ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5931/14-ц
Провадження № 2/210/451/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"05" березня 2015 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого-судді Чайкіної О.В.,
за участі секретаря Куксенко О.В.,
за участю сторін: не з'явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "БГ Банк", що є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Банк Перший" в особі відділення № 25, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів за вкладом-
Ухвалою суду від 21 січня 2015 року залучено до участі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки у відповідача розпочато ліквідацію, здійснені заходи щодо повернення коштів, затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів, та рішення у справі може вплинути на права та обов"язки цієї установ.
Позивач в судове засідання не з'явився, скориставшись правом на представництво.
Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, у якій просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, подані заперечення, письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із правовідносин, які склалися між сторонами у справі та їх правового регулювання.
Судом встановлено, що 20 лютого 2013 року між Позивачем та Відповідачем було Договір банківського рахунку № НОМЕР_2. Відповідно до п.1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2, на який зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять Клієнту, для зберігання та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів (а.с.4).
Відповідно до п 2.1 Банк щомісячно нараховує Вкладникові проценти на суму Вкладу в розмірі та за періоди згідно таблиці, а саме період нарахування до 91 дня - 20 відсотків річних, від 92 днів до 185 днів - 22 відсотки річних, від 186 днів до 368 днів - 23 відсотки річних та від 369 днів до 550 днів - 24 відсотки річних (а.с.6).
Позивач, 27 серпня 2014 року звернувся до банку з вимогою повернути грошові кошти (а.с. 8). Банк у свою чергу, надіслав письмову відповідь, у якій зазначив, що не відмовляє ОСОБА_2 у здійсненні банківських операцій, не вчинює дій, спрямованих на невиконання договору, і обіцяє виконати свої зобов'язання у повному обсязі. У відповіді з банку вказано також, що затримка у виплаті коштів є тимчасовою, і додано прохання віднестися до ситуації з розумінням (а.с.9).
За своїми умовами та змістом Договір ДФ-045999 та договір банківського рахунку № НОМЕР_2 є аналогічними.
Пунктом 2.9 договору банківського рахунку № НОМЕР_2 передбачено, що проценти за користування грошовими коштами на Рахунок виплачуються клієнту щомісячно, починаючи з першого до п'ятого робочого дня місяця, наступного місяця за який нараховувались Проценти, та в день закриття рахунку, з підстав передбачених Договором та Законодавством України, шляхом зарахування на рахунок Клієнта (а.с.4).
Відповідно до п. 3.4.2. договору банківського рахунку № НОМЕР_2 Клієнт має право отримувати готівкові кошти з Рахунку, за умови наявності коштів на Рахунку та у випадках, передбачених законодавством України та цим Договором (а.с.4 зворот).
Як вбачається з п. 3.1.1. Договору ДФ-045999 банк зобов'язаний з урахуванням положень цього Договору після закінчення Строку Вкладу (або на першу вимогу вкладник) повернути Вклад (або його частину) Вкладнику в повному розмірі в порядку, визначеному цим Договором та законодавством України, та виплатити проценти (а.с.6).
Відповідно до п. 3.1.2. Договору ДФ-045999 банк зобов'язаний в строки, в розмірі та порядку, що визначені умовами цього Договору нараховувати та сплачувати Проценти Вкладнику.
Відповідно до п. 3.4.4. Договору ДФ-045999 Вкладник має право вимагати повернення частини Вкладу або повернення Вкладу в повному розмірі до закінчення строку, зазначеного в п.1.1. цього Договору з наслідками, які передбачені п. 2.7. цього Договору.
Факт внесення Позивачем грошових коштів за Договорами підтверджено письмовими матеріалами справи (а.с. 4-6), та не заперечується сторонами у справі
Судом встановлено, що у день закінчення строку вкладу, на поточний/картковий рахунок Позивача не було повернуто його вклад.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами у справі, суд враховує, що постановою Правління НБУ від 27.11.2014 року за № 745 "Про віднесення ПАТ "БГ Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.11.2014 року прийнято рішення за № 131 про запровадження з 28.11.2014 року тимчасової адміністрації в ПАТ "БГ Банк".
При цьому, строк дії Договору ДФ-045999 та договору банківського рахунку № НОМЕР_2, строк виконання зобов'язання з повернення вкладу за вищевказаними договорами, сплинув 25 серпня 2014, тобто до звернення до суду з вимогою про примусове стягнення таких коштів та до запровадження в ПАТ "БГ Банк" тимчасової адміністрації.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів становить 200 000,00 грн. Статтею 27 даного Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Відповідно до ст.28 цього Закону передбачено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки - агенти на підставі укладених з ними договорів. з пояснень третьої особи вбачається, що відповідно до вимог ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Позивача включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.
За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати слугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
У подальшому, після закінчення строку дії договору та неповернення грошових коштів, Позивач 27.08.2014 року звернувся до Відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків.
Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Так, відповідно до умов договору, п. 1.4 Договору банківського вкладу (депозиту) № ДФ-045999 по закінченню Строку Вкладу Банк повертає Вклад Вкладнику у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ "Банк Перший", правонаступником якого є відповідач. Проте суму вкладу та відсотків ПАТ "БГ Банк" ОСОБА_2 не була повернута та не перерахована на її рахунок, вказаний в договорі.
Виходячи з наведеного, ураховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення Договору, Відповідач повинен був повернути грошові кошти позивачу не пізніше 14 березня 2014 року шляхом перерахування суми депозиту з усіма нарахованими відсотками на розрахунковий рахунок Позивача, вказаний в договорі, однак своїх зобов'язань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача.
Суд вважає, що відмова банку він виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк, є не тільки неналежним виконанням зобов'язання, порушенням ст. 530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, розглядаючи справу "Золотас проти Греції", Європейський суд чітко вказав, що "особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна".
Доводи третьої особи, викладені в письмових запереченнях, про те, що суд має відмовити в позові на підставі норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки на момент розгляду справи відбувається процедура виведення ПАТ ""БГ Банк"" з ринку, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 звернулася до Відповідача з заявою про повернення вкладу за договором, строк якого закінчився ще 25 серпня 2014 року, а введення тимчасової адміністрації відбулося 28.11.2014р. відповідно до постанови Національного банку України від 27.11.2014 № 131. Таким чином, строк банківського вкладу позивача закінчився ще до початку введення в банк тимчасової адміністрації, та до звернення позивача до суду із позовом, а тому норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.
Суд вважа, що включеня позивача до реєстру акцептованих кредиторів не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки таке включення відбулося після звернення до суду із позовом, та не є перешкодою для захисту своїх порушених майнових прав в судовому порядку.
Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору, оскільки підстав, передбачених ст. 651, 652 ЦК України, не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати.
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-VI, від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Витрати Позивача на правову допомогу підтверджені документами: актом виконаних робіт, договором про надання правової допомоги від 28.10.2014 року між позивачем та адвокатом Примаковим К.О. /а.с. 10-12/.
Перевіривши надані документи, розрахунки, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, а саме: за здійснення процесуальних дій за межами судового розгляду - підготовка позовної заяви, очних консультацій, у розмірі - 974,40грн., виходячи з розрахунку 2 год. (1год.30хв. за складання позовної заяви + 0,30год. очних консультацій) *1218,00 *40%. В решті розрахунку витрат на правову допомогу, суд вважає його необгрунтованим, та таким, що не грунтується на нормах чинного законодавства.
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовним вимог ОСОБА_2 до ПАТ "БГ Банк", що є правонаступником ПАТ "Банк Перший" про захист прав споживачів, розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів за вкладом.
Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, на підставі ст.. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в розмірі 669,91грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 509-510, 526, 530, 611, 625, 1058, 1060, ст.ст. 3,4, 10-11, 57-60, 88, 212-215, 218, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "БГ Банк", що є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Банк Перший" в особі відділення № 25, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, розірвання договору банківського вкладу та повернення грошових коштів за вкладом - задовольнити частково.
В решті позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О. В. Чайкіна