АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4516/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 646/2089/15-ц Олізаренко С.М.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Гальянової І.Г., Костенко Т.М.

за участі секретаря - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору факторингу, в частині відступлення права вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого позивач зазначив, що 07.09.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір. В забезпечення належного виконання договору кредиту між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладеного договір іпотеки №6, предметом якого є належне останньому на праві власності особисте нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В січні 2015 року позивачу стало відомо про те, що між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 07.09.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк». Позивач, вважав що вказаний договір було укладено з грубим порушенням вимоги ст.203 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про захист Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним договір факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ "Укрсиббанк", в частині відступлення права вимоги за договором іпотеки від 07.09.2006 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа : ОСОБА_3 про визнання недійсним договору факторингу, в частині відступлення права вимоги - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся на нього з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності договору відступлення права вимоги.

Матеріалами справи встановлено, що 07.09.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір. В забезпечення належного виконання договору кредиту між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладеного договір іпотеки №6, предметом якого є належне останньому на праві власності особисте нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7, 10-13).

12.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, а також Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, у відповідності до яких відбувся перехід права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект», в тому числі і за зобов'язанням Третьої особи - за Договором про надання споживчого кредиту та зобов'язаннями Позивача - за Договором іпотеки, в тому числі і за кредитним договором № 0 від 07.09.2006 року (а.с. 41-46).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Презумція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України.

Згідно цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно п.1.2 договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки відступлення прав вимоги розповсюдження в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав вимоги; всі права іпотекодержателя, що передбачені умовами іпотечних договорів; право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до іпотечних договорів.

Згідно п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав.

Відповідно до списків згрупованих рекомендованих повідомлень про направлення листів- повідомлєнь №12-22/26984, №12-22/26983, №12-22/26985 від 15.12.2011р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були направлені повідомлення про відступлення прав вимоги, (а.с.32-40)

Безпідставним є й посилання апелянта в обґрунтування своєї апеляційної скарги на те, що відступлення банком права грошової вимоги за укладеним між сторонами Кредитним договором будь-якій третій особі умовами цього Кредитного договору не передбачалося й відбулося без погодження з позивачем, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України), спірний договір будь-яких застережень щодо обмеження права банківської установи на заміну кредитора у зобов'язанні не містить, а ст. 1080 ЦК України прямо визначає, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Посилання ОСОБА_2 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази передачі ТОВ « Кей Коллект» прав вимоги за договором іпотеки, укладеним між банком та позивачем, судова колегія вважає безпідставним, оскільки на а.с. 65 міститься виписка нотаріально посвідченого реєстру, у якому за номером 242 вказаний іпотечний договір, укладений 07.09.2006 року між банком та ОСОБА_2

Згідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про задоволення позовів.

Колегія суддів , перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає , що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: