Справа № 338/297/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1250/2015
Головуючий у 1 інстанції Гутич П.Ф.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 29 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що постановою державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ Коржака Б.Б. від 18 жовтня 2006 року з ОСОБА_5 стягнуто 10920 грн. витрат на проведення виконавчих дій у справі про поділ майна подружжя. Оскільки останній помер, ухвалою Богородчанського районного суду від 15 березня 2013 року у виконавчому провадженні замінено боржника на правонаступника ОСОБА_3 До цього часу остання кошти, пов'язані з витратами на проведення виконавчих дій, їй не повернула.

Просила стягнути з відповідачки в її користь 2571 грн. 19 коп. інфляційних витрат, 310 грн. 57 коп. - 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати у справі №2-572/2007: 139 грн. 88 коп. державного мита і збору на інформаційно-технічне забезпечення; 500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Богородчанського районного суду від 29 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що несплата витрат виконавчого провадження не є наслідком порушення ОСОБА_3 грошового зобов'язання, оскільки дії мали би вчинятись не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, помилково вважав про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України. Такі висновки суду є не правильні, оскільки позовна заява містить вимогу про сплату індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що стало наслідком порушення грошового зобов'язання, яке виникло у ОСОБА_3 внаслідок спадкування, а не внаслідок несплати витрат виконавчого провадження.

Крім того, судом не були враховані вже наявні судові рішення, які набрали законної сили та зобов'язують відповідача повернути їй інфляційні витрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання та три проценти річних від простроченої суми за попередній період.

Вважає, що суд першої інстанції даним обставинам не дав належної оцінки та ухвалив рішення з порушенням вимог закону.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному об'ємі.

В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів поданих у апеляційній скарзі, просив про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що постановою державного виконавця ВДВС Богородчанського РУЮ Коржака Б.Б. від 18 жовтня 2006 року з ОСОБА_5 стягнуто 10920 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Ухвалою Богородчанського районного суду від 15 березня 2013 року у даному виконавчому провадженні замінено боржника ОСОБА_5 його правонаступником ОСОБА_3 - відповідач по справі. На підставі ухвали суду 20 серпня 2013 року державним виконавцем винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що несплата витрат виконавчого провадження не є наслідком порушення ОСОБА_3 грошового зобов'язання, оскільки дії мали би вчинятись не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що згідно рішення Богородчанського районного суду від 12 травня 2004 року зобов'язано ОСОБА_5 вчинити дії на переобладнання приміщення будинку для безперешкодного користування ним колишнім подружжям. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Для проведення виконавчих дій позивачкою, як стягувачем, було внесено кошти на депозитний рахунок ДВС Богородчанського районного управління юстиції в сумі 10920 грн. Однак, ОСОБА_5 помер не виконавши зобов'язання. Сума неповернутого боргу складала 10388 грн. Правонаступником боржника ОСОБА_5 є ОСОБА_3, що встановлено рішенням Богородчанського районного суду від 06.09.2011 року. Тому ОСОБА_3 зобов'язана виконати боргові зобов'язання ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Богородчанського районного суду від 25.12.2013 року з ОСОБА_3 стягнуто в користь ОСОБА_2 три проценти річних за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також інфляційні втрати, яких зазнала позивачка внаслідок знецінення грошей за період з 15.06.2007 року по 15.11.2013 року.

Аналогічне рішення Богородчанським районним судом ухвалено 09.12.2014 року та стягнуто з відповідачки три проценти річних за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також інфляційні витрати за період з 16.11.2013 року по 24.11.2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання стягненню з відповідачки підлягають три проценти річних за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також інфляційні витрати, яких зазнала позивачка внаслідок знецінення грошей за період, який не охоплений вищезазначеними рішеннями, тобто з 25.11.2014 року по 24.02.2015 року. Сукупний індекс інфляції за вказаний період склав 1,08, а тому витрати від інфляції складають 831,04 грн. (10388*1,08-10388). Три проценти річних від простроченої суми за період 92 дні складає 78,55 грн. (10388/100*3/365*92).

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Позивач просить стягнути інфляційні витрати та три проценти річних за згаданими вище рішеннями Богороданського районного суду від 25.12.2013 року та від 29.12.2014 року згідно з якими на її користь такі витрати вже стягнуто, а тому не може стягуватись повторно на нараховані вже три проценти річних та інфляційні витрати. Також позивач просить стягнути три проценти річних та інфляційні витрати на заборгованість по судових витратах, а саме: 500 грн. - за надання правової допомоги та 139 грн. 88 коп. державного мита і збору на інформаційно-технічне забезпечення, посилаючись на ухвалу суду від 28.08.2007 року. Так, ухвалою Богородчанського районного суду від 07 вересня 2007 року, на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення 10388 грн. 05 коп., так як позивачка подала заяву про це. Питання про повернення судових витрат в ухвалі не вирішено, а ОСОБА_2 із заявою про їх повернення в суд не зверталась. Отже сума 639,88грн. є судовими витратами, а не заборгованістю відповідачки, на яку не можуть нараховуватися інфляційні витрати та три проценти річних.

Таким чином, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав належної оцінки доказам та постановив незаконне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 слід стягнути 831,04 грн. - інфляційні витрати, 78,55 грн. - три проценти річних за період з 25.11.2014 року по 24.02.2015 року, а також 365,40грн. понесених документально підтверджених судових витрат по справі, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. В задоволенні решти позову слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 831,04 грн. - інфляційні витрати, 78,55 грн. - три проценти річних за період з 25.11.2014 року по 24.02.2015 року, а також 365,40 грн. сплаченого судового збору.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк