з зазначенням того, що за ці гривні придбані долари. Вважала що зазначення в квитанціях суми доларів, які куплені за внесені нею гривні, банківська ініціатива, оскільки вона не обізнана в фінансових питаннях. Зазначила, що на час підписання нею заяви про зміну кредиту, вона вже сплатила банку майже половину кредиту у гривні, тому не було ніяких підстав для зміни умов кредиту та переведення його у валюту. Крім того наголосила на тому, що звернулася вона до Приватбанку саме з тієї причини, що на той час це був єдиний банк, який надавав кредити на житло у гривні. Саме цей факт і був вирішальним у обранні банку, оскільки брати кредит у доларах вона не бажала.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір про іпотечний кредит № DNU0G5 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 225 356,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.12.2027 року (а.с. 56-59).

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно до 21 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 6526.

Згідно заяви від 21.07.2008 року (надалі заява про зміну валюти кредиту) відповідач звернулася до керівника бізнесу іпотечне кредитування ОСОБА_6 з якої вбачається, що ОСОБА_2 прийняла рішення змінити валюту кредиту по договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року та просила залишок заборгованості по кредитному договору конвертувати в валюти долар США по курсу процесінга на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с. 12).

Відповідно до заяви № 1 про продаж іноземної валюти від 09.09.2008 року ОСОБА_2 доручила Приват Банку продати 34 072,17 доларів США за українські гривні, за курсом 4,69 грн. за 1 долар США. Гривні перераховуються на наступний рахунок: 159 798,46 грн. на транзитний рахунок ОСОБА_2 № 8818, з призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року (а.с. 38).

Згідно додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року (надалі Додаткова угода), дату укладення якої не зазначено, сторони обумовили викласти кредитний договір у наступній редакції: п. 8.1. Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № 8445 на строк з 09.09.2008 року по 21.12.2027 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 34 072,17 доларів США. Станом на 09.09.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року складає 159 798,46 грн., що еквівалентно 34 072,17 доларів США. (а.с. 35-38).

За умовами пункту 8.2 Додаткової угоди для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок № 8445 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості та процентів.

Оцінюючи заяву про зміну валюти кредиту від 21.07.2008 року на підставі ст. 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд не приймає цей доказ до уваги, оскільки з заяви не вбачається, що вона подана безпосередньо позивачу. Зі змісту заяви не можливо встановити, який саме залишок заборгованості по кредитному договору необхідно конвертувати у іноземну валюту, а на заяві відсутня відмітка банку про її прийняття, що є необхідною умовою для її виконання. Таким чином суд критично ставиться до пояснень представника позивача, щодо звернення відповідача до банку з заявою про зміну валюти кредиту, оскільки ним не надано належних доказів на підтвердження цих обставин. Крім того, у відповідності до приписів ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Позивачем не надано суду оригіналу заяви від 21.07.2008 року для засвідчення судом її справжності, хоча сторона відповідача заявляла про це клопотання. З огляду на це суд вважає, що цей доказ не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, а тому не приймається судом до уваги.

Крім того, суд критично ставиться до обставин визначених в заяві № 1 про продаж іноземної валюти від 09.09.2008 року, оскільки зі змісту цієї заяви вбачається, що грошові кошти у розмірі 159 798,46 грн. повинні бути перераховані на транзитний рахунок ОСОБА_2 № 881, з призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року, в той час як згідно п. 2.4 кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися шляхом перерахувань грошових коштів на рахунок № 6526. Заява не містить відмітки банку про її виконання, з зазначенням дати виконання та підпису уповноваженої особи.

Суд зазначає, що якби грошові кошти у розмірі 159 798,46 грн. були перераховані 09.09.2008 року на рахунок відповідача, зобовязання відповідача за кредитним договором № DNU0G5 від 21.12.2007 року щодо повернення кредитних коштів вважалося би виконаним, на підставі ст. 599 ЦК України, оскільки припинилося би в звязку з його належним виконанням. В той же час суду не надано доказів на підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 159 798,46 грн. на рахунок відповідача з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Щодо додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Правилами ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 640 ЦК України Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року вона не містить дати її укладення, а тому не можливо встановити момент набрання нею чинності відповідно до положень ст. 631 ЦК України. Дата договору є істотною умовою договору, оскільки з датою укладення договору пов'язаний момент виникнення в часі у сторін взаємних прав та обовязків. Крім того суд вважає, що викладений у наступній редакції пункт 8.7 додаткової угоди: «Дата укладення цього Договору: 09 вересня 2008 року DNU0G5» не є датою укладення додаткової угоди, а є датою укладення основного договору про іпотечний кредит, зміни до якого внесені цією угодою.

Пунктом 8.1 додаткової угоди передбачено, що банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти у розмірі 34 072,17 доларів США. Позивачем в судовому засіданні не доведено перед судом факту надання грошових коштів відповідачу на виконання умов додаткової угоди, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б доказували цей факт. Надана представником позивача копія платіжного доручення № В0320В0070 від 10.09.2008 року про перерахування грошових коштів у розмірі 34 072,17 доларів США не є підтвердженням того, що відповідачу надавалися грошові кошти у зазначеному розмірі, оскільки платником за цим платіжним доручення зазначений саме Відповідач (а.с. 133). Крім того, представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, що грошей у доларах США відповідачу не надавалося, а це платіжне доручення є формальністю банку і по факту ці гроші нікому не видавалися та перераховані не рахунок відповідача не були.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що у розділі 9.1 додаткової угоди не зазначено прізвище, імя та по батькові особи, яка підписала цей документ зі сторони банку, та не зазначена посада цієї особи. А тому не має можливості встановити, чи була особа, яка підписувала додаткову угоду до кредитного договору уповноважена на її підписання, що є необхідною умовою для встановлення повноважень сторін на його підписання.

Враховуючи наведені приписи закону та встановлені фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що додаткова угоди до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною, оскільки в ній відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, (закон повязує момент укладення зазначених договорів з моментом передання грошей), а тому є такою, що не породжує для сторін взаємних прав та обовязків. З огляду на наведене суд зазначає, що оскільки додаткова угода не є укладеною, зобовязання повинно виконуватися відповідно до умов передбачених договором про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року.

Судом встановлено, що відповідач по справі на протязі всієї дії кредитного договору належним чином виконувала взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів, що підтверджується квитанціями про сплату кредиту за договором за період з січня 2008 року по квітень 2015 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.69-99), та наданого відповідачем розрахунком погашення кредиту за 2008-2015 роки (а.с. 120-121).

З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів. Посилання позивача на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, та на його право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту на підставі статті 1050 ЦК України є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки зазначені факти спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що грошові кошти надавалися у гривні, цей факт підтверджується копією меморіального ордеру № 2 від 21.12.2007 року (а.с. 149). Оскільки кредитні кошти надавалися у гривні, то зобовязання з їх повернення повинно бути виконано у гривні. Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 35 032,26 доларів США суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у позові з тієї підстави, що підстав для стягнення заборгованості, яка була надана у гривні, в іноземній валюті суд не вбачає.

Щодо заявленого відповідачем зустрічного позову про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором суд приходить до наступних висновків.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит № DNU0G5 від 21.12.2007 року не є укладеною суд зазначає, що не може бути визнано недійсним правочин який не вчинено, і який не є укладеним, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог про визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором суд зазначає, що оскільки задоволення цих вимог є взаємоповязаним із задоволенням вимоги про визнання додаткової угоди недійсною і випливає з неї, підстав для їх задоволення суд не вбачає, а тому у зустрічному позові слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що у задоволені обох позовних заяв відмовлено, судові витрати по цій справі підлягають віднесенню на сторони у тій частині, в якій їх понесла кожна із сторін.

На підставі ст.ст. 203, 215, 599, 626, 628, 631, 638, 640, 654, 1046, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання права на виконання кредитного договору в національній валюті та зобовязання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез