У Х В А Л А

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-інженерний комплекс «Енергогаз» про визнання договору поруки частково недійсним та припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 серпня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-інженерний комплекс «Енергогаз» (далі - ТОВ «Проектно-інженерний комплекс «Енергогаз») уклало з публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») кредитний договір, відповідно до умов якого отримало кредитні кошти у розмірі 162 тис. грн. на строк до 29 серпня 2012 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору банк 31 серпня 2011 року уклав із нею договір поруки.

Посилаючись на те, що до кредитного договору без її згоди вносились зміни шляхом підвищення відсоткової ставки річних за кредитом з 14,25 % до 20 % річних, а строк дії договору кредиту продовжено ще на рік, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності як поручителя, а також ураховуючи те, що банк протягом 6 місяців після закінчення строку дії кредитного договору не пред'явив до неї вимоги про повернення коштів, позивачка просила визнати п. 4.8 договору поруки, яким передбачено, що поручитель несе часткову відповідальність в межах, визначених п. 1.1 на момент укладення договору поруки, недійсним, а сам договір поруки - припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано друге речення п. 4.8 договору поруки від 31 серпня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3, ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Проектно-інженерний комплекс «Енергогаз», яким передбачено, що поручитель несе часткову відповідальність в межах, визначених п. 1.1 на момент укладення договору поруки, недійсним. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим скасовано. Позов ОСОБА_3 в цій частині задоволено. Визнано договір поруки від 31 серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_3, ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Проектно-інженерний комплекс «Енергогаз», припиненим з 28 серпня 2012 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційні скарзі ПАТ «Кредобанк» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов та визнаючи недійсним п. 4.8 договору поруки, суд першої інстанції виходив із того, що друге речення цього пункту договору суперечить ч. 1 ст. 554 ЦК України, оскільки передбачено часткову відповідальність, а не солідарну чи додаткову. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання договору поруки припиненим, суд послався на те, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту порушеного права, зокрема визнання припиненим договору поруки, замість визнання припиненою поруки. Підстав для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України суд не знайшов.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову в частині відмови в задоволенні позову та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що збільшення відсоткової ставки річних за основним договором та неповідомлення про це позивачки призвело до збільшення обсягу її відповідальності без її згоди, що є підставою для припинення договору поруки. З іншими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодився.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 30 серпня 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Проектно-інженерний комплекс «Енергогаз» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останнє отримало кредитні кошти у розмірі 162 тис. грн. на строк до 29 серпня 2012 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору банк 31 серпня 2011 року уклав із ОСОБА_3 договір поруки.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що до кредитного договору без її згоди вносились зміни шляхом підвищення відсоткової ставки річних за кредитом з 14,25 % до 20 % річних та продовження строку дії кредитного договору на рік, що призвело до збільшення її відповідальності як поручителя, а також на ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що п. 4.8 договору поруки не відповідає ч. 1 ст. 554 ЦК України, з огляду на те, що передбачає часткову відповідальність поручителя, а не солідарну або додаткову, як передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 4.8 договору поруки передбачено, що у випадку внесення без згоди поручителя до кредитного договору змін, внаслідок чого збільшується розмір зобов'язань за кредитним договором, обсяг його відповідальності не збільшується. У цьому випадку поручитель несе часткову відповідальність в межах визначених п. 1.1 на момент укладення договору поруки.

Відповідно до п. 3 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

За правилами ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про невідповідність наведеного вище пункту договору поруки, яким сторони узгодили часткове забезпечення кредиту порукою, вимогам чинного законодавства.

Крім того, висновок апеляційного суду про визнання договору поруки припиненим також є передчасним, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України суд не дав належної правової оцінки умовам договору поруки та не встановив, чи збільшився у результаті зміни забезпеченого порукою зобов'язання обсяг відповідальності поручителя з урахуванням п. 4.8 договору поруки, яким за погодженням сторін визначено, що у випадку внесення без згоди поручителя до кредитного договору змін, внаслідок чого збільшується розмір зобов'язань за кредитним договором, обсяг його відповідальності не збільшується. У цьому випадку поручитель несе часткову відповідальність в межах визначених п. 1.1 на момент укладення договору поруки.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2012 року № 6-28цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

На наведене суд апеляційної інстанції уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська