Справа № 2-2319/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, додаткових витрат на утримання дитини та збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася з позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за попередніх 36 місяців по аліментах на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 43207,50 грн., неустойку (пеню) за несплату аліментів за останні три роки в сумі 234641, 23 грн.

Крім того, позивачка просила збільшити розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, починаючи з дня пред'явлення позову - 30.01.2015 року і до досягнення кожним з дітей повноліття.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, т. я позивачкою не викладені обставини, тобто ті юридично значимі факти, на підставі яких вона обґрунтовує заявлені вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості по аліментах на утримання сина за попередніх 36 місяців, а також неустойку (пеню) за їх несплату, тобто ті юридично значимі факти відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, на основі яких вона обґрунтовує свої вимоги, з викладенням обставин щодо порушеного права позивачки, із зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Звертаючись з вимогами щодо стягнення з відповідача стягнення заборгованості по аліментах позивачка та пені у вказаному розмірі, позивачка не виклала обставин як правових підстав для їх нарахування в порядку ст.ст. 194-195 СК України, не надала їх розрахунок із значенням періоду та розмірів сум за кожен календарний місяць, які приймались позивачкою до уваги при здійсненні розрахунку, виходячи із фактичного розміру доходів відповідача за цей період та розміру аліментів, встановлених рішенням суду, при цьому в позовній заяві сама зазначаючи, що рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина до виконання вона не пред'являла і, відповідно, розрахунок державного виконавця по заборгованості відповідача за цим видом стягнення відсутній.

Крім того, зі змісту позовної зави вбачається, що позивачка заявляла вимоги про збільшення розміру аліментів, однак в прохальній частині просила стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, тобто розмір аліментів, присуджений рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.02.2007 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача на утримання сина, навпаки зменшиться.

Зазначення вказаних обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків.

Крім того, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, позовна заява не містить викладення обставин, якими позивачка обґрунтовує своє право вимоги до відповідача відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто саме, які права позивачки та/або дитини порушені, якими діями відповідача, який характер мають правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх саме порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування пред'явлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які її та/або дитини права, свободи чи інтереси були порушені відповідачем, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на обставини як правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, додаткових витрат на утримання дитини та збільшення розміру аліментів залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі позовної заяви в новій редакції урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: