Справа № 368/363/15 Головуючий у І інстанції Іванюта Т.Є.
Провадження № 22-ц/780/4000/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 07.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, Кагарлицької міської ради про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю в порядку спадкування,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю в порядку спадкування. Заявлені вимоги мотивував тим, що 21 липня 2005 року згідно біржової угоди № Т-248/05 його матірю ОСОБА_3 придбано безхазяйний кузов автомобіля АУДІ-80 № WAUZZZ8CZRA036517 за 1950 грн., також ним придбані інші необхідні запасні частини для автомобіля АУДІ-80, якими доукомплектовано вказаний кузов автомобіля. 15 серпня 2005 року автомобіль надано Всеукраїнській спілці автомобілістів для дослідження, на підставі чого видано акт технічного дослідження про відповідність технічного стану транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху, згідно якого автомобіль придатний до експлуатації та відповідає вимогам безпеки дорожнього руху; саме з цього часу вони відкрито володіли та користувалися автомобілем. 26 лютого 2010 року ОСОБА_3 померла, за місцем проживання відкрилася спадщина на автомобіль АУДІ-80 загальною вартістю 1925 грн., право власності на кузов якого визнано за нею згідно рішення Ржищівського міського суду Київської області від 01 грудня 2008 року. З вказаної дати автомобіль фактично перебуває у його віданні, він відкрито і безперервно користується ним по даний час; крім цього, вказаний автомобіль є спадковим майном, яке фактично перейшло до нього як єдиного спадкоємця за законом. Спадщина ним прийнята шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори, однак оформити спадкові права він не має можливості, оскільки автомобіль не був в належному порядку зареєстрований в органах державної реєстрації МРЕВ ДАІ. Просив визнати за ним, спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_3, за набувальною давністю в порядку спадкування право власності на транспортний засіб автомобіль АУДІ-80, 1994 року випуску з ідентифікаційним № WAUZZZ8CZRA036517, загальною вартістю 1925 грн., зобовязати УДАІ ГУ МВС України в Київській області зареєструвати за ним право власності на даний транспортний засіб.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20 травня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20 травня 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд не надав належної оцінки тому, що вказаний транспортний засіб було придбано в держави через уповноважені нею на те установи, а рішенням суду визнано правомірність набуття права власності на автомобіль його матірю. Заперечував висновки суду, що ним не надано доказів правомірності технічного дослідження автомобіля перед наданням висновку щодо його відповідності. Крім того, вказував, що висновки суду про те, що до органів МРЕВ ДАІ з питанням реєстрації автомобіля позивач та спадкодавець не зверталися, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ч. 4 ст. 344 ЦК України вказано, що право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду. Вказував також на порушення судом норм процесуального права, які полягали в неодноразовому оголошенню перерв в судовому засіданні, впродовж яких відповідачем так і не було надано заперечень і відповідач не направив свого представника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль за набувальною давністю в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив із того, що Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів передбачена процедура державної реєстрації (перереєстрації) автомобілів протягом десяти діб після придбання, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, чого позивачем або спадкоємцем зроблено не було. Крім того, позивач просив визнати за ним як спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері за набувальною давністю в порядку спадкування право власності на автомобіль АУДІ-80, однак не довів суду, що відповідачами порушено його права і які саме.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 15 серпня 2005 року Всеукраїнською спілкою автомобілістів складено акт технічного дослідження про відповідність технічного стану транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху № 2005/669А, яким встановлено, що автомобіль АУДІ-80 відповідає ДСТУ 3649-97 та вимогам Правил дорожнього руху України.

Постановою Ржищівського міського суду Київської області від 01 грудня 2008 року за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської регіональної митниці, третя особа виконавчий комітет Кузьминецької сільської ради про визнання добросовісним набувачем та законним власником позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 добросовісним набувачем та законним власником кузова автомобіля АУДІ-80, 1994 року випуску, WAUZZZ8CZRA036517. Зобовязано Київську регіональну митницю вирахувати з вартості 1925 грн. відповідні митні платежі та збори, видати посвідчення на реєстрацію транспортного засобу в органах МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Київській області на кузов автомобіля АУДІ-80, 1994 року випуску, WAUZZZ8CZRA036517 ua на імя ОСОБА_3

05 серпня 2010 року в Кагарлицькій районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3, померлої 26 лютого 2010 року.

29 серпня 2010 року Кагарлицька районна державна нотаріальна контора направила лист на адресу ОСОБА_2 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на кузов автомобіля АУДІ-80, 1994 року випуску, який придбаний ОСОБА_3 згідно біржової угоди. Реєстраційний № Т-248/05 від 21 липня 2005 року, в звязку з тим, що згідно глави 10 п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, в звязку з відсутністю такого документа запропоновано звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування на вказане майно.

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту ч. ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК Украни право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно із п. п. 3, 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 року, державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обовязкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 14 Порядку допускається державна реєстрація легкових автомобілів, які складені самостійно з частин транспортних засобів, самостійно сконструйованих мотоциклів, легкових, а також вантажних автомобілів, повна маса яких не перевищує 3500 кілограмів, причепів та напівпричепів до них, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів, виготовлених відповідно до обовязкових вимог норм і стандартів України, на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання складових частин із зазначенням їх ідентифікаційних номерів, а також висновків Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС та інших, визначених Кабінетом Міністрів України підприємств, установ та організацій.

Оцінюючи доводи апеляційно скарги, колегія суддів враховує, що постановою Ржищівського міського суду Київської області від 01 грудня 2008 року ОСОБА_3 визнано добросовісним набувачем та законним власником саме кузова автомобіля, а не автомобіля в цілому. Кузовом автомобіля є його складова частина, призначена для розміщення пасажирів і вантажу.

Відповідно до ст. 179, ч. 2 ст. 181, ч. 1 ст. 187 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

Оскільки легковий автомобіль АУДІ-80, самостійно складений позивачем з частин транспортних засобів, в тому числі кузову WAUZZZ8CZRA036517, не був зареєстрований за життя ОСОБА_3 в передбаченому законом порядку, його не можна вважати річчю автомобілем, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки, в розумінні ст. 179 ЦК України.

Однак, оскільки кузов автомобіля АУДІ-80 мати позивача ОСОБА_3 отримала на підставі біржової угоди, а в подальшому рішення суду, в неї існував титул для володіння даним кузовом (не автомобілем), який після її смерті прийняв в спадщину позивач і який, відповідно, також володіє ним на підставі даного правового титулу.

Відтак правових підстав для визнання за позивачем права власності на дане майно згідно ст. 344 ЦК України суд першої інстанції не знайшов, і з цим висновком погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги щодо придбання транспортного засобу у держави, щодо підтвердження судом правомірності набуття права власності на автомобіль його матірю, щодо належності проведення технічного дослідження автомобіля і щодо відкритого, безперервного і добросовісного володіння майном даних висновків не спростовують, оскільки транспортний засіб у держави матірю позивача не придбавався.

Посилання апелянта на правомірність набуття права власності безпосередньо в порядку набувальної давності, передбаченому ст. 344 ЦК України поза вимогами, визначеними Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач, не подавши заперечень на позовну заяву, фактично визнав позов, чого не було враховано судом. Так, відповідно до ст. 174 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, відповідач УДАІ ГУ МВС України в Київській області безпосередньо не висловив свого відношення до позову, в той час як ст. 174 ЦПК України передбачає подання відповідачем письмової (в судовому засіданні усної) заяви у випадку визнання позову.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_4