АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

25 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві про встановлення факту, виключення запису в книзі записів про народження та у свідоцтві про народження,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.02.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Апелянт зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального та процессуального права. Вважає, що судом безпідставно не ураховано тієї обставини, що він не є біологічним батьком сина відповідачки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однак не дивлячись на таке, з нього стягнуто аліменти на утримання дитини, що є несправедливим і порушує його інтереси.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, який є представником ОСОБА_1 за довіреністю, апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_5 вважав апеляційну скаргу безпідставною та просив її відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач на час внесення змін у актовий запис про народження дитини відповідачки був обізнаний про те, що він не є біологічним батьком дитини, а тому відповідно до положень ч. 5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При реєстрації шлюбу позивач змінив своє призвіще «ОСОБА_1» на прізвище дружини - «ОСОБА_1».

12.05.2006 року за спільною заявою сторін до актового запису та свідоцтва про народження дитини відповідачки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відомості про батька в яких були зазначені лише зі слів матері дитини, було внесено зміни в частині відмостей про батька . На підставі цієї заяви позивача було змінено ім'я та по-батькові батька дитини з «ОСОБА_10» на «ОСОБА_1» й у відомостях про батька зазначено батьком ОСОБА_1. При цьому прізвище батька залишилося «ОСОБА_1», оскільки мати при реєстрації народження дитини вказувала своє прізвище, яке після реєстрації шлюбу з відповідачкою, як вже зазначалося, взяв собі і позивач ( а. с. 46).

Сторони не заперечують,щ о позивач не є біологічним батьком неповнолітнього ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час звернення із заявою про внесення змін до актового запису сина відповідачки, позивач був обізнаний про те,що він не є біологічним батьком дитини, але звернувся із вказаною заявою до відділу реєстрації актів цивільного стану, про що зазначено безпосередньо у його позовній заяві, де він вказує, що «… До нашого знайомства та реєстрації шлюбу у відповідача був син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження…», «…Згоду дав на внесення змін до актового запису та свідоцтва про народження лише для того, щоб наша та її дитина носили прізвище, ім'я та по-батькові однакові…».

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивач не знав, що він не є біологічним батьком дитини на час звернення із відповідною заявою до органу РАЦС.

За правилами ч.5 ст. 136 СК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин ) не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини, вона знала, що не є батьком.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 759/8692/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4519 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Миколєць І.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.