Номер провадження: 22-ц/785/4946/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної установи Дитяча міська поліклініка №2, комунальної установи Центр первинної медико-санітарної допомоги №18 Одеської міської ради про стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання,

ВСТАНОВИЛА:

30.01.2015 року, ОСОБА_2звернулась із позовом про стягнення з відповідача 31 940,52 гривень заборгованості, і, остаточно уточнивши вимоги просила стягнути з відповідачів 39 728,98 гривень заборгованості за період з 01.01.2013 року по 28.02.2015 року, яка складається із заборгованості грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання з відшкодуванням втрат внаслідок інфляційних процесів у сумі 18 952,38 гривень, 3% річних від простроченої суми у сумі 2 626,61 гривень, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 18 149,99 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2014 року, визнані недійсними та скасовані накази стосовно позивачки, остання поновлена на посаді медичної сестри процедурного кабінету, з відповідача на користь позивачки суд стягнув 56 557,25 гривень компенсації за час вимушеного прогула за період з 13.06.2012 року по 31.10.2014 року і 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки відповідач не виконав рішення суду, зокрема не виплатив заробітну плату за час вимушеного прогула, тобто порушив грошове зобов'язання, позивачка просила позов задовольнити.

Представник відповідача комунальної установи Дитяча міська поліклініка №2 (далі -Дитяча поліклінка) позов на визнала.

Представник відповідача комунальної установи Центр первинної медико-санітарної допомоги №18 (далі- Центр) не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду і на необгрунтованість відмови у позові.

У засіданні колегії суддів представники Дитячої поліклініки скаргу не визнали.

Позивачка, представник Центру у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка, остаточно уточнивши вимоги, просила стягнути з відповідачів грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов'язання з відшкодуванням втрат внаслідок інфляційних процесів у сумі 39 728,98 гривень, які складаються з: індексу інфляції за період з 01.01.2013 року по 28.02.2015 року у сумі 18 952,38 гривень; 3% річних від простроченої суми за період з 13.06.2012 року по 28.02.2015 року у сумі 2 626,61 гривень і пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання внаслідок невиплати заробітної плати за період з 13.06.2012 року по 28.02.2015 року у сумі 18 149,99 гривень (а.с.1-12,34-39).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що вимоги є необгрунтованими.

Висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону ст. 549, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2014 року, з Дитячої поліклініки, зокрема, на користь позивачки суд стягнув 56 557,25 гривень компенсації за час вимушеного прогула за період з 13.06.2012 року по 31.10.2014 року, а також 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.12.2014 року (а.с.13-17).

24.03.2015 року, на підставі платіжного доручення №61, Дитяча поліклініка перерахувала на рахунок першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції 66 557,25 гривень для виплати зазначеної суми позивачці.

Наведене свідчить про те, що між сторонами виникли правовідносини не з горошового зобов'язання, а з рішення суду у справі за трудовим спором про стягнення компенсації за час вимушеного прогула за період з 13.06.2012 року по 31.10.2014 року.

Між тим, відносини, які виникають між працівником і роботодавцем з приводу оплати праці, у тому числі і у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України Про оплату праці, Про індексацію грошових доходів населення, Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 (далі-Порядок), Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 (далі-Положення).

Разом з тим, аналіз ст. 625 ч.2 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена цієї статтею, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання з договірних правовідносин.

Таким чином, встановлена ст. 625 ч.2 ЦК України відповідальність боржника за прострочення грошового зобов'язання не застосовується до трудових правовідносин, які виникли у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки ці правовідносини врегульовані нормами трудового права.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ст. 625 ч.2 ЦК України не застосовується до трудових правовідносин, а з рішення суду про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогула, зобов'язальні правовідносини щодо сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми /ст. 625 ЦК України/ та неустойки у вигляді пені /ст. 549 ЦК України/ не виникають.

Позивачка просила стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, неустойку у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і не заявляла у суді першої інстанції вимог про стягнення грошових сум за порушення строків виплати заробітної плати на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, Порядка та Положення (а.с.8-12,38,39).

Доводи позивачки в апеляційній скарзі про те, що у даному випадку вона має право вимагати з відповідачів заборгованість у загальній сумі 39 728 гривень за порушення грошового зобов'зання, не заслуговують на увагу, оскільки не грунтуються на законі.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у позові, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року залишити

без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. ОСОБА_3 Плавич