АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/1142/15-ц Головуючий в І інстанції: Зубов О.С.
Провадження №22-ц/791/1989/2015 Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 02 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення банківського вкладу, процентів, неустойки та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 03 січня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - Банк) в письмовій формі укладено договір на вклад «Найкращий від Миколая» у гривні. Відповідно до умов договору Банк на відповідних умовах відкрив позивачці рахунок, на який остання перерахувала 21 000,00 грн. на строк до 08 січня 2015 року, що підтверджується квитанцією від 03 січня 2014 року, договором № 006-21061-030114 від 03 січня 2014 року. 29 грудня 2014 року вона звернулась до Банку з заявою про витребування суми вкладу по закінченню дії строку договору. Оскільки вимоги її заяви про повернення банківського вкладу з виплатою нарахованих відсотків Банком не виконано, ОСОБА_5 просила суд: стягнути з Банку на її користь залишок банківського вкладу (депозиту) в сумі 3 797,54 грн., неустойку у вигляді пені в сумі 341,77 грн., інфляційні витрати в сумі 113,92 грн., три проценти річних в сумі 0,93 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., судові витрати стягнути в дохід держави з відповідача.

Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшувала свої позовні вимоги та остаточно просила суд стягнути з Банку на її користь залишок внесеного нею банківського вкладу (депозиту) з нарахованими процентами за останній місяць вкладу в сумі 3 797,54 грн., неустойку у вигляді пені в сумі 3 759,56 грн., інфляційні витрати в сумі 410,13 грн., три проценти річних в сумі 10,30 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., судові витрати стягнути в дохід держави з відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_5 залишок банківського вкладу за договором №006-21061-030114 від 03 січня 2014 року з нарахованими відсотками в сумі 3 873,82 грн., інфляційні витрати в сумі 117,72 грн. та три відсотки річних в сумі 3,34 грн., а всього 3 994,88 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Банку в дохід держави суму судового збору у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, вважаючи рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних збитків в сумі 410,13 грн. незаконним та необґрунтованим, просила суд рішення суду в зазначеній частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Банку на її користь інфляційні збитки в сумі 410,13 грн.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Банку на користь ОСОБА_5 моральної шкоди та неустойки у вигляді пені рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

В письмових запереченнях ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги Банку, просить її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Банк порушив умови договору про повернення внесених позивачем на депозит коштів та нарахованих відсотків, останній має право на стягнення вкладу, отримання інфляційних витрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що 03 січня 2014 року між ОСОБА_5 та Банком було укладено договір банківського вкладу №006-21061-030114 на вклад «Найкращий від Миколая» у гривні. Відповідно до умов договору Банк відкрив позивачці рахунок, на який остання перерахувала 21 000,00 грн. на строк до 08 січня 2015 року під 21,5 % річних з відкриттям платіжної картки №2722 для нарахування та виплати процентів (а.с.7).

Відповідно до пунктів 1.9.,1.10. договору нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки №2722, відкритий в установі банку. Вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п.1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки №2722 відкритий в установі банку.

Квитанцією №30418720 від 03 січня 2014 року підтверджується факт розміщення ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 21 000,00 грн. в установі Банку (а.с.8).

29 грудня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Банку з заявою про витребування суми вкладу з нарахованими на нього процентами за вкладним (депозитним) рахунком №1886 по закінченню строку його залучення - 08 січня 2015 року (а.с.9).

Із наявної в матеріалах справи банківської виписки по картковому рахунку позивачки №2722 за період з 28 лютого 2013 року по 11 лютого 2015 року вбачається, що активний залишок на зазначеному рахунку становить 3 873,82 грн. (а.с.45-50).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

З умов договору банківського вкладу вбачається, що даний договір вкладу був строковим, оскільки вкладався на певний строк. По закінченню дії договору позивач звернулася до Банку про повернення вкладу та нарахованих відсотків за останній місяць, однак вона не змогла отримати належні їй кошти через відсутність грошових коштів в установі Банку, у звязку з чим Банком порушено зобов'язання, вказані в договорі банківського вкладу.

Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства та умови укладеного між сторонами договору, суд обґрунтовано вважав, що Банк порушив свої грошові зобов'язання перед позивачем.

Згідно із ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України ). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що права позивача порушені та його вимоги про стягнення з відповідача залишку вкладу за договором банківського вкладу з нарахованими відсотками, інфляційних витрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром грошових сум, які підлягають стягненню з Банку на користь ОСОБА_5. Визначаючи зазначені суми, судом першої інстанції не враховано ст.11 ЦПК України та не взято до уваги, що позивачем під час розгляду справи неодноразово збільшувалися позовні вимоги і остаточно ОСОБА_5 просила суд стягнути на свою користь залишок внесеного нею банківського вкладу (депозиту) з нарахованими процентами за останній місяць вкладу в сумі 3 797,54 грн., інфляційні витрати в сумі 410,13 грн. та три проценти річних в сумі 10,30 грн.(а.с.42-43). Тобто наведений судом першої інстанції розрахунок сум, які підлягають стягненню з Банку, є необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з Банку на користь ОСОБА_5 грошових сум підлягає зміні.

Твердження Банку про те, що ним виконано своє грошове зобовязання, оскільки вклад було перераховано на поточний банківський рахунок позивачки колегією суддів не може прийматися до уваги.

Так, відповідно до змісту ст.ст.526,1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач не має можливості отримати кошти у повному обсязі на першу вимогу у звязку з погіршенням фінансового стану Банку. Зазначений факт Банком не заперечувався.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у статті 36 передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації у банку. Зокрема з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, відповідно до частини 6 ст.36 Закону обумовлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Посилання представника Банку на постанову Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 про запровадження тимчасової адміністрації у Банку строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року (а.с.68-69,70) та на положення ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про неможливість здійснення задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час запровадження тимчасової адміністрації, оскільки виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, колегія суддів не приймає до уваги зважаючи на те, що строк дії договору банківського вкладу закінчився 08 січня 2015 року, з заявою про повернення суми вкладу по закінченню дії договору ОСОБА_5 звернулася до Банку 29 грудня 2014 року, з даними позовними вимогами до суду звернулася 30 січня 2015 року, тобто до постановлення вищезазначених рішень та запровадження тимчасової адміністрації у Банку і, відповідно, вищезазначена норма закону не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вказані обмеження застосовуються під час дії тимчасової адміністрації.

Під час апеляційного розгляду справи представник Банку заявив суду, що Банк 11 червня 2015 року виплатив ОСОБА_5 кошти у розмірі 3 797,54 грн. за договором банківського вкладу №006-21061-030114 від 03 січня 2014 року, що підтверджується витягом по рахунку (а.с.109-111).

ОСОБА_6 проти цього факту не заперечувала (а.с.113).

Проте на час ухвалення судом першої інстанції рішення від 02 червня 2015 року, Банком суму вкладу та нарахованих процентів повернуто не було. Посилання Банку на отримання позивачем у червні 2015 року грошових коштів за укладеним договором банківського вкладу може бути враховано під час виконання рішення суду і не є підставою для скасування або зміни рішення.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Банк, як юридична особа, в якого запроваджена тимчасова адміністрація, звільняється від сплати судового збору у звязку з чим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з Банку судового збору у розмірі 243,60 грн. скасувати.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 червня 2015 року в частині визначення розміру грошових сум, які підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 змінити.

Зменшити розмір залишку банківського вкладу за договором №006-21061-030114 від 03 січня 2014 року з нарахованими відсотками з 3 873,82 грн. до 3 797,54 грн.

Збільшити розмір інфляційних витрат з 117,72 грн. до 410,13 грн., розмір трьох відсотків - з 3,34 грн. до 10,30 грн., а також розмір загальної суми - з 3 994,88 грн. до 4 217,97 грн.

Це ж рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судового збору в розмірі 243,60 грн. скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді