Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015 рік місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ю.А.Степаненко

при секретареві О.В.Шак

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство Страхова група «ТАС» в особі Запорізької регіональної дирекції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті ДТП -

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві, яка була уточнена в ході розгляду справи, позивачі зазначають, що 07.08.2013 року, о 08 годині 40 хвилин, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі повороту на с. Приморське автошляху «Харьків - Сімферополь» Запорізької області в стані юзу, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 мешканця РФ м. Рязань .

ОСОБА_7 під час ДТП перебував в автомобілі ВАЗ 21083. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Вина водія ОСОБА_3. підтверджується вироком Запорізького районного суду від 26 листопада 2013 року.

Після ДТП він перебував на лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні з діагнозом - ушиб головного мозгу, травматичне субарахноідальне перинхиматозний крововилив, правостароння гемиплігія, разрив селезінки, гомоперіотонеум, реморрагічений шок 3 ст., забиття та ссадна м'ягких тканин голови і тулуба.

Внаслідок ДТП він став інвалідом другої групи та окрім здоров`я, втратив працездатність і не має можливості влаштуватися на роботу. Кожні півроку він повинен лягати в лікарню на обстеження та лікування, додатково потребує на проведення двох операцій, але коштів на лікування та проведення операцій у нього немає.

При винесені вироку ОСОБА_3 той обіцяв ОСОБА_7, що буде надавати матеріальну допомогу на лікування та реабілітацію. Позивач повірив, оскільки відповідач є співмешканцем його тещі, але за весь час його лікування ОСОБА_3 не витратив жодної копійки, все лікування здійснювала його мати - ОСОБА_5

ОСОБА_3, використавши сімейні стосунки, шахрайським шляхом заволодів всіма квитанціями, які підтверджували витрати, понесені ОСОБА_5 в лікарні на його лікування.

ОСОБА_5 віддала ОСОБА_3 всі квитанції, оскільки він сказав, що страхова компанія на підставі цих квитанцій сплатить всі понесені на лікування ОСОБА_7 витрати. Після того, як ОСОБА_7 зрозумів, що коштів він ні від ОСОБА_3, ні від страхової компанії не отримає, він звернувся до відповідача з проханням повернути квитанції, але останній відмовив йому.

ОСОБА_5 стверджує, що витратила 15000 гривень на лікування сина - ОСОБА_1 та 5000 гривень - на його реабілітацію.

Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль ВАЗ 21083 1992 року випуску, який належить ОСОБА_5.

Після ДТП транспортний засіб відновленню не підлягає. Вартість транспортного засобу на момент ДТП складала 20620 гривень.

Згідно висновку про оцінку вих. № 01 від 16.01.2015 року, вартість автомобілю складає 20620 гривень.

Сума загального відшкодування збитків понесених ОСОБА_5 складає: 20000 гривень- на лікування + 20620 гривень - вартість автомобіля = 40 620 (гривень.

ОСОБА_7 стверджує, що протягом тривалого часу, у зв'язку з пошкодженням здоровя в результаті ДТП, не міг працювати і до теперішнього часу не має такої можливості.

ОСОБА_3 допомоги йому не надавав і йому довелося самостійно шукати гроші для лікування, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати, його сімейний бюджет довелося спрямувати на лікування, що призвело до виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситися.

Крім того, він, як чоловік, який має родину, в якій є двоє маленьких дітей, повинен був про них піклуватися, а замість цього, він став інвалідом, який не здатен працювати.

Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей, постраждали, крім нього, члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині.

Витрачання всіх коштів на лікування змусило його родину ледве зводити кінці з- кінцями, а відповідач, знаючи про таке скрутне становище, жодного разу не надав допомоги, хоча і мав таку можливість.

Розмір заподіяної йому моральної шкоди ОСОБА_7 оцінює в 200 000 гривень.

Позивачі просять суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 40 620 гривень на відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 підтримала свої уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 підтримала уточнені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач заперечує проти позову у повному обсязі. При цьому, він не заперечує факту ДТП, яка є предметом даного позову, а також своєї вини у ній, але, вважає, що заподіяна позивачам шкода повинна бути виплачена Страховою компанією, яка є третьою особою у справі.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_4 також заперечує проти позову, вважає, що заподіяна позивачам шкода повинна бути виплачена Страховою компанією, яка є третьою особою у справі.

В судовому засіданні представник Приватного акціонерного товариства Страхова група «ТАС» в особі ОСОБА_8 пояснив, що ні позивачі, ні відповідач до товариства з повідомлення про ДТП не зверталися, а звернулася дружина позивача ОСОБА_9. З заявами про страхові виплати позивачі також не зверталися, тому, дана ДТП страховим випадком визнана не була, тому, вважає, що підстави для будь-яких виплат Страховою групою, в даному випадку, відсутні. Справу просить вирішити на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

Як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, 07.08.2013 року, приблизно о 08 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в районі повороту на с. Приморське автошляху «Харьків - Сімферополь» Запорізької області, в стані юзу виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6

В результатів даної події пасажир автомобіля ВАЗ 21083 ОСОБА_1, згідно Висновку судово-медичної експертизи №3356М від 21.09.2013 року, отримав наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку з локалізацією удару в підкорковій області лівої півкулі головного мозку, з немасивним травматичним субарахноідально-вентрикулярним крововиливом, закритий перелом правого суглобового відростка другого шийного хребця, з розвитком внутрішньої відкритої систематичної гідроцефалії, тупа травма живота з розривом нижнього полюса селезінки, що призвело до необхідності видалення селезінки, скупчення крові в черевній порожнині, синець в області правого ока, крововилив на білковій оболонці правого ока, забої та садни в області голови та тіла, на фоні явищ травматичного шоку у ОСОБА_9 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Винним в даній ДТП визнано ОСОБА_3 за ст. 286 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді двох років позбавлення волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами, та звільнено від покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України з випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців.

Вищевикладені факти підтверджуються вироком Запорізького районного суду від 26.11.2013 року, копія якого є у справі, який набрав законної сили 27.12.2013 року.

Таким чином, відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, цей вирок обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля НОМЕР_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова група «ТАС» в особі Запорізької регіональної дирекції, що підтверджується Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія якого є у справі, відповідно до якого, ліміт відповідальності страхової компанії складає: за шкоду, заподіяну життю і здоровю - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн.

Як вбачається з листа Страхової групи «ТАС», копія якого є у справі, повідомлення до дану ДТП надійшло 14.08.2013 року від дружини ОСОБА_9-ОСОБА_10, інші особи не зверталися.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції станом на 07.08.2013 року), регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.3 Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 п.22.1, п.23.1 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою

відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.9 п. 9.3. Закону, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до п.24.1. ст.24 Закону, у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, повязані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми, суд приходить до висновку про те, що Приватне акціонерне товариство Страхова група «ТАС» за вказаним Полісом несло б цивільно-правову відповідальність за майнову та моральну шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу, але при дотриманні водієм наступних умов:

пунктом 33.1.4 ст. 33 вказаного Закону встановлено обовязок для водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

З приписів наведених норм вбачається обовязок відповідача невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику зазначені відомості, що ним зроблено не було. За його дорученням таке повідомлення також ніхто не подав.

Посилання відповідача та його представника на те, що відповідач не мав змоги звернутися у триденний строк після ДТП до страхової компанії у звязку з перебуванням у лікарні, а звернення після спливу цього строку Законом не передбачено, є безпідставними, оскільки, відповідач, хоча й перебував на стаціонарному лікуванні з 07.08.2013 року по 02.09.2013 року, що підтверджується медичною випискою, копія якої є у справі, однак, разом з тим, після зазначеної дати у триденний строк не був позбавлений можливості повідомити страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду. Крім того, він ні після одужання, ні до розгляду даної справи в суді не звернувся до третьої особи з таким повідомленням.

Крім того, відповідачем не надано належні та достатні докази на підтвердження того, що за своїм станом здоровя він не мав можливості повідомити особисто (або за дорученням) вчасно третю особу про ДТП.

При цьому, безпідставними є посилання представника відповідача на ст.1158 ЦК України та твердження про те, що ОСОБА_10, повідомляючи Страхову групу «ТАС до дану ДТП надійшло 14.08.2013 року, діяла в його інтересах, оскільки, жодного доказу на підтвердження даного факту суду надано не було.

Той факт, що зазначеним Законом прямо не передбачено обовязок водія, винного у ДТП, звернутися до страховика у триденний строк після того, як відпадуть підстави, які унеможливлювали його вчасне звернення (н-д, за станом здоровя), на що також посилалися відповідач та його представник у судовому засіданні, не є підставою для відмови у задоволенні позову щодо відповідача, оскільки такий обовязок для водія випливає із вищевказаних норм.

Невиконання відповідачем зазначених вище обов'язків позбавило останнього, як винну особу, права на відшкодування шкоди на підставі ст. 1194 ЦК України третьою особою, як страховиком, за його винні дії у ДТП (п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,

завданої джерелом підвищеної небезпеки"). Що також узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 р. у справі №6-1цс10, який є обов'язковим для застосування всіма судами України в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Таким чином, в даному випадку, саме відповідач ОСОБА_3, а не Приватне акціонерне товариство Страхова група «ТАС», несе відповідальність за заподіяну в результаті ДТП шкоду.

Підставою цивільно - правової відповідальності є - правопорушення, яке включає в себе : шкоду, протиправну поведінку, причинний зв'язок, вину. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження всі складові цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_3, а саме: факт кримінального правопорушення (ДТП), в результаті якого було заподіяною шкоду, протиправна поведінка відповідача, яка виразилася у порушенні ним ПДР України, причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та її наслідком у вигляді заподіяної шкоди, а також вина відповідача.

Автомобіль ВАЗ 21083 реєстраційний номер НОМЕР_4, 1992 року випуску, яким в момент ДТП керував ОСОБА_3, зареєстрований за ОСОБА_5, що підтверджується довідкою ДАІ, яка є у справі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.4 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. зі змінами, під володільцем джерела підвищеної небезпеки мається на увазі юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського ведення, оперативного управління або за інших підстав (договорів оренди, довіреностей…).

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, у тому числі, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В судовому засіданні встановлено, що автомобілем НОМЕР_1 відповідач керував на законних підставах, з дозволу власника (ОСОБА_5Ф.) та особи, яка мала право користування ним (ОСОБА_9М.).

Позивачка ОСОБА_5 в позові зазначає, що після ДТП даний транспортний засіб відновленню не підлягав, тому, просить суд про стягнення з відповідача на її користь вартості автомобілю в сумі 20620 гривень. На підтвердження цих вимог вона надала судові довідку №01 від 16.01.2015 року, видану ПП Мартиненко ОСОБА_11, копія якої є у справі. При цьому, жодного експертного висновку щодо пошкоджень автомобіля, а також його остаточної вартості (чи вартості відновлювального ремонту), надано суду не було.

Крім того, в судовому засіданні позивачка пояснила, що зазначений автомобіль продано приблизно восени 2013 року за 8000 грн., але, жодного доказу на підтвердження даного факту надано не було.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення вартості автомобіля в сумі 20620 гривень не підлягають задоволенню, оскільки вона не надала суду належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивачка ОСОБА_5 просить суд про стягнення з відповідача на її користь витрат, які вона понесла у звязку з лікуванням в результаті ДТП сина ОСОБА_1 в сумі 20000 грн., але, при цьому, позивачка також не надала суду жодного належного та достатнього доказу на підтвердження її позовних вимог в цій частині, тому, й ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як зазначалося вище, позивачеві ОСОБА_1 в результаті ДТП, яка є предметом даного спору, було спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

З наданих позивачем медичних документів та пенсійного посвідчення, копії яких є у справі, ОСОБА_1, у звязку з ДТП, проходив лікування та йому встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі, у випадку, коли вона зазнала душевних страждань у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння діями відповідача ОСОБА_3 позивачеві ОСОБА_1 моральної шкоди, що підтверджується вищевказаними вироком суду, медичними документами, та полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав в результаті ДТП та у звязку з ушкодженням здоровя. Але, разом з тим, суд вважає можливим, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Належні та достатні докази, у порушення ст..ст.10,60 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди в іншій частині, позивач ОСОБА_1 суду не надав.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач суду не надав.

Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним судові витрати віднести за рахунок держави, оскільки, як вбачається з пенсійного посвідчення відповідача, копія якого є у справі, він є інвалідом другої групи.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року зі змінами, Постановою Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. зі змінами, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі

питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", ст.ст.22, 23, 181, 316-319, 321, 325, 386, 526,527,530, 541, 799, 979-999, 1166,1167, 1187, 1190, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60, 61, 64,79,80,84, 88,208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_12