Номер провадження: 22-ц/785/2479/15
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 18 грудня 2014 року по справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про знесення самовільно збудованого об'єкту нерухомості та звільнення земельної ділянки,

встановила:

Одеська міська рада звернулась до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, в якій просить зобов'язати відповідачку знести самовільно збудований об'єкт нерухомості, пл. 179 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачку звільнити земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1, від будівельних матеріалів та іншого будівельного сміття.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідачкою було здійснено самовільне будівництво об'єкту нерухомості за вказаною вище адресою шляхом знесення раніше збудованого домоволодіння НОМЕР_1 та будівництва нового об'єкту нерухомості із збільшенням плями забудови та самовільним зайняттям земельної ділянки. Позивач зазначає, що дозволу на будівництво нового об'єкту відповідачка не мала, їй було надано лише дозвіл інспекцією ДАБК в Одеській області від 01 березня 2011 року №100 на виконання будівельних робіт з реконструкції старого об'єкту, тобто того, що існував. Водночас, як вказує позивач, ОСОБА_2 було здійснено не перебудову, а зруйновано існуючий об'єкт та на його місті було збудовано новий об'єкт. Позивач також зауважує, що Одеською міською радою не приймалось рішення щодо надання відповідачу земельної ділянки у користування чи у власність.

Представник Одеської міської ради у судовому засіданні вищевказаний позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги Одеської міської ради не визнав, заперечував проти їх задоволення з наступних підстав.

В запереченнях та в судовому засіданні представник відповідачки пояснив, що протягом усього часу ведення будівельних робіт на об'єкті, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, хід їх виконання контролювався компетентними державними органами, зокрема - інспекцією ДАБК в Одеській області, Управлінням охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, прокуратурою Одеської області. Крім цього, за ходом виконання будівельних робіт здійснювався авторський та технічний нагляд. На підтвердження цього відповідачкою були надані відповідні дозвільні документи. Зокрема, представник відповідачки послався на наданий ним до матеріалів справи висновок Науково-виробничого центру "Екострой", складений за зверненням Прокуратури Одеської області в межах проведення відповідної перевірки.

В якості правового обґрунтування своїх заперечень представник відповідачки послався на норми ЗУ "Про планування і забудову територій" щодо правового статусу дозволу на виконання будівельних робіт як документу, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання будівельних робіт. Також зроблені посилання на статтю 29 цього закону щодо поняття самовільного будівництва, яким вважається здійснення будівельних робіт без дозволу на їх виконання. Додатково, представник відповідачки посилався на ст. 37 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та вказав, що за наявності дозволу на виконання будівельних робіт, отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Також зазначив, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта (п. 8 розділу 5). З огляду на викладене, представник відповідачки зазначив, що твердження Одеської міської ради щодо самовільності будівельних робіт за адресою спірного об'єкту та щодо невідповідності отриманої відповідачем проектної та дозвільної документації законодавству України, будівельним чи іншим нормам та правилам, є безпідставними.

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Рішенням суду в задоволені зазначених позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Одеська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, та постановити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 що в цілому складається з одного жилого будинку літ. "А", загальною площею 81,1 кв. м., жилою пл. 18,1 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року та договору крівлі-продажу від 28 серпня 2002 року (а. с. 21-23) та свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2, виданого виконкомом Одеської міської ради від 06 жовтня 2004 року (а. с. 30).

Відповідачка ОСОБА_2 виконала реконструкцію вищевказаного домоволодіння шляхом надбудови другого поверху на підставі дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області №100 від 01 березня 2011 року на виконання будівельних робіт з реконструкції домоволодіння по АДРЕСА_1 на строк до 31 грудня 2012 року (а. с. 38).

Актом Управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 11 липня 2012 року перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил було підтверджено, що роботи виконуються згідно затвердженої проектно-правової документації та дозволу інспекції ДАБК в Одеській області №100 від 01 березня 2011 року (а. с. 53).

