Справа № 127/7327/14-ц Провадження № 22-ц/772/600/2015Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія 53 Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі :
Головуючого : Колоса С.С.
Суддів : Вавшка В. С., Якименко М. М.
При секретарі : Пантелеймоновій А. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про виплату вихідної допомоги та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду від 17 грудня 2014 року, -

Встановила :

Рішенням Вінницького міського суду від 17 грудня 2014 року в зазначеному позові відмовлено .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачкою пропущено строк на звернення з позовом за захистом свого порушеного права .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким вимоги позивачки задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, на недотриманням норм матеріального та порушенням норм процесуального права .

Дослідивши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 , який просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з підстав викладених у скарзі, представників військових частин та Міністерства оборони України, які просять скаргу відхилити, а рішення залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є : неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Відмовляючи в позовних вимогах, судом першої інстанції неповно з`ясувано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновок суду не відповідає обставинам справи .

Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що наказом № 245 від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 31 грудня 2014 року за ст.. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, пов`язану з ліквідацією військової частини ( а. с. 4 ) .

Відповідно до ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у п. 6 ст. 36 та п. п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку .

З матеріалів вбачається, і не оспорюється сторонами, що при звільнені ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі, що визначено законом, їй виплачено не було .

Строк, в межах якого особа має право звернутися до суду з заявою про вирішення трудовою спору встановлений ч.1 ст. 233 КЗпП України, і становить 3 місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права .
Як вбачається з справи, ОСОБА_1 звернулася з позовом 10 квітня 2014 року. Свої вимоги мотивувала тим, що про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників, пов`язану з ліквідацією військової частини дізналася в момент видачі її трудової книжки в березні 2014 року. При цьому їй не виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, а тому просила позов задовольнити .
Зазначені обставини підтверджуються відповідними матеріалами .
На спростування вказаних обставин представником військової частини НОМЕР_1 не надано належних та допустимих доказів, як у суді першої інстанції ( а. с. 52, 54, 58, 59 ) та і на вимогу апеляційного суду, які б підтвердили факт про ознайомлення позивачки з наказом про її звільнення в січні 2014 року .
Дані обставини вказують на те, що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення з заявою про вирішення трудового спору, а тому твердження викладені у рішенні щодо цього є невірними та суперечать діючому законодавству .
Визначаючи розмір вихідної допомоги, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 фактично звільнена у вересні 2012 року ( декретна відпустка та відпустка по догляду за дитиною ). Середній розмір її заробітної плати на цей момент становила 2 157 гривень 79 коп., які підлягають стягненню ( а. с. 68 ) .
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди слід залишити без змін, так як позивачкою не надано доказів, які підтвердили ці вимоги .
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині відмови у виплаті вихідної допомоги скасувати та ухвалити нове про задоволення цих вимог, а в іншій залишити без змін .

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 44, 232, 233 КЗпП України, ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , що діє в інтересах та за дорученням ОСОБА_1 задовольнити частково .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2014 року скасувати частково :

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково .

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 2 157 гривень 79 коп. .

В іншій частині рішення залишити без змін .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Протягом двадцяти днів з часу з дня набрання законної сили рішення може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий : С. С. Колос
Судді : В. С. Вавшко
М. М. Якименко
З оригіналом згідно :