Справа № 204/3158/15-ц
Провадження № 2/204/1636/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Данілян Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради, треті особи Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь», ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

19 травня 2015 року Позивач звернувся з позовом до територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради, треті особи Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь», ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 травня 2008 року померла його мати, ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93. Згідно ордеру № 93 від 29.01.1971 року його матері, ОСОБА_4, була надана кооперативна квартира за вищезазначеною адресою. Ордер було видано на підставі списків Житлово-будівельного кооперативу № 154 «Сталь». Згідно довідки ЖБК № 154 від 10.03.2015 року № 14, ОСОБА_4 у повному обсязі сплатила свої пайові внески за квартиру. У квартирі постійно проживали та були зареєстровані мати позивача та її рідна сестра, ОСОБА_5, що підтверджується відповідною довідкою. За життя мати позивача склала заповіт від 10.09.2004 року, за умовами якого вона заповіла все належне їй на день смерті майно Позивачу та його сину, ОСОБА_3. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно, що залишилося після смерті матері. На скільки відомо позивачу інший спадкоємець, вказаний у заповіті, не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже вважається таким, що не прийняв її. З огляду на цей факт, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на прийняття спадщини. Проте, 12.01.2015 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Враховуючи наведене, просив суд визнати за ним право власності на квартиру розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93 в порядку спадкування за заповітом.

Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_6, в судове засідання не з'явився. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглянути у заочному порядку.

Представник Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - ЖБК № 154 «Сталь» в судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Надіслали на адресу суду заяву, з проханням розглядати справу за їх відсутності. Проти позовних вимог не заперечували, просили суд позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Проти задоволення позову не заперечував.

Згідно до ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та дослідивши наявні докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ГД № 934 822 від 25.09.1958 року Позивач ОСОБА_1 народився 07 вересня 1958 року, батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

Згідно ордеру № 93 виданого 29 січня 1971 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради депутатів трудящих, ОСОБА_4 отримала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно листа № 53 від 01.07.2015 року ЖБК № 154 «Сталь» встановлено, що, ОСОБА_4 дійсно була членом Житлово-будівельного кооперативу № 154 та мешкала за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93 на підставі ордеру № 93 від 29.01.1971 року. (а.с. 77).

Згідно відомостей КП «ДМБТІ» ДОР № 11065 від 07.10.2014 року станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93 здійснена не була, в інвентаризаційній справі відсутні відомості щодо права власності на квартиру № 93 (а.с. 84).

Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно з розясненнями наведеними у п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

За життя, ОСОБА_4, повністю виплатила пайовий внесок за квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93, що підтверджується довідкою № 14 від 10.03.2015 року ЖБК № 15 «Сталь», копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 11) та листом № 53 від 01.07.2015 року ЖБК № 154 «Сталь», згідно якого підтверджено факт сплати пайового внеску у повному обсязі (а.с. 77). А отже, набула у встановленому законом порядку, що діяв на час придбання нерухомого майна, право власності на квартиру.

Згідно п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

Враховуючи що право власності на спадкове майно було набуто у період дії цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Мати позивача, ОСОБА_4, померла 16 травня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 212793, виданого 21 травня 2008 року відділом реєстрації смерті ОСОБА_2 міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, що складається з квартири розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

З матеріалів спадкової справи № 692/2008 встановлено, що після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини № 843 від 09.07.2008 року звернулася ОСОБА_5, в якій зазначила, що померла за життя залишила на її імя заповіт, посвідчений Третьої дніпропетровською державною нотаріальною конторою 13.10.2003 року за реєстром № 3-2423 (а.с. 42).

Позивач по справі, ОСОБА_1, також звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини № 1202 від 26.09.2008 року, в якій зазначив, що 16 травня 2008 року померла його мати, ОСОБА_4, яка за життя залишила на його імя заповіт, посвідчений Третьої дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 вересня 2004 року за реєстром № 4-647 та просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно, що залишилося після смерті складається з квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93, та грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексацією в ВОБ м. Дніпропетровська (а.с. 48).

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

На зворотному боці заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини № 843 від 09.07.2008 року міститься запис про те, що їй державним нотаріусом розяснено, що заповіт від 13.10.2003 року за № 3-2423 скасовано іншим заповітом від 10.09.2004 року за реєстровим № 4-647 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (зворотний бік а.с. 42).

Таким чином судом встановлено, що на час смерті спадкодавця та відкриття спадщини дійсним був заповіт посвідчений Третьої дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 вересня 2004 року за реєстром № 4-647.

Згідно заповіту від 10 вересня 2004 року серії ВВК № 938588 ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_9, та зареєстровано у реєстрі за № 4-647 (а.с. 61).

Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою № 1202 від 26.09.2008 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 692/2008 (а.с. 48). Таким чином позивач є таким, що прийняв спадщину у шестимісячний строк встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В матеріалах спадкової справи відсутня заява іншого спадкоємця за заповітом, ОСОБА_3 - сина позивача, про прийняття ним спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4. Зазначений факт підтверджується також заявою третьої особи, ОСОБА_3, про те, що він не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 29).

Враховуючи наведені обставини судом встановлено, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, померлої 16 травня 2008 року, який прийняв спадщину є позивач по справі, ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

На виконання вимог Закону 12 січня 2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93, та грошові внески з процентами, компенсаціями та індексацією в ВОБ м. Дніпропетровська, що підтверджується заявою № 11 від 12.01.2015 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 692/2008 (а.с. 85).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 12 січня 2015 року, виданої державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно, на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93 (а.с. 10).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкував за заповітом право на нерухоме майно, у вигляді квартири, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що остання за життя не здійснила державної реєстрації своїх прав на нього, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріал справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, б. 68, кв. 93, що залишилася після смерті його матері.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 328, 384, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1254, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, 1297 цивільного кодексу України, ст.ст. 1-4Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 67 Законом України «Про нотаріат», та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 80, 88, 197, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі ОСОБА_2 міської ради, треті особи Житлово-будівельний кооператив № 154 «Сталь», ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру № 93, розташовану в будинку № 68 по вулиці Свердлова міста Дніпропетровська, що залишилася після смерті ОСОБА_4, померлої 16 травня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 112,00 грн. (три тисячі сто дванадцять гривень, 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез