Провадження № 22-ц/780/2561/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 18 02.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Поліщука М.А.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03.04.2013 року уклав з відповідачем договір банківського рахунку фізичної особи №004-28509-030413, відповідно до якого йому був відкритий поточний рахунок у доларах США. 31.10.2014 року він звернувся до відповідача з заявою про повернення 3300 доларів з власного рахунку у такій послідовності: по 1100 доларів США 4, 5 та 6 листопада 2014 року. Однак в зазначені дні кошти виплачені йому не були, у зв'язку з чим він направляв банку вимоги пояснити причину невиплати. 06.11.14 він звернувся з наступною вимогою виплатити йому з власного рахунку кошти у такій послідовності: 07.11.14 - 1100 доларів США, 10.11.14 - 1100 доларів США та 11.11.14 - 916,81 доларів США. У зв'язку зі змінами НБУ курсу гривні у дні видачі коштів він звертався з заявами про зміну сум до видачі: 07.11.14 - 1050 доларів США, 10.11.14 - 1000 доларів США, 11.11.14 - 1000 доларів США, і в кожній заяві вимагав надати пояснення з приводу їх невиплати, однак жодного разу коштів не отримав, а на свої заяви отримав лише відписки. У зв'язку з цим та з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача 6490 доларів США по договору банківського рахунку, 32,46 доларів США за порушення грошового зобов'язання та 3300,00 грн. судових витрат.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2015 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ "Дельта Банк" на користь ОСОБА_2 6490 доларів США в рахунок виконання зобов'язань за договором банківського рахунку №004-28509-030413 від 03.04.2013 р. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 32,46 доларів США, а всього - 6522,46 доларів США, стягнуто з 1350,00 грн. судових витрат та в дохід держави 1090,55 судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовної заяви відмовити повністю, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відповідно до роз'яснень наданих Національним банком України заяви та скарги які були надані позивачем не є заявою на видачу готівки. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався в касу банку за отриманням коштів і банк йому відмовив у їх видачі. Крім того зазначив, що НБУ своєю постановою обмежив видачу коштів в іноземній валюті через каси та банкомати в межах до 15000,00 грн. на добу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач, як вкладник грошових коштів - іноземної валюти має право вимагати у банку її повернення через касу банку, банк в свою чергу зобов'язання по поверненню коштів не виконує, у зв'язку з цим вимоги позивача про повернення усієї суми вкладу та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідають вимогам закону.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 03.04.2013р. позивач уклав з відповідачем договір банківського рахунку№004-28509-030413, відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 3.1.1 якого банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США НОМЕР_2 та зобов'язався здійснювати банківське обслуговування клієнта у відповідності до вимог законодавства України та цього договору.

З виписки рахунку вбачається, що станом на 04.12.2014р. залишок на початок періоду складає 3 546 доларів США, 01.09.2014р. виплата відсотків по депозитному договору 46,83 доларів США, 01.10.2014р. виплата відсотків по депозитному договору 45,06 доларів США, 03.11.2014р. повернення коштів по закінченню депозитного договору 6000,00 доларів США, 03.11.2014р. виплата відсотків по депозитному договору 48,06 доларів США. Доступна до використання сума 9749,88 доларів США.

З заяви позивача від 31.10.2014 року вбачається, що він звернувся до банку з заявою про повернення з його депозитного рахунку належних йому коштів у такій послідовності: кожного дня - 4, 5 та 6 листопада 2014 року повертати по 1100 доларів США.

Згідно з листом ПАТ "Дельта Банк" №05-2519285 від 04.11.2014р., банк повідомив позивачу про повне виконання умов договору банківського вкладу шляхом перерахування суми вкладу та нарахування процентів на його поточний рахунок НОМЕР_2, відкритий за договором банківського рахунку, однак виплати мають бути здійснені відповідно до постанови Правління НБУ №540 від 29.08.2014 року "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" у межах до 15000 грн. на одного клієнта на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, а вилучення грошових коштів через каси та банкомати у сумі, що перевищує зазначений еквівалент, здійснюється у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України на день проведення операції в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта.

З заяви від 06.11.14р. судом встановлено, що позивач знов звернувся до відповідача з вимогою виплатити йому з поточного рахунку кошти у такій послідовності: 07.11.14 - 1100 доларів США, 10.11.14 - 1100 доларів США та 11.11.14 - 916,81 доларів США.

З заяв від 07.11.14, 10.11.14 та 11.11.14, адресованих банку, вбачається, що позивач уточнив свої вимоги відповідно до встановленого НБУ курсу гривні у дні видачі коштів та просив видати: 07.11.14 - 1050 доларів США, 10.11.14 - 1000 доларів США, 11.11.14 - 1000 доларів США.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцю рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк гарантує право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами та не має права обмежити його у праві розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Доказів на підтвердження того, що позивач звертався в касу банку з заявами про видачу готівки та йому було відмовлено позивач не надав.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що позивач не довів факту звернення в установленому законом порядку звернення саме до каси банку з заявами про видачу готівкових коштів та йому було відмовлено банком у їх видачі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.59 ЦПК України вважав допустимим доказом письмове звернення позивача до банку, на підтвердження його доводів про звернення до каси банку з заявами про видачу готівки та відмову банку у видачі коштів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення коштів та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () 545,28 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: