УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Курдюков В.М., розглянувши заяву Приватного підприємства «Чайка» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Приватного підприємства «Чайка» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просив стягнути з відповідача на користь заявника борг за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2014 року по 01.07.2015 року в розмірі основного боргу 225,91 грн., інфляційних втрат 42,46 грн., трьох відсотків річних 6,20 грн. та судовий збір 121,80 грн., а всього 396,37 грн.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до наступних висновків.

Як передбачено п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Не відповідає сума основного боргу за розрахунком, сумі фактично нарахованих платежів за період 01.08.2014 01.07.2015 та сплачених відповідачем платежів, яка дорівнює 154,92 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, заявник нарахував інфляційні втрати на вхідні залишки, а не на прострочені платежі. Зазначені вхідні залишки не відповідають нарахованій заявником щомісячній заборгованості, докази щодо безспірності вхідних залишків до заяви не додані.

Відповідно розрахунку заборгованості, розрахунок 3% річних проведений як добуток загальної суми основного боргу (225,91 грн.), 3% річних та прострочених днів платежів (334 дні) поділений на кількість днів у році (365 днів). Але така формула розрахунку не є вірною, адже 3% річних нараховується, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, на кожен прострочений платіж.

Відповідно до ч.2 п.10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» ЦПК не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог. Таким чином, постановити ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині вимог про стягнення заборгованості є неможливим.

Виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви, вбачається спір про право, що згідно п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Одночасно заявнику слід роз'яснити, що відповідно до ч.2 ст.101 ЦПК України відмова в прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник в цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст.99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 100 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви Приватного підприємства «Чайка» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Роз'яснити Приватному підприємству «Чайка» його право на звернення з тією самою вимогою до суду в позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: