Справа № 591/1789/15-ц
Провадження № 2/591/1001/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Янголь Є.В., при секретарі - Кіріловій Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Приватний нотаріус Сумського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири,

в с т а н о в и в:

Позивчака звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що їй на праві власності належала квартираза адресою АДРЕСА_1, в якій вона проживає сама. В звязку з поганим самопочуттям та похилим віком вона потребує сторонньго догляду, тому старший син, який проживав неподалік приходив постійно провідувати, купував ліки, продукти харчування, тощо. Тому 5.09.2009 року склала заповіт, згідно якого все майно заповідала сину ОСОБА_4, а в разі його смерті раніше мене, або неприйняття спадщини, заповідала майно доньці ОСОБА_3. Навесні 2014 року захворіла на гострий бронхіт, в звязку з чим два дні перебувала на стаціонарному лікувані, а потім близько двох тижнів хворіла вдома та погано себе почувала.Під час хвороби син ОСОБА_4 неодноразово пропонував укласти договір, про те щоб вказана квартира перейшла йому у власність, так як це буде для нього дешевше в переоформлені документів. Вона з сином домовились про укладення договору за умови, що він довічно буде доглядати та вона продовжить проживати у вказаній квартирі до смерті. Тому відділала синові документи на квартиру та гроші, які назбирала з пенсії. 08.04.2014 року син ОСОБА_4 прийшов до неї разом з нотаріусом ОСОБА_3 для укладення договору. Саме в той день почувала себе погано та лежала на ліжку, нотарріус запропонувала їй підписати якісь документи. Відповідач заспокоїв її та пояснив, що це договір, про який вони домовлялись, тому підписала його не читаючи, оскільки вважала, що підписує договір довічного утримання, а через декілька місяців відчула, що відповідач почав гірше до неї ставитись, рідше приходив, його дружина зовсім перестала ходити у гості, на що вона у телефонній розмові поскаржиась молодшому сину ОСОБА_5, який прожив у Києві та розповіла, що підписала якісь документи на квартиру. Як згодом стало відомо, вона замість договору довічного утримання підписала договір дарування, тому звернулась до відповідача з проханням розірвати вказаний договір, оскільки вона помилилась під час його підписання, але відповідач відмовився. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати недійсним договір дарування квартири, так як вона помилилась, щодо обставин, які мають істотне значення та визнати за нею право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка вказані вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що має двох синів між якими постійно йшла суперечка за вказану квартиру, тому заповіт переписувався декілька разів, то на одного сина то на іншого. Відповідач попросив підписати договір та казав, що коли вона помре то поховає її. Під час своє хвороби вона підписала договір не читаючи, про що саме він був вона не памятає. Тому на підставі вищевикладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що позивачка через поважний вік погано усвідомлює свої слова та дії.

Відповідач в судовомі засіданні просив відмовити в задоволені позовних вимог за їх необгрунтованістю та пояснив, що запропонував матері укласти договір дарування, на що вона погодилась, в зв»язку з чим він звернувся до нотаріуса, яка почала займатись підготовкою документів, коли всі документи були готові, то мати захворіла, але все таки договір підписала. Розмови про укладення договору довічного утримання ніразу не було, мова йшла лише про договір даруваня. Уклали даний договір оскільки боявся, що молодший брат умовить матір укласти договір іпотеки. Крім того пояснив, що і після укладення договору кожного дня приходив до матері або телефонував до неї, приносив їсти та піклувався про неї коли вона хворіла, залишався наніч аби підтримати її та казав їй, що хоч вона і подарувала квартиру, але як і раніше залищається у ній господинею.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі та пояснення свідків, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 08.04.2014 року було укладено договір дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала квартиру № 269 в буд. №.9 по пр-ту. Лушпи у м. Суми ОСОБА_2 (а.с. 11-13), вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_3 за місцем проживання позивачки, в звязку з її незадовільним самопочуттям (а.с.10), хворобливий стан здоровя підтверджується і ксерокопією листа з амбулаторної картки позивачки (а.с. 14-15).

Крім того, в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є дружиною відповідача, тому допомагає у догляді його матері, позивачки по справі. Відповідач постійно піклувався про позивачку, допомагав їй у вирішенні будь-яких проблем, договір дарування було укладено у позивачки вдома, оскільки саме у цей час вона хворіла, відповідач обіцяв, що навть після укладеня договору вона буде проживати у подарованій квартирі до смерті і ніхто виганяти її не буде, мови про договір довічного утримання не було.

Допитані в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердии, що відповідач піклується про матір постійно, навіть після початку слуханя справи у суді продовжує її опікувати, позивачка проживає у подарованій квартирі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, пояснив, що є сином позивачки та братом відповідача по справі. Про укладення договору дізнався зі слів матері по телефону, яка розповіла, що підписала договір на квартиру, але який саме не знає. Приїхавши до неї на день народженя, дізнався, що відповідач по справі уклав з матірю договір дарування, але він не виганяє її з квартири та вона у ній буде проживати до самої смерті.

Як вбачається зі змісту письмового правочину вчиненого сторонами (договору дарування), підписаного ними у присутності нотаріуса та посвідченого останнім - під час його укладення сторони підтвердили, що вказаний договір відповідає дійсним намірам сторін, спрямований на створення відповідних юридичних наслідків, не носить характеру мнимої та удаваної угоди, не приховує інших угод між сторонами. Волевиявлення сторін є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Під час укладення договору сторонам були роз'яснені положення ЦК України щодо визнання право чинів недійсними. Зазначені обставини сторони посвідчили своїми підписами на тексті договору.

Відповідно до положень ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а в іншому випадку правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених ст.ст.229-233 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину.

За змістом зазначеної вище норми закону та п.19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можно вважати, що угода не була б укладена.

Суд вважає доведеним твердження, що ОСОБА_1 помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, так як при укладенні договору, мала похилий вік ( 88 років), перебувала на лікуванні, тобто мала незадовільний стан здоровя, відповідач обіцяв доглядати за нею, що визнав в судовому засіданні. Крім того свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив той факт, що позивачка розуміла, що уклала договір щодо своєї квартири, але не знала, який саме.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частиною 2 ст.216 ЦК України передбачено зобов'язання сторони повернути другій у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Договір визнається недійсним з моменту його укладення, тобто ОСОБА_1 залишається власником квартири. Вона в цьому житловому приміщенні проживає і зареєстрована за даною адресою, а тому нема необхідності додатково визнавати за нею право власності на квартиру немає.

За наведених обставин позов про визнання договору дарування недійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири №269, розташованої за адресою м. Суми пр-т Лушпи, буд. 9, від 08 квітня 2014 року за реєстраційним номером 1460, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Визнати право власності на квартиру №269, яка розташована за адресою м. Суми, пр-т М.Лушпи, буд. 9 за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою, яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою, яка не брала участі в розгляді справи, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 21.07.2015 року.

Суддя Є.В. Янголь