У х в а л а

іменем україни

30 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Сікорська Наталія Іванівна, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, встановлення факту підроблення довіреності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року та рішення апеляційного суду Київської області від 20 січня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, та встановити факт підроблення довіреності від 13 лютого 2004 року.

У травні 2011 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, у якому просив суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, укладений 05 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 13 лютого 2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.В.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано факт підроблення довіреності, на підставі якої був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Сікорською Н.І. 05 лютого 2007 року і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №93, і визнано даний договір недійсним.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 31 березня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання факту підроблення довіреності, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, який не приймав участі у справі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки довіреність, на підставі якої було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, є підробленою, що підтверджено висновками судово-технічної експертизи від 08 грудня 2009 року та судової почеркознавчої експертизи від 03 липня 2009 року, якими було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 в довіреності на ім'я ОСОБА_6 від 13 лютого 2004 року виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою, а відтиск печатки приватного нотаріуса в зазначеній довіреності нанесений не печаткою приватного нотаріуса Петровою С.М.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання ОСОБА_9 в касаційній скарзі на те, що оскаржуваними рішеннями зачіпаються його інтереси, оскільки на час розгляду справи, як в суді першої так і апеляційної інстанцій, він був власником земельних ділянок на підставі договорів дарування від 02 жовтня 2007 року, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником державного акта. Разом з тим, як вбачається з копій державних актів, долучених заявником до касаційної скарги, вони були видані ОСОБА_9 лише 27 березня 2012 року, тобто після розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Київської області від 20 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська