АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9632/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Цокол Л.І.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами до відповідача ОСОБА_3 про стягнення вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити її право на цю частку та визнати за ОСОБА_3 право власності на неї, відшкодувати судові витрати понесені у зв'язку з розглядом справи. Після проведення судової експертизи позивач уточнила розмір своїх вимог та просила стягнути з відповідача вартість її частки у спільному майні в розмірі 466 413,50грн. Остаточно уточнивши позовні вимоги просить стягнути 603,539 грн. 03 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона позбавлена можливості користуватись належним їй майном з огляду на те, що відповідач чинить перешкоди у цьому, тому просила виділити їй її частину в натурі. Оскільки, такий виділ не можливий, просила стягнути з іншого співвласника на її користь вартість її частини у спільному майні та припинити її право власності на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.07.2006 року. Власником іншої 1/2 частини квартири є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.07.2006 року. Спірною квартирою позивач не користується і живе з батьками, що підтверджує довідкою від 23.01.2014 року. В спірній квартирі проживає ОСОБА_3 з родиною.

Спірна квартира складається з трьох кімнат житловою площею 43,2 кв. м., загальною площею 56,9 кв. м..

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою задоволено.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

- у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату № 5, площею11,0 кв. м .

- у користування ОСОБА_3 ізольовану житлову кімнату № 6, площею 10,7 кв. м .

- житлову кімнату № 4 площею 21,5кв.м. а також підсобні приміщення: коридор площею 3,1кв.м., кухню площею 6,1 кв. м., ванну кімнату площею 2,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,7 кв. м.- залишено в загальному користуванні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 355, 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2. ст.183 цього Кодексу) співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 2823/14-43 від 29.08.2014 року виділити в натурі по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, шляхом проведення реконструкції, перепланування і переобладнання приміщень існуючої квартири з метою влаштування двох ізольованих квартир відповідно до ідеальних часток співвласників, не вбачається можливим, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім'єю, не можливо виконати вимоги нормативів, зокрема пунктів:

-2.21, 2.22 (таблиця 1), 2.24, 2.26, 2.27 ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення";

-8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт".

Дійсна (ринкова) вартість житлової квартири АДРЕСА_1 в цінах на час проведення дослідження складає 932 827 гривень.

Вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, виходячи з визначеної дійсної (ринкової) вартості даної квартири в цінах на час проведення дослідження складає 466 413 гривень 50 копійок.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що вказані положення повинні узгоджуватись з положенням ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Відмовляючи в позові суд вірно виходив з того, що неможливість користуватись нерухомим майном позивачем не була доведена належними та допустимими доказами. Обставини проживання позивача в іншому місці та звернення до правоохоронних органів з різними питаннями суд правильно не взяв до уваги, оскільки вони опосередковано підтверджують доводи позивача.

Крім цього, відповідач посилається на те, що грошових коштів для сплати позивачу 1/2 вартості майна в даний час не має, що може призвести до порушення його прав як власника цього ж майна у разі здійснення його продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на неможливість користування належною їй Ѕ частиною квартири, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні та не погоджується придбати у неї належну їй частину через нестачу грошових коштів.

Судом першої інстанції перевірено позицію позивача та встановлено,що доказів неможливості користування квартирою протягом останніх 2014-2015 років відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України позивачем суду не надано.

Всі звернення позивача та її матері до правоохоронних органів з різних питань були в 2008 та в 2013 роках та не підтверджують чинення позивачу перешкод у користуванні власністю після 2013 року.

Крім цього, в апеляційному суді позивач підтвердила, що має ключі від квартири, а відповідач в суді першої інстанції наполягав на тому, що не чинить позивачу перешкод у користуванні її власністю.

Також позивач підтвердила в апеляційному суді, що виділена їй у користування по рішенню суду від 13 травня 2013 року кімната закрита нею на ключ та відповідач її кімнатою не користується.

Крім того, позивач пояснила, що їй невідомий матеріальний стан відповідача та вона не має доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження можливості сплати відповідачем 603 539 грн. 03 коп. вартості Ѕ частини квартири належної їй на праві власності.

Таким чином, позивач не довела суду можливості сплати відповідачем компенсації та не спростувала належними доказами твердження відповідача про неможливість сплати компенсації через нестачу у нього коштів.

Крім цього, примушення відповідача викупити у позивача частину квартири призведе до порушення його прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку.

З підстав наведеного , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов задоволенню не підлягає, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права власності має вирішуватись у порядку та у спосіб передбачений законодавством, який би не порушував прав та обов'язків сторін у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді