У Х В А Л А

Справа №377/14/15-ц

Провадження №2-зз/377/2/15

21 липня 2015 року суддя Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики в сумі 884 790 гривень та судові витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Славутицького міського суду 22.01.2015 року вказану заяву було задоволено. Ухвалою суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Київської області вказану ухвалу скасовано, направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, встановлено, що до суду надійшла заява ОСОБА_1, про забезпечення позову, в якій позивачка просить вжити заходів забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики шляхом накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, буд.№ 59, який зареєстрований на праві власності на ім'я ОСОБА_3.

Заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Як зазначено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом накладенням арешту на майно. Як вбачається із договору купівлі-продажу нерухомого майна від 6 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 173, ОСОБА_3, купив у ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, буд. 59. Відповідно до п.10 вказаного договору дружина покупця ОСОБА_2 надала свою письмову згоду на купівлю будинку в особисту приватну власність покупця, що підтверджується її заявою, справжність підпису в якій засвідчено приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 06 листопада 2013 року за № 1731. В той же час

Згідно свідоцтва про шлюб відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, 16 січня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що було здійснено актовий запис № 07. Як вбачається із договору купівлі-продажу нерухомого майна від 6 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 173, ОСОБА_3 купив у ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою: Київська область, м. Славутич. Московський кв-л, буд. 59. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2013 року за № 12309008 власником будинку за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, буд.№ 59 є ОСОБА_3

Частиною 1 ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначено у п.1.1 шлюбного договору, укладеного 18.01.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 49, майно, що підлягає державній реєстрації, яке придбане ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі після укладення шлюбного договору, належатиме на праві особистої приватної власності тому з подружжя, на чиє ім'я воно зареєстроване. Таким чином, виходячи із змісту. 1 ст.70 СК України, шлюбного договору, договору купівлі-продажу нерухомого майна від 6 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №173. будинок за адресою: Київська область, м. Славутич, Московський кв-л, буд. 59 придбаний ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 після укладення шлюбного договору, а тому належить йому на праві особистої приватної власності і не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому на підставі вищезазначеного дана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.152 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Копію ухвали направити заявнику для ознайомлення.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко