ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/216/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві МАЛІВСЬКОЇ Н.І., заінтересована особа - ОСОБА_3, суд -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник в особі ТОВ «Рада» у порядку ст. 383 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві МАЛІВСЬКОЇ Н.І., заінтересована особа - ОСОБА_3 Мотивуючи свої вимоги тим, що державний виконавець безпідставно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21 квітня 2015 року (провадження ВП № 43298377) по виконанню судового наказу № 753/13086/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 12 405 грн. 78 коп. з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», невірно застосував норму п. 2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для належного виконання рішення суду. Водночас, положення ч.ч. 1, 2 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Проте, всупереч цьому державний виконавець лише обмежився перевіркою майного стану боржника, й встановившя, що останній немає доходу й майна, на яке можливе звернення стягнення, повернув виконавчий документ стягувачу, про що постановив оскаржувану постанову, яку вважає такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

В судове засідання скаржник не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, звернувся до суду із заявою про розгляд скарги за його відсутності з підтриманням вимог.

В судове засідання державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності скаржника та державного виконавця на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення скарги із наступних підстав.

Судом встановлено, що державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві МАЛІВСЬКОЮ Н.І винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21 квітня 2015 року (провадження ВП № 43298377) по виконанню судового наказу № 753/13086/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 12 405 грн. 78 коп. з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на підставі п. 2 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв»язку з тим, що в ході виконавчих дій щодо перевірки майного стану боржника, державний виконавець встановивши, що боржник немає доходу й майна, на яке можливе звернення стягнення, повернув виконавчий документ стягувачу, про що постановив оскаржувану постанову (а.с.5).

Проте, з такою позицією погодитися не можна з тих підстав, що державним виконавцем не вжито всіх заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих Законом державному виконавцеві повноважень, а саме не здійснив вихід за місцем проживання боржника - його квартири з метою опису та накладення арешту на майно останнього тощо.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Також, при виконанні судових рішень державний виконавець має право безперешкодно входити в жилі та інші приміщення боржника - фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке можливо звернути стягнення.

За таких підстав, державний виконавець, прийнявши рішення/постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, діяв не у відповідності до своїх посадових повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», відтак, відповідно до ст. 387 ЦПК України, суд вважає за необхідне визнати такі дії державного виконавця неправомірними й зобов"язати його вжити заходів до вчинення процесуальної дії щодо скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналізуючи зібрані по скарзі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги скаржника є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.ст. 88, 388 ЦПК України.

Судові витрати, пов»язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 386, 387, 388 ЦПК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві МАЛІВСЬКОЇ Н.І., заінтересована особа - ОСОБА_3, задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві МАЛІВСЬКОЇ Н.І., які виявилися у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21 квітня 2015 року (провадження ВП № 43298377) по виконанню судового наказу № 753/13086/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 12 405 грн. 78 коп. з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», неправомірними.

Зобов"язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві вжити заходів до скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21 квітня 2015 року (провадження ВП № 43298377) по виконанню судового наказу № 753/13086/13-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення заборгованості в сумі 12 405 грн. 78 коп. з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада», для вжиття всіх необхідних заходів примусового виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві на користь держави 121 (сто двадцять одна) грн. 80 (вісімдесят) коп. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Коренюк А.М.