печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Волкової С.Я.

при секретарі Кравченко В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховного Суду України, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди у зв'язку із невиконанням зобов'язань,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 12.05.2015 р. звернувся до суду із вимогами до відповідачів про стягнення 10 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що 23.09.2014 р. слідчим суддею Ірпінського міського суду Київської області Черновим Д.Є. було задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області Пічугіної Ю.В., погодженого з прокурором прокуратури м. Ірпеня Київської області, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, після чого строк тримання його під вартою було неодноразово продовжено, а 18.02.2015 р. Ірпінський міський суд Київської області, розглядаючи кримінальне провадження відносно нього, задовольнив клопотання захисника ОСОБА_5 та визначив розмір застави у кримінальному провадженні, тим самим протягом п'яти місяців було порушено його право на вільне пересування, справедливий суд.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач Президент України Порошенко П.О. не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку, від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач Верховний Суд України не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку.

В судове засідання третя особа: Державна казначейська служба України не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку.

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.197 ЦПК України).

Суд, вивчивши надані докази, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані суду документи свідчать про те, що у провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Згідно ч.1 ст.23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦПК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись із вимогами до відповідачів Президента України Порошенка П.О. та Верховного Суду України про відшкодування 10 000,00 грн. моральної шкоди, свої вимоги обґрунтовує ст.509 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, та обґрунтовує вимоги ст.11 ЦК України, за ч.1 якої цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачеві ОСОБА_1 будь-якими діями відповідачів Президента України Порошенка П.О., Верховного Суду України, й відповідальність держави за зобов'язаннями визначено главою 11 ЦК України та ст.ст.1173-1174 ЦК України, якими встановлено правило про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади, посадових чи службовим осіб цих органів, відповідальність держави встановлено також й деякими іншими законами, при цьому позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не доводить, через які саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, протиправну поведінку відповідачів Президента України Порошенка П.О., Верховного Суду України йому завдано моральну шкоду, позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку із заподіянням шкоди, а згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись із вимогами до відповідачів Президента України Порошенка П.О. та Верховного Суду України про відшкодування 10 000,00 грн. моральної шкоди, в позовній заяві стверджує, що знаходився під вартою усупереч передбаченому ст.182, ч.3 ст.183 КПК України праву звільнення, тому вимушений звернутися до суду для захисту свого конституційного права, вимагати компенсації збитків за невиконання обов'язку по дотриманню конституційних гарантій, які виникли на підставі закону.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

В свою чергу Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду" встановлює вичерпний перелік випадків, умов та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Так, п.1 ст.1 вищевказаного Закону встановлено, що шкода, завдана громадянинові, підлягає відшкодуванню внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 2 даного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду (п.1); встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (п.1-1); закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2).

Крім того, згідно п.5 ст.3 Закону у випадах, наведених у ст.1 цього ж Закону, громадянину відшкодовується моральна шкода.

Таким чином, згідно п.1 ст.1, п.1-1 ст.2 та ст.3 цього ж Закону право громадянина на відшкодування моральної шкоди виникає якщо шкода завдана внаслідок незаконного взяття і тримання під вартою, інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому позивачем ОСОБА_1 не надано відповідного вироку, не надано жодного доказу на підтвердження факту незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури, суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, прийнятого 16.12.1966 р. Генеральною Асамблеєю ООН, ратифіковано Указом Президії Верховної Ради УРСР N2148-VIII (2148-08) від 19.10.1973 р., п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учинено в Римі 4.11.2950 р., ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р., ст.ст.3,29,68,102,116 Конституції України, ст.ст.11,509,541 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,197,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховного Суду України, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди у зв'язку із невиконанням зобов'язань - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

CУДДЯ