У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України, на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 березня 2013 року слідчим Рівненської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері його було повідомлено про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 425 КК України, та надано обвинувальний акт, затверджений прокурором у кримінальному провадженні. Вироком Славутського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року, ОСОБА_3 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 425 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Позивач зазначав, що внаслідок перебування під слідством та судом протягом 17 місяців він зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього зі сторони органів Рівненської прокуратури, приниженні честі і гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків, порушені стосунків з оточуючи людьми. Неправомірні дії працівників прокуратури призвели до того, що 12 лютого 2014 року він вимушений був звільнитися із Збройних Сил України і докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням збільшення позовних вимог позивач просив стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. Крім того, позивач просив стягнути понесені ним витрати на правову допомогу у кримінальному процесі в сумі 15 600,00 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 06 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким провадження у вказаній справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу закрито, а про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 19 934,60 грн компенсації завданої моральної шкоди.

У касаційній скарзі представник Державної казначейської служби України просить скасувати судове рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у касаційній скарзі ним порушено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 в процесі досудового розслідування допустив самообмову, шляхом визнання своєї вини у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст 425 КК України, а також шляхом давання відповідних зізнавальних показань, чим перешкоджав з'ясуванню істини і цим самим сприяв незаконному притягненню до кримінальної відповідальності та направленню кримінального провадження з обвинувальним актом до суду, що у відповідності до ч. 4 ст. 1176 ЦК України виключає право на відшкодування шкоди як майнової так і моральної.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що в зв'язку з постановлення виправдувального вироку суду відносно позивача, в нього виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; визнання ОСОБА_3 як обвинуваченим своєї вини за умови причетності його до події не може трактуватися, в даному випадку, як самообмова, при цьому відповідачами не надано належних і допустимих доказів існування визначених намірів та цілей в позивача з метою досягнення яких ним могли бути надані свідомо неправдиві свідчення, що в сукупності вказує на те, що мав місце факт помилки щодо злочинності діяння, за якою ОСОБА_3 вважав свої дії (бездіяльність) злочином, хоча КК України їх такими не визнає.

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. 342 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2317/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України, строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Хмельницької області від 06 травня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України про відшкодування шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова