АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2894/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу- задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 9 500 грн. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 06.05.2014 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 83 387 грн. 48 коп., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року - скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у лютому 2013 року позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 8000 доларів США, про що сторонами була складена розписка. На момент передачі коштів у борг сторони планували в подальшому організувати спільний бізнес та в разі досягнення домовленості мали намір зарахувати отримані відповідачем кошти як його внесок до статутного фонду товариства. В разі недосягнення домовленості відповідач пообіцяв позивачу повернути кошти протягом одного-двох тижнів.

Починаючи з березня 2013 року, позивач зажадав від відповідача повернення суми боргу, оскільки сторони не досягли домовленості щодо ведення спільної підприємницької діяльності.

За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 83 388,11 грн., що складає суму основного боргу, розраховану в національній валюті за курсом НБУ станом на 18 березня 2014 року, у розмірі 78 054,40 грн. та проценти від суми позики у розмірі 5 333,08 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав грошові кошти від позивача не в борг, а на організацію сумісної діяльності, а тому виплаті підлягає лише борг, який визнано відповідачем, пов'язаний з виконанням ним певної роботи.

Судом встановлено, що 26 лютого 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 8000 доларів США для виробництва та закупівлі двох кофейних точок, про що склав відповідну письмову розписку.(а.с.6).

Ці обставини підтверджені розпискою відповідача, оригінал якої оглянуто судом першої інстанції. Відповідач не заперечував, що саме ним складена така розписка та отримані грошові кошти.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що сторони не досягли домовленості щодо спільної діяльності, а тому позичені кошти мають бути повернуті позивачу, оскільки це передбачено розпискою.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен довести своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладання договору позики і його умови.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду України від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що між ним та ОСОБА_3 виникли правовідносини позики, на підтвердження чого надана розписка, яку позивач вважає борговою.

З поданої позивачем розписки від 26.02.2013 року (а.с.6) вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 8 тисяч доларів США для виробництва та закупівлі двох кофейних точок (а.с.6). При цьому із розписки не вбачається жодних домовленостей чи умов щодо спільної сумісної діяльності і немає зобов'язання повернути ці кошти позивачеві.

Колегією суддів встановлено виходячи із змісту розписки від 26.02.2013 року, що відповідач отримав грошові кошти, проте відсутні істотні умови договору позики, а саме зазначення, що кошти отримані у борг та зобов'язання повернути ці кошти позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення коштів за розпискою від 26.02.2013 року та позовні вимоги, заявлені з підстав статей 1046, 1047 ЦК України задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 квітня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді