У х в а л а

іменем україни

5 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

Мостової Г.І., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, додаткове рішення цього ж суду від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що через неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту, у неї перед банком утворилася заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2008 року, у забезпечення якого між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, у зв'язку з чим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2011 року на користь банку було стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9 заборгованість у розмірі 130 089,32 долари США.

Посилаючись на те, що вказане рішення суду до теперішнього часу не виконано й заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27 березня 2014 року складає 135 939,76 доларів США, не погашена, ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» просило в рахунок погашення такої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну ОСОБА_3 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 у м. Києві та виселити із вказаної квартири відповідачів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня

2014 року у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від

19 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про виселення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8, у поданій касаційній скарзі просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, додаткове рішення цього ж суду від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, викладених у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами норм

матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, а тому іпотечне майно відповідача не може бути примусово відчужене.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. ст. 1049 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844141/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1050 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отже наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

До вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13, який відповідно до

ст. 360-7 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3428/ed_2015_06_18/pravo1/T041618.html?pravo=1> є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_490/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Судом установлено, що 19 лютого 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0016/08/00-Z, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 128 040 доларів США зі сплатою 13% річних строком до 16 лютого 2018 року.

У забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_9 того ж дня було укладено договір поруки, за яким поручителі поручилися за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

У забезпечення належного виконання вказаного договору між банком та ОСОБА_3 того ж дня було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 у м. Києві.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, у неї перед банком виникла заборгованість у розмірі 130 089,92 долари США, яка рішенням Голосіївського районного суду

м. Києва від 30 березня 2011 року була стягнута в солідарному порядку із ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9 на користь банку.

Цим же рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» зазначав про те, що рішення суду про стягнення суми кредитної заборгованості не виконано, заборгованість не погашено, у зв'язку з чим, станом на 27 березня 2014 року, загальна сума боргу складає 135 939,76 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 450 762 грн 71 коп. та 115 290 грн 98 коп. пені.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T053273?edition=2005_12_22> (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку », якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України

(позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та

250 кв. м для житлового будинку.

Як убачається із п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», обов'язковою умовою застосування даного закону є використання предмета іпотеки як місця постійного проживання майнового поручителя та відсутність у нього іншого нерухомого майна.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і діє з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843304/ed_2015_07_01/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_02_22/pravo1/T07_700.html?pravo=1>, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_02_22/pravo1/T07_700.html?pravo=1>

залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_7/ed_2007_02_22/pravo1/T07_700.html?pravo=1>.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог ст. ст. 213-214, 303, 304 ЦПК України не врахували зазначені положення закону, не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності, зокрема,

зазначаючи про те, що предмет іпотеки є єдиним постійним місцем проживання відповідачів, іншого житла у них немає, суди на навели на підтвердження цього жодного належного й допустимого доказу, не містять таких доказів і матеріали даної справи.

При вирішенні спору, суди обох інстанцій залишили поза увагою те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено припинення іпотеки, а встановлено лише заборону примусового стягнення нерухомого жилого майна.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від

18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15 щодо застосування до спірних правовідносин ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР.

А також правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15 про застосування положень ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», зокрема щодо зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня

2014 року, додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від

19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 лютого

2015 року скасувати.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення

стягнення на предмет іпотеки та виселення передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

О.М. Ситнік