АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Гаращенко Д.Р., Кравець В.А.,

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач звернувся із позовом, уточнивши який зазначив, що у червні 2011 року від державного виконавця дізнався про стягнення на користь ОСОБА_2 за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2011 року 160 047 грн. 44 коп. заборгованості за договором позики укладеним між сторонами 20 березня 2008 року.

Посилаючись на те, що розписки про отримання позики 20 березня 2008 року не писав і не підписував, гроші від відповідача не отримував, в розписці не вказані паспортні дані позивача та його ідентифікаційний номер, а розписка не є нотаріально завіреною.

Тому просив визнати причини пропущення строку для подачі позовної заяви поважними, поновити строк для подачі позовної заяви, та визнати недійсним договір позики від 20 березня 2008 року, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 119 382 грн., судові витрати покласти на відповідача. (а.с.1-8, 21)

ОСОБА_2 проти заявлених вимог заперечував. (а.с.22, 41-43)

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2015 року позов залишено без задоволення. (а.с.44-45)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення заявлених вимог. На обґрунтування скарги посилався на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначив, що рішення суду суперечить вимогам законодавства, які викладені на обґрунтування заявленого позову. (а.с.49-52)

В судовому засіданні ОСОБА_1, його представник ОСОБА_3 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

ОСОБА_2 до суду не прибув, був повідомлений шляхом вручення повістки представнику ОСОБА_4 про що у справі є докази. (а.с. 136, 138-139)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 20 березня 2008 року була складена розписка за змістом якої ОСОБА_1 отримав у борг 15 000 доларів США зі сплатою 12% річних від ОСОБА_2 (а.с.6)

За рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2011 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 119 382 грн. заборгованості за договором позики від 20 березня 2008 року, 38 962 грн. проценти за користування коштами, 1583.44 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнуто 160047 грн. 44 коп. (а.с.7)

06 червня 2011 року старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження на виконання вищевказаного рішення суду.(а.с.8)

На виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегія суддів забезпечила право апелянта на перегляд законності оскаржуваного рішення і за клопотанням ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_3 призначила судову почеркознавчу експертизу. При цьому, колегія суддів роз'яснила обов'язок ОСОБА_1 оплатити проведення експертизи і наслідки її непроведення, про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання. (а.с.103-107, 124-127)

Листом директора Київського НДІСЕ МЮ України від 15 квітня 2015 року № 6415/6416/15-32 ОСОБА_1 направлено рахунок на оплату проведення експертизи. Примірник вказаного листа представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 отримав 23 квітня 2015 року в суді про що свідчить його підпис. (а.с.111-115)

Отримання цього листа, до якого додатком додавався рахунок експертної установи, ОСОБА_1 визнав в суді апеляційної інстанції 28 квітня 2015 року про що свідчить журнал та звукозапис судового засідання. (а.с.122-123)

28 квітня 2015 року апеляційним судом ОСОБА_1 повторно роз'яснено його обов'язок оплатити проведення судової експертизи про що свідчить постановлена ухвала, журнал та звукозапис судового засідання. (а.с.122-125)

За повідомленням директора Київського НДІСЕ МЮ України № 6415/6416/15-32 від 25 червня 2015 року та № 8400-15 від 02 липня 2015 року, експертизу не проведено з причин її неоплати ОСОБА_1 (а.с.133, 140)

Враховуючи викладене, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 про неотримання рахунку на проведення експертизи колегія суддів визнала неспроможними.

За таких обставин, колегія суддів вирішила справу на підставі наявних у ній доказів

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. (ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу)

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта, що він не укладав договір позики від 20 березня 2008 року та не отримував гроші спростовуються наявними у справі доказами, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Доводи позивача, що в розписці не вказані паспортні дані позивача та його ідентифікаційний номер, а розписка не є нотаріально завіреною, не мають правового значення.

Інших підстав визнання недійсним оспорюваного договору позивач в цьому провадженні не заявляв.

Оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими закон пов'язує недійсність оспорюваного договору позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Посилання районного суду про неможливість отримання експертного висновку у разі надання експертам для дослідження фотокопії розписки колегія суддів визнала помилковим, оскільки суд не вправі давати відповідь на питання експертного дослідження, проте таке не вплинуло на ухвалення правильного по суті рішення районного суду про відмову у позові.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Д.Р.Гаращенко

В.А.Кравець

Справа № 22-ц/796/4148/2015

Унікальний номер 759/9541/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Наборозняк М.І.

Доповідач Левенець Б.Б.