Справа № 428/2814/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого суддіАлександрової Н.В.,

при секретаріГолуб Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, посилаючись на те, що з 07 липня 2007 року він перебував з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 502. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з ним. За час шлюбу, а саме 29.11.2013 року, вони придбали автомобіль Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі SHHFK28809U011139 синього кольору. 25 лютого 2015 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між ним і ОСОБА_2 було розірвано. Рішення набрало законної сили 13 березня 2015 року. Оскільки між ними виник спір стосовно розподілу рухомого майна, тому він змушений звернутись до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частку автомобіля Honda Civic, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі SHHFK28809U011139 синього кольору, 2009 року випуску.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, проте до початку судового засідання до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, проте до початку судового засідання до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписаної від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД 114150, виданого повторно 08.07.2010 р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, між позивачем та відповідачем 07.07.2007 р. було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис №502.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 115180, виданого 26 червня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народився 15.06.2008 року. Батьком дитини записаний ОСОБА_1, а матірю ОСОБА_2.

Згідно копії рішення Сєвєродонецького міського суду від 25 лютого 2015 року по справі № 428/8039/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 07.07.2007 р. Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №502, було розірвано.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 418586, власником автомобіля Honda моделі Civic, реєстраційний № НОМЕР_2, номер шасі SHHFK28809U011139, 2009 року випуску, синього кольору, є ОСОБА_2.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль Honda Civic, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 418586, реєстраційний № НОМЕР_2, номер шасі SHHFK28809U011139, 2009 року випуску, був придбаний сторонами в період перебування у шлюбі, а тому, згідно з нормами діючого законодавства, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, у звязку з чим доля кожного з подружжя у праві власності на автомобіль Honda Civic складає по 1/2 частці.

З огляду на зазначене, враховуючи, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя немає, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 68-71 СК України, ст. 321, 368, 369, 372 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_3, номер шасі SHHFK28809U011139 синього кольору, 2009 року випуску.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова