Справа № 310/1048/15-ц
РІШЕННЯ

(заочне)

Іменем України

12 травня 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді Ревуцького С.І.

при секретарі Мазняк О.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 23.10.1990р. Шлюб був розірваний 15.11.2005р. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 17.04.2007р. з відповідача було стягнуто аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/12 частини заробітку. Восени 2010 року під психологічним тиском відповідача позивачка написала заяву до ВДВС Торезького МУЮ про відмову від аліментів. В листопаді 2011 року позивачка знову звернулась до ВДВС з заявою про утримання аліментів та почала отримувати їх. Відповідач почав дзвонити позивачці, кричати та погрожувати їй, говорив, що аліменти позивачка отримує незаконно. Позивачка, хворіючи на хронічне душевне захворювання, під психологічним впливом зі сторони позивача передала йому 17.02.2012р. 2078 грн. і 03.03.2012р. 1695 грн., а всього 3773 грн., як надмірно переплачених їй аліментів. Пізніше вона дізналася, що аліменти вона отримала на законних підставах, без переплат. Тому вона звернулась до суду, в своєму позові просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3773 грн., а з урахуванням індексу інфляції 4736,04 грн., а також моральну шкоду в сумі 9000 грн. в судові витрати в сумі 360 грн. Під час розгляду справи додала до своїх позовних вимог вимогу про стягнення з відповідача витрат на 2 оголошення у пресі в загальній сумі 672 грн.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, а також уточнила, що вказані грошові суми вона передала відповідачу тому, що він погрожував віддати під суд її та працівників виконавчої служби за неправильне нарахування аліментів. При цьому суму необхідних грошей називав сам відповідач, вона погоджувалась, розписки писав відповідач за особистою ініціативою. Моральну шкоду пояснила душевними стражданнями в результаті психологічного впливу на неї відповідача та в результаті втрати значної грошової суми. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через пресу.

В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку.

Згідно рішення Торезького міського суду Донецької області від 17.04.2007р., з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини його заробітку (прибутку) щомісяця.

Згідно рішення Торезького міського суду Донецької області від 22.12.2011р., розмір вказаних аліментів збільшений до 1/7 частини заробітку (прибутку) відповідача.

Згідно довідки УПФУ в м.Торезі Донецької області, позивач ОСОБА_1 отримувала з пенсії відповідача аліменти з серпня 2010 року по квітень 2012 року.

Згідно розписки від 17.02.2012р., ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 надлишок утриманих аліментів за січень 2012 року в розмірі 2078 грн.

Згідно розписки від 03.03.2012р., ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 надлишок нарахованих аліментів за лютий 2012 року в розмірі 1695 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, на яку посилається позивач в своєму позові як на підставу своїх вимог, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

В даному випадку повідомлення відповідача загальним способом шляхом надіслання відповідного повідомлення про час та місце слухання справи було неможливим у звязку з його проживанням в зоні проведення АТО. Тому обовязок доказування підстав своїх позовних вимог покладено на позивачку.

Єдиним доказом передачі позивачкою відповідачу грошових коштів є світлокопії 2 вказаних розписок, нібито особисто написаних відповідачем. Але позивач ОСОБА_1 не надала до суду жодного доказу того, що ці розписки дійсно написані особисто відповідачем, клопотання про витребування таких доказів або проведення відповідної експертизи також не заявлялись. Більш того, при візуальному огляді вказаних копій розписок є очевидним, що фраза «претензій не имею» в розписці від 17.02.2012р. написана явно іншим почерком та з помилкою. В той же час в розписці від 03.03.2012р. ця фраза написана почерком, схожим з іншим текстом, і без помилок. Звідки зявилась ця фраза іншої особи, коли і навіщо, невідомо.

Незрозумілим та сумнівним є і походження вказаних розписок, оскільки, як вказувала сама позивачка в судовому засіданні, суми для передачі називались самим відповідачем, вона з цим погоджувалась і добровільно ці суми йому передавала. При цьому походження розміру цих сум невідомий, вони не співпадають з розміром стягнутих аліментів. Жодного доказу якогось психологічного або іншого впливу на позивачку до суду надано не було. При цьому досить дивними виглядають названі позивачкою погрози зі сторони відповідача у вигляді притягнення до відповідальності працівників виконавчої служби.

Незрозумілим є і те, з якою метою взагалі відповідач писав ці розписки, якщо, як стверджувала позивачка, він практично змушував її передати йому вказані гроші, чому в цих розписках передані грошові суми вказуються як надлишок сплачених аліментів, хоча, як стверджує позивачка, таких надлишків насправді не було.

За таких обставин, є недоведеним та незрозумілим взагалі характер взаємовідносин позивача та відповідача, в тому числі стосовно сплати аліментів та сум цих аліментів.

Таким чином, суд вважає не доведеним як сам факт спричинення матеріальної шкоди позивачу, так і вина відповідача у цьому. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, з вказаних підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:ОСОБА_3