У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення права користування квартирою, виселення та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про позбавлення права користування квартирою, виселення та вселення.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року, позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні права власності та користуванні квартирою АДРЕСА_1

Позбавлено ОСОБА_5 права користування квартирою АДРЕСА_1, та виселено останнього з цієї квартири.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі іпотечного договору від 26 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна 01, що підтверджується копією іпотечного договору та витягом про реєстрацію права власності.

Раніше спірна квартира належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 жовтня 1993 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, у відповідності до ст. ст. 317, 318, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, правильно виходив із того, що після переходу вказаної квартири позивачу у власність у відповідача припинилося право проживання в спірній квартирі. Відповідач не є членом сім'ї позивача, своїми діями чинить перешкоди ОСОБА_4 у користуванні, розпорядженні та володінні майном, що належить останньому на праві власності.

Як вбачається із доводів касаційної скарги, ОСОБА_5 фактично оскаржує дійсність договору іпотеки від 26 листопада 2013 року, однак у разі визнання такого договору недійсним останній вправі звернутися до суду із відповідним позовом.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, касаційну скаргу на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:П.О. Гвоздик
Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко