Провадження № 2/344/1587/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2, відповідача 1 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 616 403.52грн. за договором позики.

В подальшому позовні вимоги були уточнені, а саме в рахунок виконання основного зобовязання щодо сплати заборгованості в сумі 616 403.52грн. ОСОБА_3 за договором позики, звернути стягнення на предмет іпотеки що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шляхом визнання права власності за іпотеко держателем, припинити право власності на предмет іпотеки іпотекодавців, припинити право користування всіх мешканців які проживають та зареєстровані в квартирі, виселення відповідачів, стягнення судових витрат.

Представник позивача позовні вимоги з уточненими підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 1не заперечила факт укладення договору позики та отримання у позивача коштів, просила надання часу для погашення боргу, однак протягом розгляду справи судом заборгованість не погашала, вказуючи на фінансову неможливість.

Відповідач 2 в судові засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.01.2013р. позивач надав за договором позики грошових коштів, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №51 (а.с.32), позику ОСОБА_3 в сумі 388 800 грн., передачу яких здійснено до підписання договору, під 0.1% річних остаточний строк повернення 26.02.2014р., в разі неповернення позики право вимоги коштів з врахуванням індексу інфляції а також штрафу в розмірі 5% в місяць від загальної суми (п.1,2 договору).

За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Факт підписання сторонами договору, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми.

Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки, примірник оригіналу договору позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. А посилання відповідача про часткове її погашення, не підтверджено належними доказами по справі.

Згідно ст..14 ЦК України цивільні обов»язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Тому станом на 11.12.2014 року заборгованість за договором позики становить: 388 800грн. позика, 25932.96 %, 8048.16 грн. інфляційні нарахування та 193 622.4 грн. штрафних санкцій (а.с.6-8), дана обставина нічим не спростована.

З метою забезпечення виконання зобов»язання, що виникло на підстав договору позики, 21.01.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №54 (а.с.46-48).

Предметом іпотеки є нерухоме майно двохкімнатна квартира під №2, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область м.Івано-Франківськ, вул.П.Мироного, 4а загальною площею 47.84 м.кв., житловою площею 29.88 м.кв., що належить ОСОБА_3 (2/3 частки), ОСОБА_7К.(1/3 частки) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого12.05.1998 року Агенством по приватизації державного житлового фонду та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2004р. (а.с.39-40), вартістю за згодою сторін 275 470 грн.

Згідно зі ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду.

Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Аналогічні положення містяться й у п. 5.2 -5.4 договору іпотеки.

29.09.2014р. претензією позивач зобовязував ОСОБА_3 погасити заборгованість, однак така вимога залишилася поза увагою відповідача 1 (а.с.14,15).

Договором іпотеки сторони передбачали вид стягнення такий як перехід права власності на предмет іпотеки (п.5.4-5.6).

Відповідно до ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст.38 цього Закону.

Позивач просив суд в силу приписів ст..33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, в рахунок погашення боргу провести звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири під №2, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область м.Івано-Франківськ, вул.П.Мироного, 4а загальною площею 47.84 м.кв., житловою площею 29.88 м.кв., що належить ОСОБА_3, ОСОБА_7 у власність та визнання на неї право власності за ОСОБА_4 та припинення права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Так, згідно ст..37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

А тому, з врахуванням вищезазначеного, дані вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Однак, що стосується вимоги припинення права користування житловим приміщенням всіх мешканців, які проживають та зареєстровані в цій квартирі, то така вимога є безпідставною, оскільки не спрямована на визначене коло осіб, доказів про реєстрацію інших осіб в квартирі позивач не надав.

Що стосується позовної вимоги на примусове виселення відповідачів з житлового приміщення, то п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що згідно з ч.4 ст. 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 3940 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з позовних вимог, позивачем не надано доказів направлення вимоги відповідачам щодо виселення , така вимога є передчасною, а тому ці вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, позивачем не надано суду.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 14, 15, 16, 526, 530, 610-612, 1046-1049 ЦК України, ст..33-40 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 616403,52 грн. (шістсот шістнадцять тисяч чотириста три гривні 52 копійки) за договором позики грошових коштів від 21.01.2013 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 47,84 кв.м., житлова площа: 29,88 кв.м., що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул. Панаса Мирного, 4 А, кв.2, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ОСОБА_4 відповідно до договору іпотеки від 21.01.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Припинити право власності та користування іпотекодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_5, квартирою №2 в будинку 4 А по вул. Панаса Мирного в м.Івано-Франківську.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м.Івано-Франківськ, вул. Панаса Мирного, 4 А, кв.2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 А, кв.2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 20 липня 2015 року.

Суддя: Польська М.В.