У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Стархова компанія «Український страховий стандарт», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору добровільного страхування транспортного засобу, стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2014 року між нею та приватним акціонерним товариством «Стархова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави - автомобіля Geely MK Cross, державний номерний знак НОМЕР_1. 8 жовтня 2014 року на автошляху в с. Нараївка Галицького району Івано-Франківської області внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) за участі застрахованого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5 автомобіль отримав пошкодження, вартість відновлювального ремонту складає 72 690 грн 74 коп. У виплаті страхового відшкодування відповідач відмовив, оскільки на час ДТП автомобілем керувала особа, не визначена в договорі добровільного страхування.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати незаконною відмову ПрАТ «СК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> «Український страховий стандарт» у виплаті страхового відшкодування, визнати недійсним п. 25.1.7. договору добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, в частині виключення відповідальності страховика в разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу, внаслідок керування транспортним засобом особою, що не визначена в даному договорі, як особа, що допущена до керування застрахованим транспортним засобом, стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 72 690 грн 74 коп. та витрати на проведення експертизи в розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно виходив із того, що умови договору добровільного страхування не обмежують права власника передавати керування транспортним засобом іншій особі, однак дія договору не поширюється на такі випадки (п. 25.1.7 договору).

Крім того, ОСОБА_4 була вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, пункти якого визначені на розсуд сторін, погоджені ними та є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 627 ЦК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта В.А. Черненко