Справа № 159/734/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Окостень І.В.
Провадження № 22-ц/773/547/15 Категорія: 81 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю представника відділу ДВС - Мацюха Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії і бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції,

за апеляційною скаргою відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції на ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року скаргу ОСОБА_2 на дії і бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 щодо невжиття заходів для примусового виселення боржників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у строки та порядку, передбаченими ст. ст. 25, 78 Закону України "Про виконавче провадження".

В решті вимог відмовлено.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі відділ Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити. Посилається на те, що державний виконавець діяв в порядку та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданніпредставник відділу ДВС - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній зазначених, просив відмовити в задоволені скарги.

Заявник в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення представника відділу ДВС - ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2014 року Ковельським міськрайонним судом у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про примусове виселення ухвалено заочне рішення про примусове виселення останніх та членів їх сімей з квартири АДРЕСА_1. На підставі рішення 19 вересня 2014 року судом видано виконавчий лист. 15 жовтня 2014 року державним виконавцем ДВС ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження щодо виселення ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та членів їх сімей з квартири АДРЕСА_1 та встановлено боржникам строк до 30.10.2014 року для добровільного виконання рішення. Постанова отримана боржниками 23 жовтня 2014 року.

31 жовтня 2014 року виконавче провадження зупинено, оскільки державний виконавець звернувся в суд за роз'ясненням рішення. І 13.11.2014 року виконавче провадження було поновлено. 27 жовтня 2014 року державним виконавцем при виході на місце виконання за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що рішення боржниками не виконано. Боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5 перешкоджали входженню у жиле приміщення, причиною невиконання рішення суду вказали на інвалідність останнього.

До боржників державним виконавцем неодноразово застосовано штраф за невиконання рішення суду. 12 січня 2015 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про надання дозволу на примусове проникнення до вказаного помешкання і ухвалою суду від 20 січня 2015 року такий дозвіл надано. Примусове виконання рішення суду було призначено на 27 лютого 2015 року.

Апеляційним судом встановлено, що 26.02.2015 року між заявником по справі та боржниками укладено мирову угоду під час виконання судового рішення.

Законом України "Про виконавче провадження", зокрема ч. 1 ст. 11, ч. 7 ст. 12, визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення про примусове виселення у строк до п'ятнадцяти днів та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що постанови державного виконавця про примусове виселення отримані боржниками 23 жовтня 2014 року і у визначений п'ятнадцятиденний строк останніми виконані не були, що й установлено державним виконавцем 27 жовтня 2014 року при виході на місце виконання.

Отже, встановивши невиконання боржниками рішення самостійно державному виконавцю належало вжити примусові заходи для його виконання, передбачені ст. 78 вказаного Закону.

Згідно зі ст. 78 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Під час розгляду справи було встановлено, що державним виконавцем було вчинено всі дії, які передбачені в Законі України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець, звертався до суду за роз'ясненням рішення, оскільки вважав за необхідне з'ясувати хто відноситься до членів сім'ї, так як суд в резолютивній частині рішення не вказав всіх членів сім'ї. Крім, того, так як боржники не звільняли житло і не впускали в квартиру, то відповідно до чинного законодавства державний виконавець звернувся з поданням про надання дозволу на примусове проникнення в житло.

А отже, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем вчинено всіх передбачених законом дій для виконання рішення суду.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги чинного законодавства, не повно дослідив дії державного виконавця щодо виконання рішення суду з початку відкриття провадження і до встановлення дати, 27.02.2015 року на примусове виконання рішення суду, а тому прийшов до невірного висновку, що державний виконавець допустив бездіяльність при виконанні рішення суду, так як ним постійно вчинялися дії відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином рішення, дії державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, а тому суд повинен був постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з вищенаведених підстав з ухваленням нової ухвали про відмову у задовольнянні скарги заявника.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317, 319, 387 ЦПК України, на підставі Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року у даній справі скасувати. Постановити нову ухвалу.

В задоволені скарги ОСОБА_2 на дії і бездіяльність державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: