АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/4904/15 Головуючий І-ої інстанції Зяброва О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, 3-я особа Харківська міська рада про знесення самовільної будівлі, зобовязання збудувати будівлю, зобовязання перебудувати приміщення в первісний стан, стягнення моральної шкоди та судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила зобовязати відповідачів знести самовільно побудований гараж, побудувати вбиральню та перебудувати самовільно перебудоване приміщення в первісний стан. Надалі ОСОБА_3 позов доповнила та просила також стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 3000 грн., матеріальну шкоду у розмірі судового збору 121,80 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. та втрату отримання овочів та фруктів у розмірі 2000 грн., а також виселити ОСОБА_5 зі спірного домоволодіння.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що їй та ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності домоволодіння, розташоване за адресою: м. Харків, вул. С.Тюленіна, 18. Позивачці належить 5/6 частин домоволодіння з відповідною часткою надвірних будівель, а ОСОБА_4 - 1/6 частка даного домоволодіння з будівлями. ОСОБА_4 на території даного домоволодіння на весні 2005 року самовільно збудував гараж літ. «Е», а також самовільно переобладнав кухню приміщення 1-6 у санвузол та зніс вбиральню літ. «Д». Ці не зареєстровані відповідним чином переобладнання та побудови не дають можливості позивачці належним чином розподілити спільний будинок та визначити порядок користування земельною ділянкою, тобто можливості розпоряджатись належним їй майном. Також, своїми діями позивач завдав ОСОБА_3 моральної та матеріальної шкоди, яку він повинен відшкодувати, оскільки у результаті його дій вона зазнала негативних емоцій та переживань, а також не могла користуватись своєю ділянкою і вирощувати овочі та фрукти. Крім того, ОСОБА_5 самовільно вселилась у спірне домоволодіння, отже підлягає виселенню за місцем її реєстрації.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 за свій рахунок протягом місяця з дня набрання рішення суду законної сили знести самовільно збудований гараж літ «Е» за адресою м. Харків, вул.. С. Тюленіна, 18. Зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5 за свій рахунок протягом місяця з дня набрання рішення суду законної сили самовільно перебудоване приміщення 1-6 з кухні в санвузол, перебудувати в первісний стан. Стягнути солідарно з відповідачів заподіяну моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Виселити ОСОБА_5 з домоволодіння № 18 по вул.. С. Тюленіна в м. Харків по місцю реєстрації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, судовим розглядом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташовано за адресою: м.Харків, вул.С.Тюленіна, 18, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_3 належить 5/6 частин цього будинку, а ОСОБА_4 - 1/6 частина.

Відповідно до плану, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 15.11.2011р. на території вищезазначеного домоволодіння самовільно побудовано гараж літ. «Е», прибудову літ «аЗ», та переобладнано приміщення 1-6 з кухні у санвузол, згідно плану КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 24.02.2015р. на території даного домоволодіння також самовільно побудовано сарай літ. «Л».

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради трудящих № 151 від 10.07.1956р. за адресою: м.Харків, вул.С.Тюленіна, 18 закріплена земельна ділянка площею 600 кв.м., надлишки - 93 кв.м. У листі Державного архіву Харківської області від 03.10.2014р. зазначено, що в матеріалах до рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради трудящих № 151 від 10.07.1956 р. є перелік кварталів, але списки земельних ділянок і будинків, які підлягають обміру та обліку, виявлені лишки земельних ділянок, які залишені у тимчасовому користуванні відповідних землекористувачів, в тому числі і за адресою: м.Харків, ул.С.Тюленіна,18, а також прізвище, імя та по-батькові землекористувачів не вказані. На даний час земельна ділянка за вищезазначеною адресою не приватизована.

З наданих пояснень учасників процесу у суді першої інстанції та апеляційному суді, вбачається, що жодних документів, крім вказаного рішення виконавчого комітету, які б підтверджували право сторін володіння, користування чи розпорядження вказаною земельною ділянкою на даний час не існує.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда. нерухоме майно вважають самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню.

Згідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред»явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником ( користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст.391, 396 ЦК, статтею 103 Земельного Кодексу України.

Таким чином, відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову в частині знесення самовільно збудованого гаражу суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки на даний час земельна ділянка на якій розташовані спірні будівлі не приватизована та жодних документів, які б підтверджували право позивача володіти, користуватися чи розпорядження нею, останнім не надано, тому вимоги позивача є безпідставними.

Враховуючи те, що позовна вимога щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідною від попередньої вимоги, тому суд першої інстанції також правомірно відмовив в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_9 із спірного домоволодіння, оскільки відсутні підстави передбачені ст.ст. 109, 116 ЖК України, як особи, що самовільно вселилася, т.я. остання проживає у спірному будинку з дозволу співвласника ОСОБА_4

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача переобладнати в первісний стан приміщення 1-6 в домоволодінні за вищевказаною адресою виходячи з наступного.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їх у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 358 ЦК України Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вже зазначалось вище, позивачу по справ на праві спільної сумісної власності належить 5/6 частин домоволодіння з відповідною часткою надвірних будівель, а відповідачу ОСОБА_4 - 1/6 частка даного домоволодіння з будівлями. Таким чином, будь-які перебудови у цьому домоволодінні повинні проводитися за згодою всіх співвласників. Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем надавалася згода на перебудову приміщення 1-6 з кухні в санвузол.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині та зобовязати ОСОБА_4 за свій рахунок протягом місяця з дня набрання рішення законної сили самовільно перебудоване приміщення 1-6 з кухні в санвузол, перебудувати в первісний стан.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інтонації зміні.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року в частині зобовязання перебудувати приміщення у первісний стан скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 за свій рахунок протягом місяця з дня набрання рішення законної сили самовільно перебудоване приміщення 1-6 з кухні в санвузол, перебудувати в первісний стан.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді