Справа № 163/2844/14-ц
Провадження № 2/163/7/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Чишія С.С.

при секретарі Носку А.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення вартості майна, що перебувало у незаконному володінні,

в с т а н о в и в :

31.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила стягнення з відповідачів в її користь 13900 гривень майнових збитків та 6000 гривень моральної шкоди. Вимоги обґрунтувала тим, що у власному господарстві утримувала корову, яка в грудні 2011 року мала привести теля. 04.11.2011 року корова відірвалась від ланцюга і зникла. Пошуки корови, в тому числі, у відповідачів результату не принесли, тому звернулась в міліцію. Проведеними заходами міліція встановила, що корову зачинили ОСОБА_4 та її знайома ОСОБА_3 у хліві ОСОБА_5 Пізніше перші дві здали корову невстановленому заготівельнику за 2000 гривень. Оскільки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не повідомили про бездоглядну тварину у передбаченому законом порядку, позивач вважає, що в порядку ст.ст.22, 340, 387, 400, 1213 ЦК України має право на повернення вартості корови у 6900 гривень, а також відшкодування 4800 гривень вартості трьох телят, яких могла привести корова, та 2200 гривень вартості надоїв молока.

Під час судового розгляду позивач відмовилась від позову до ОСОБА_4 з тих мотивів, що остання добровільно відшкодувала 4000 гривень майнової шкоди та 3000 гривень моральної шкоди. Крім цього, позивач заявила клопотання про заміну відповідача з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 в порядку ст.33 ЦПК України.

Ухвалою суду від 02.02.2015 року відмова позивача від позову до ОСОБА_4 прийнята судом, а ухвалою від 13.02.2015 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_3 Представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_3, з якої просить стягнути 3450 гривень вартості корови, 2400 гривень упущеної вигоди від втрати двох телят та 1100 гривень неотриманого молока. В цій же заяві просить стягнути з відповідача 3000 гривень моральної шкоди, яка проявилась у істотній зміні життя позивача через упущені доходи від реалізації молока та обмеження в матеріальних витратах.

В судовому засіданні позивач та її представник остаточно заявлені вимоги підтримали. Відповідач позов не визнала.

Позивач та її представник в судовому засіданні пояснили, що відповідач разом з ОСОБА_4 привласнили корову позивача і здали її заготівельнику. При цьому вважають участь відповідача активною і спільною, оскільки вона дала номер телефону заготівельника, допомагала вантажити корову і одержала рівну частину винагороди. Про притримання корови не зізналась, хоча сім'я позивача проводила пошуки і зверталась до відповідача. Через втрату корови погіршився стан здоров'я позивачки, в неї підвищився артеріальний тиск, що, серед інших обставин, свідчить про заподіяння моральної шкоди.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дійсно бачила притриману ОСОБА_4 чужу корову, однак вона була іншої масті, ніж заявляє позивач. Рекомендувала ОСОБА_4 пошукати власника і повернути йому корову, однак та не погодилась. На неодноразові прохання ОСОБА_4 дала їй номер телефону заготівельника. Не допомагала їй здавати корову, оскільки на той момент після лісозаготівельних робіт поверталась додому. Одержала від ОСОБА_4 1000 гривень, однак не вважає, що це була частина плати за здану корову.

Під час розгляду позову суд встановив наступні фактичні обставини.

Паспортом серії FF №462911 стверджено належність сім'ї позивачки корови породи «українська чорно-ряба молочна».

Факт зникнення корови позивачки в листопаді 2011 року стверджено дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірок її заяв №1700, в тому числі письмовими поясненнями ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а також показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_7, крім цього, показала, що як ветеринар обстежувала корову позивача, яка на час зникнення була тільною. Також роз'яснила, що поняття «масть» і «порода» не є тотожними, тому в залежності від осіменіння корова чорно-рябої породи може мати і іншу масть.

Будучи допитаною в якості свідка під час розгляду позову до ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_3 підтвердила надані працівнику міліції свої пояснення і показала, що ОСОБА_4 дійсно прикрила у хліві ОСОБА_5 корову позивача. Наступного вечора разом перевели її у хлів відповідачки, а на другий ранок вивела корову у кущі і прив'язала. На прохання ОСОБА_4 надала їй номер телефону заготівельника, якому ОСОБА_4 і збула корову. Відповідачці ОСОБА_4 вручила 1000 гривень.

Аналогічні показання в судовому засіданні дала відповідач ОСОБА_4, будучи допитаною в якості свідка.

Згідно із ч.1 ст.340 ЦК України особа, яка затримала бездоглядну домашню тварину, зобов'язана негайно повідомити про це власника і повернути її. Якщо власник бездоглядної домашньої тварини або місце його перебування невідомі, особа, яка затримала тварину, зобов'язана протягом трьох днів заявити про це міліції або органові місцевого самоврядування, який вживає заходів щодо розшуку власника.

Таким чином, досліджені докази приводять суд до висновку, що факт притримання належної позивачу корови і її збуту шляхом спільних дій ОСОБА_4 і ОСОБА_3 доведений. При цьому суд вважає, що дії цих осіб були спільними, оскільки корова переховувалась обома при усвідомленні належності худоби іншій особі; за обставинами справи здача корови заготівельнику безпосередньо ОСОБА_4 була неможлива без надання інформації про засоби зв'язку з боку ОСОБА_3; одержаний дохід від здачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 поділили між собою в рівних частинах.

При цьому і ОСОБА_4, і ОСОБА_3 порушили вимоги ч.1 ст.340 ЦК України, оскільки не повідомили позивача як власника корови про її затримання або ж не заявили про це в органи міліції чи місцевого самоврядування, а розпорядились нею на власний розсуд.

За таких обставин суд вбачає наявними підстави для висновку про безпідставне набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави.

Частиною 1 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно із ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Статтею 189 ЦК України встановлено, що продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

До відшкодування позивач визначила вартість: корови; трьох телят, яких би корова могла привести; неотриманого молока.

Аналіз вищенаведених норм приводить суд до висновку, що відшкодуванню підлягає вартість корови та одного теляти, яким вона була тільна, оскільки факт безпідставного набуття відповідачем такого майна доведена.

В той же час позивач не довела, що вона одержувала кошти від здачі чи продажу молока, що можна було б віднести до доходів в системному розумінні положень ст.ст.189, 1214 ЦК України.

Крім цього, не надано доказів того, що відповідач одержала чи могла одержати такі доходи від відчуження молока чи двох потенційно можливих телят, оскільки незаконно тільна корова утримувалась лише 2-3 дні, тому відповідно до ст.1214 ЦК України заявлені в цій частині вимоги є безпідставними. З тих же мотивів відсутні підстави і для застосування положень ч.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України.

Розмір відшкодування позивачем визначено на підставі довідки ДКП «Любомль-ринок», згідно з якою вартість корови станом на листопад-грудень 2011 року становить 6900 гривень, вартість одного теляти - 1600 гривень.

Своїм правом на збільшення розміру позовних вимог щодо вартості майна на час розгляду справи позивач не скористалась, відповідачем така вартість не оспорена і не спростована, тому з огляду на положення ст.ст.10, 11 ЦПК України суд бере до уваги таку довідку і вартість худоби та вирішує спір в межах заявлених вимог.

Таким чином, в порядку ст.ст.1212-1214 ЦК України до відшкодування підлягає сума у 8500 гривень.

Під час розгляду даного позову встановлено, що ОСОБА_4 відшкодувала позивачу частину вимог про повернення вартості майна і доходів від нього в сумі 4000 гривень, тобто невідшкодованою є сума у 4500 гривень, які і підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди суд прийшов до наступного висновку.

Позивач підставою своїх вимог зазначає положення ст.23 ЦК України, за якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В обґрунтування цих вимог позивач вказує, що у зв'язку із пошуками корови вона відривалась від звичних занять і страждала від безпорадності у зв'язку із їх безрезультатністю; в її сім'ї виникали суперечки і взаємні звинувачення у недогляді за худобою; все це вплинуло на стан здоров'я позивача і змусило вживати медичні препарати.

На підтвердження цих обставин за клопотанням позивачки оглянуто її медичну картку. Записів, що стосуються листопада-грудня 2011 року не виявлено, а причинний зв'язок досліджуваних подій із встановленим у 2014 році діагнозом «гіпертонічна хвороба» позивачем не доведено. Отже, впливу винних дій відповідача на стан здоров'я позивачки не встановлено.

В той же час позивачем не подано жодних доказів щодо свого майнового стану і соціального статусу, а також того, що зникла корова була єдиною в господарстві, а отже - мала особливу цінність.

Крім цього, по справі встановлено, що відповідач і ОСОБА_4 притримали саме бездоглядну тварину, а сама позивач вказує, що зникнення корови, певною мірою, спричинено недоглядом за нею.

Однак зібраними доказами доведено той факт, що внаслідок дій відповідача і ОСОБА_4 позивач була протиправно позбавлена права власності на тварину, що, цілком очевидно, потягло моральні переживання позивача з цього приводу.

З наведеного суд приходить до висновку, що моральна шкода позивачу заподіяна.

Як встановлено судом, до відшкодування майнової шкоди підлягає загальна сума у 8500 гривень. Позивачем загальний розмір моральної шкоди заявлено у 6000 гривень. Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_4 відшкодувала позивачу 7000 гривень, з яких ними обумовлено в якості відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Враховуючи характер і розмір майнової шкоди, суд з огляду на принципи справедливості і співрозмірності вважає, що за обставинами даної справи вже виплачене позивачу відшкодування моральної шкоди є достатнім. У зв'язку з наведеним вимоги до відповідача в цій частині заявлених вимог задоволенню не підлягають.

Отже, по справі встановлено підстави для часткового задоволення позову.

Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати у формі судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 4500(чотири тисячі п'ятсот) гривень вартості безпідставно набутого майна та доходів від нього.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 243(двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд.

Головуючий : суддя С.С.Чишій