Справа №442/1291/15-ц
Провадження №2/442/692/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

10 березня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Тацишин Г.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб - органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради, ГУМВС України у Львівській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на виготовлення проїзних документів, виготовлення візи та дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у Італію дочці ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, з матір'ю ОСОБА_1, однак не пізніше 01.06.2015 року. З 2005 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2. Під час їхнього спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На початку вони проживали спільно, один період винаймали житло для спільного проживання, за яке вона сплачувала особисті кошти, а деколи проживали по місцю її реєстрації. Однак, після того, як відповідач довідався, що вона вагітна, дуже змінив своє ставлення до неї, мотивуючи це тим, що він не готовий до сімейних обов'язків та обов'язків голови родини. Між ними почали виникати непорозуміння, хоча вона і намагалась внормувати їхні відносини, відповідач зовсім не бажав змінювати свій спосіб життя та відношення до неї, його влаштовувало вільне життя без будь-яких обов'язків. Згодом стосунки між ними взагалі різко погіршились, вони є різними людьми. Все це змусило її розірвати будь-які стосунки і залишитися проживати в м. Дрогобич, де вона має приватний будинок та всі умови для проживання, отже фактично з народження дитини, вона проживає в м. Дрогобичі сама утримує дитину та дбає про неї.

Відповідач, батько дитини, не проявляє належної батьківської уваги та турботи, самоусунувся від її виховання, дитина часто хворіє, деколи потребує індивідуального підходу, оскільки є хворобливою дитиною, що звичайно потребує і додаткових витрат, відповідач в силу своїх можливостей та бажання. Нажаль не може цього зробити.

Згідно висновку лікаря-спеціаліста №6 від 09.02.2015 року, виданого Дрогобицькою міською дитячою поліклінікою, донька ОСОБА_3 стоїть на «Д» обліку з приводу дефіцитної анемії, і їй рекомендовано санаторно-курортне лікування з теплим кліматом.

В зв'язку з таким, враховуючи інтереси дитини, вона має намір в цьому році виїхати з донькою в Італію, з метою її відпочинку та оздоровлення, де у неї проживає мама, яка не заперечує проти того, щоб надати їй та її дочці можливість пройти медичне обстеження та лікування. Однак, для оформлення проїзних документів потрібна відповідна згода відповідача, однак такий тривалий час ухиляється від такої.

Позивачка позов підтримала. В обґрунтування вимог послалась на мотиви, викладені у позовній заяві, яку просила задоволити. Додатково пояснила, що відповідач сам не бере належну участь у вихованні дитини, і позбавляє можливості у цьому. Дозвіл просила надати строком на три місяці для оздоровлення в Італії, оскільки там офіційно працевлаштована її мати та забезпечена житлом. Вона має намір забезпечити дитині найкраще оздоровлення та лікування. Просила позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суду причини неявки.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування на виклик суду не з'явився, не повідомивши причин своєї неявки.

Представник ГУМВС України у Львівській області не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без їх участі.

Вислухавши пояснення позивачки, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області від 04.04.2013 року батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно висновку лікаря-спеціаліста Дрогобицької міської поліклініки, відділення №2 від 09.02.2015 року №6, ОСОБА_3 стоїть на «Д» обліку з приводу дефіцитної анемії та часто хворіє; рекомендовано оздоровлення в літній період на березі моря.

Також судом встановлено, що у позивачки є можливість вивозити доньку за кордон на відпочинок, але для цього необхідно оформити проїзний документ дитини та мати дозволи обох батьків на тимчасовий виїзд за кордон.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231(із змінами).

Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад зовнішньої політики є забезпечення інтеграції України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі.

Відповідно до абз.1 передмови до Програми інтеграції України до Європейського Союзу, схваленої Указом Президента N 1072/2000 14.09.2000, «Пріоритетність співробітництва України з Європейським Союзом (ЄС) та його окремими державами-членами пов'язана з тим, що це угруповання буде визначати напрями економічного прогресу та політичну стабільність в регіоні у довгостроковій перспективі».

З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері, особливо до держав - членів Європейського Союзу.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини -доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування в Італію, де на проживає мати позивачки, не вбачається обмежень закону, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон у Італію, дозвіл на виготовлення проїзних документів, виготовлення візи, однак не пізніше ніж до 01.06.2015 року строком на три місяці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої АДРЕСА_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, в супроводі уповноваженої особи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка