АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/560/К/15 Чайкін І.Б.
Категорія 26 ( І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі,апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі - ПАТ "Євраз Суха Балка") та просив суд стягнути з відповідача на його користь 243000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Євраз Суха Балка", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст.153,237-1 КЗпП України, які не підлягали застосуванню та не застосовано спеціальний ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (надалі - спеціальний закон), який підлягає застосуванню.

Судом не взято до уваги, що відповідно до ч.1 ст.25 зазначеного Закону встановлено, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21,22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування.

Згідно положень ЗУ "Про державний бюджет на 2006 рік" було зупинено дію на 2006 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей. Відповідно до положень ЗУ "Про державний бюджет на 2007 рік" було зупинено дію на 2007 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, а згодом норми щодо відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку чи професійного захворювання на виробництві були виключені зі спеціального закону, у зв'язку з чим, на думку апелянта, позивач взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди ні за рахунок Фонду, ні за рахунок підприємства відповідача.

Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці, позивач частково втратив працездатність, у зв'язку з чим йому спричинена моральна шкода, так як відповідно до акту розслідування професійного захворювання позивача від 22.05.2014 року, причинами професійного захворювання є виконання робіт в умовах несприятливого мікроклімату, характерних для підземних дільниць шахти. При цьому відповідачем було забезпечено позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочено час роботи у несприятливих умовах.

Також ПАТ "Євраз Суха Балка" в апеляційній скарзі посилаються на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачу не встановлений судом, при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди судом не було враховано конкретні обставини по справі, а саме: відсоток втрати працездатності позивача, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його житті та ступінь вини відповідача у цьому.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача в енерго - цеху в період з 23.04.2001 року по професії підземним електрослюсарем з ремонту обслуговування систем, підземним електрослюсарем з ремонту устаткування 5 розряду. 16.07.2012 року був звільнений з підприємства у зв'язку із виходом на пенсію.

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини позивачу 20.02.2014 року (протокол № 360) було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженим статико -дінамічними порушеннями хребта, стійкий больовий синдром.

Висновком медико - соціально експертної комісії від 18.07.2014 року ОСОБА_4 первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності, з них: 35% по радикулопатії та 15% ХОЗЛ, наступне переосвідчення 01.08.2015 року, його визнано інвалідом 3 групи. За виявленим професійним захворюванням у позивача 05.06.2014 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до п.17 якого причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Пунктом 19 вказаного акту встановлено, що у зв'язку з закінченням роботи позивачем в ПАТ "Євраз Суха Балка" 16.07.2012 року та враховуючи його стаж роботи протягом 22 років 1 місяця в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань у позивача, встановити не можна.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що внаслідок втрати професійної працездатності у зв'язку з отриманими профзахворюваннями з вини відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що наявна вина відповідача у виникненні професійного захворювання у позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 05.06.2014 року встановлено, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Пунктом 19 вказаного акту встановлено, що професійне захворювання у позивача виникло в умовах роботи протягом 22 років 1 місяця у шкідливих умовах праці в ПАТ "Євраз Суха Балка".

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача виникло професійне захворювання внаслідок того, що відповідачем не були створені належні і безпечні для здоров'я працівників умови праці, що підтверджується копією акту розслідування професійного захворювання від 22 травня 2014 року.

На підставі наведеного, колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці, позивач частково втратив працездатність, оскільки відповідачем було забезпечено позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочено час роботи у несприятливих умовах.

Посилання апелянта на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачу не встановлений судом, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, передбачено, що МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 50%.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворювань встановлений. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, переносить біль, постійно відчуває незручність, обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Також не можуть бути взяті до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст.153,237-1 КЗпП України, які не підлягали застосуванню та не застосовано спеціальний ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (надалі - спеціальний закон), ч.1 ст.25 якого встановлено, що усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів, передбачених статтями 21,22 цього Закону, провадяться Фондом соціального страхування, оскільки протирічать Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., відповідно до якого статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

З вищенаведених підстав колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що згідно положень ЗУ "Про державний бюджет на 2006 рік" було зупинено дію на 2006 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей. Відповідно до положень ЗУ "Про державний бюджет на 2007 рік" було зупинено дію на 2007 рік дію спеціального закону в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку, а згодом норми щодо відшкодування Фондом соціального страхування моральної шкоди потерпілим від нещасного випадку чи професійного захворювання на виробництві були виключені зі спеціального закону, у зв'язку з чим, на думку апелянта, позивач взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди ні за рахунок Фонду, ні за рахунок підприємства відповідача.

Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру суми відшкодування моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, оскільки вказана сума визначена з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір суми відшкодування моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності, який згідно висновку МСЕК становить 50 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, характеру професійного захворювання позивача, і пов'язаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: