Справа № 487/4687/15-ц
Провадження № 2/487/2047/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі - ІГНАТЬЄВІ А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що 26 вересня 2011 року помер ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом у звязку з відсутністю державної реєстрації прав власності на спадкове майно у спадкодавця. З огляду на викладене позивачі просили визнати за кожним право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 26.11.2011 року.

Представник позивачки підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволені, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник відповідача Миколаївської міської ради, у судове засідання не зявися, надавши суду заяви про розгляд справи за відсутністю представника Миколаївської міської ради, відповідно до якої просив прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів та у відповідності до вимог діючого законодавства.

Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Судом встановлено, що 26 вересня 2011 року помер ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_1 (свідоцтво про народження І-АГ №348345, видане 27.07.1967 року) та батьком ОСОБА_2 (свідоцтво про народження І-ФП №132975, видане 06.12.2002 року).

Згідно витягу з обліково-статистичної картки дитини-сироти служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради №Г-105 від 08.07.2013р., дружина померлого ОСОБА_3 та мати неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_5, померла (свідоцтво про смерть І-ФП №157262 від 02.07.2002 року, видане міським відділом РАГС Миколаївського обласного управління юстиції, Україна).

Заповіт в порядку глави 85 книги 6 ЦК України спадкодавцем складено не було.

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його син ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1

Відомості щодо наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 в матеріалах відкритої після його смерті спадкової справи №21/2015 відсутні.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_4 від 28.05.2015 року спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на ? частину квартири АДРЕСА_1 у звязку з відсутністю обовязкової державної реєстрації даного обєкту нерухомості з посиланням на Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року.

Зазначений висновок нотаріуса є хибним виходячи з наступного.

Згідно ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду здійснюється органами місцевого самоврядування у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.Передача квартир у власність оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Порядок оформлення прав власності на обєкти нерухомого майна на момент переходу права власності до спадкодавця (07.12.2000 року) регулювався «Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.06.1998 року за №399/2839 (далі Інструкція від 09.06.1998 року). Згідно з вказаною інструкцією, оформлення права власності на обєкт нерухомого майна провадилось з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади місцевого самоврядування.

Пунктом 1.7 Інструкції від 09.06.1998 року було передбачено реєстрацію в бюро технічної інвентаризації права власності на обєкти нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин реєстрація права власності БТІ полягала в підтверджені державою вже існуючого права власності на нерухоме майно перехід якого відбувся, є обєктивно наявним та вбачається з правовстановлюючих документів.

З огляду на викладене, судом встановлено що за життя, спадкодавцем ОСОБА_3 у відповідності з вимогами чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, було набуто право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.12.2000 року, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження №8217-р від 07.12.2000 року.

Посилання нотаріуса на недодержання вимог Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, не може бути прийняте до уваги, оскільки на момент переходу до спадкодавця права власності на нерухоме майно, даного нормативно-правового акту взагалі не існувало.

Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя набув право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємиці першої черги, звернулись з заявою про прийняття спадщини у порядок, визначений чинним законодавством України, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги позивачів про визнання за кожним з них права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 26 вересня 2011 року, який є сином та батьком спадкоємців відповідно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 5, 328, 1222, 1223, 1261 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/4 (одну четверту) частку квартири 228 (двісті двадцять вісім) у будинку 54 (пятдесят чотири) по вулиці Крилова у місті Миколаєві,в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3, померлого 26 вересня 2011 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності 1/4 (одну четверту) частку квартири 228 (двісті двадцять вісім) у будинку 54 (пятдесят чотири) по вулиці Крилова у місті Миколаєві,в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 26 вересня 2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА