08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Кафідової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору найму удаваним та виселення з квартири без надання іншого житла,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» в особі голови правління Локтінов О.Ю., поданою представником Приступою Юрієм Михайловичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Український банк реконструкції та розвитку» (далі - ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку») звернулось до суду із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в якому просило визнати договір найму квартири АДРЕСА_1, укладений 15 листопада 2006 року між ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 удаваним та вчиненим з метою приховання вчиненого ними договору позички (безоплатного користування) вищезазначеної квартири, яка є предметом іпотеки.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня

2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» в особі голови правління Локтінова О.Ю. просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено, що спірний договір є удаваним, вчиненим для приховання іншого правочину.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133цс12.

Статтю 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодися суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що 15 листопада 2006 року між сторонами було укладено саме договір найму квартири АДРЕСА_1, який вчинений ними з наміром створення правових наслідків, що обумовлюються цим договором, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» в особі голови правління Локтінов О.Ю., подану представником Приступою Юрієм Михайловичем, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український банк реконструкції та розвитку» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору найму удаваним та виселення з квартири без надання іншого житла залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кафідова О.М. Ситнік