Також листом Інспекції ДАБК в Одеській області від 19 вересня 2012 року за №01/11-5979 була підтверджена чинність вказаного дозволу до завершення будівництва з посиланням на пункт 8 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (а. с. 55). Вищевказаний дозвіл є чинним, ніким не оскаржений та не скасований.

Також судом було встановлено, що на час видачі відповідачці дозволу №100 (01 березня 2011 року) був чинним Закон України "Про планування і забудову територій", ч. 1 ст. 29 якого передбачала дозвіл на виконання будівельних робіт, який є документом, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання будівельних робіт, а самовільним будівництвом вважається здійснення будівельних робіт без дозволу на їх виконання. У зв'язку з цим, обґрунтованим є посилання відповідачки на те, що наявність у неї чинного Дозволу, дає право на проведення відповідних будівельних робіт.

При цьому суд також правильно врахував, що згідно ч. 2 ст. 37 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" - за наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається. Наведений закон набрав чинності 12 березня 2011 року та є чинним на теперішній час.

Щодо доводів позивача про виконання ОСОБА_2 робіт зі створення нового об'єкту будівництва замість реконструкції вже існуючого, то суд приходить до наступного.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту технічного огляду при виконанні робіт з "Реконструкції домоволодіння з надбудовою другого поверху за адресою: АДРЕСА_1" від 04 травня 2012 року (документ наданий у складі висновку Науково-виробничого центру "Екострой") в ході проведення робіт з реконструкції вказаного об'єкту мимовільно трапилось обрушення ділянок перекриття у відповідних осях та несучих стін по осям 2 та Б. Результати огляду стін, що обрушились, виявили наявність істотної деградації каменя кладки. В результаті обвалення конструкції першого поверху отримали істотні пошкодження, ступінь яких необхідно було оцінити при додатковому обстеженні після розбирання завалів (а. с. 57).

Листом від 07 травня 2012 року СП "Домус-центр ЛТД" відповідачку було повідомлено про те, що за результатами аналізу технічної ситуації на об'єкті, причиною обрушення стала тривала експлуатація будівлі, в результаті чого стався істотний фізичний знос його несучих та огороджуючих конструкцій (а. с. 72).

Висновок "за результатами обстеження та аналізу технічної ситуації на об'єкті за адресою: АДРЕСА_1", складений Науково-виробничим центром "Екострой" на підставі листа прокуратури Одеської області №07/1-3130вих.12 від 15 жовтня 2012 року, підтверджує вищевикладені причини мимовільного обрушення конструктивних елементів будівлі за адресою: АДРЕСА_1" (а. с. 68).

В подальшому, в листопаді 2012 року хід виконання будівельних робіт був перевірений прокуратурою Одеської області, про результати перевірки якої ОСОБА_2 була повідомлена листом від 13 листопада 2012 року №07/1/1-366-12 (а. с. 56).

В ході проведення вказаної перевірки працівники Прокуратури Одеської області звернулися до відповідної ліцензованої експертної організації, а саме - Науково-виробничого центру "Екострой", за висновками якого - будівельні роботи в будинку відносяться до робіт з реконструкції та виконані у відповідності з діючими будівельними нормами та правилами (а. с. 57).

Відповідно до вказаного вище висновку Науково-виробничого центру "Екострой" будівельні роботи, які виконані на спірному об'єкті відносяться до робіт з реконструкції існуючої будівлі, проектні рішення з реконструкції якого були розроблені в 2007 році, погоджені в органах держнагляду до кінця 2007 року, відкориговані в травні 2012 року, тобто - до 01 липня 2012 року, а, відповідно - виконані у відповідності з діючими на той період часу будівельними нормами та правилами, а саме - ДБН А.2.2-3-200 "Склад та зміст проектної документації для будівництва", що передбачено умовами архітектурно-планувального завдання, виданого УАМ 27.11.2006 року. Виконаний на момент підготовки цього висновку комплекс загально-будівельних робіт в цілому відповідає проектній документації, виконаній СП "Домус-центр ЛТД" в 2007 році, та яка пройшла погодження в органах держнагляду.

Як пояснив представник відповідачки у судовому засіданні, на даний час будівельні роботи на спірному об'єкті зупинені та не проводяться.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Інспекції ДАБК в Одеській області від 01 вересня 2014 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради вбачається, що у ході перевірки з виїздом на місце встановлено, що будівельні роботи не виконуються довготривалий час. Додатково, вказаним листом Інспекція ДАБК в Одеській області підтвердила, що у ході перевірки встановлено, що будівельні роботи виконані згідно затвердженого проекту (а. с. 115).

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року), вона забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства. До її завдань відноситься здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань (п.3).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про планування і забудову територій" документом, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання будівельних робіт є дозвіл на виконання будівельних робіт.

Цим же Законом передбачено, що самовільним будівництвом вважається здійснення будівельних робіт без дозволу на їх виконання.

Також, відповідного до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", за наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.

З урахуванням викладеного, будівельні роботи на спірному об'єкті виконуються у відповідності до законодавства України, тому правових чи фактичних підстав вважати їх самовільним будівництвом (реконструкцією) в суду дійсно немає.

Суд першої інстанції також врахував рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2012 року, що набрало законної сили, по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, за участю третьої особи - Інспекції ДАБК в Одеській області, предметом розгляду по якій були вимоги до ОСОБА_2 про приведення в первісний стан самовільно реконструйованого домоволодіння з адресою: АДРЕСА_1. В ході розгляду справи було встановлено, що будівельні роботи за вищевказаною адресою виконуються на підставі необхідних дозволів та що будівельні роботи проводились у відповідності до проектної документації та будівельних норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки факти, встановлені судом при розгляді зазначеної справи, узгоджуються з фактами, встановленими при розгляді цієї справи, в першу чергу - з висновками компетентних державних органів та установ - суд правильно сприйняв їх та врахував при прийнятті рішення.

З приводу доводів позивача про самовільне зайняття відповідачкою земельної ділянки, суд правильно послався на наступне.

Представником позивача був наданий лист Департаменту комунальної власності ОМР від 01 жовтня 2014 року за вих№01-13/7503-09-04 з фотографіями будівельного об'єкту за адресою: АДРЕСА_1, в котрому зазначено, що під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 за зазначеною адресою збудувала будівлю загальною площею 179, 0 кв. м., що площа самовільно зайнятої земельної ділянки складає 97, 9 кв. м., чим допустила порушення, передбачене п. б ч.1 ст. 21 Земельного кодексу України.

Суд критично сприйняв вказаний документ, оскільки Положенням про Департамент комунальної власності Одеської міської ради (додаток №36 до рішення Одеської міської ради №384-VI від 28.02.2011 року) на вказану установу не покладено обов'язків а ні по контролю за законністю будівництва, а ні за використанням земельних ділянок в ході будівництві, відповідно, не надано відповідних повноважень. Також, з тексту листа Департаменту комунальної власності ОМР від 01 жовтня 2014 року не вбачається, які саме дії були виконані в ході проведення зазначеної у листі перевірки, які особи та з якими повноваженнями брали у ній участь. Додані до листа графічні матеріали (фотофіксація) не можуть вважатися належними доказами порушення вимог будівельного законодавства України.

Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає свою увагу на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частин 4, 5 статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 р. №3038-VI, який набув чинності 12.03.2011 р., право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування на будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

У п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України, частина перша статті 60 ЦПК України).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо необхідності саме знесення спірного об'єкту, щодо неможливості його перебудови, що цей об'єкт будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, відсутні будь які акти та приписи відповідних органів з цього приводу.

Відповідач же навпаки, надав для огляду суду першої інстанції та надав копії суду апеляційної інстанції погоджувальних документів, з резолюціями відповідальних осіб, в тому числі органів які є структурними підрозділами Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради, наявність яких не дає можливість зробити висновок про самовільне будівництво та знесення спірного об'єкту.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеса від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков