Справа № 739/926/15-ц
Провадження № 2/739/196/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житла,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідача) про виселення з квартири №16, розташованої за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Матросова, буд. №12а.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року за нею визнано право власності на вказану квартиру. Після винесення зазначеного рішення вона мала намір вселитися до цієї квартири, яка є її власністю, але в ній без жодних правових підстав проживав та продовжує проживати відповідач. Вона неодноразово вимагала у відповідача звільнити квартиру, але він робити це не бажає, що й змусило її звернутися до суду з даним позовом, оскільки самоправно займаючи квартиру відповідач створює їй та її родині перешкоди в користування вказаною квартирою.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, при цьому пояснила, що відповідач раніше був її чоловіком. 12 лютого 2000 року вони уклали шлюб, який було розірвано 28 листопада 2014 року. Після розірвання шлюбу рішенням суду було здійснено поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, відповідно до якого за нею визнано право на квартиру №16, розташовану в м. Новгороді-Сіверському по вул. Матросова, 12а, в якій на даний час зареєстрований та фактично проживає відповідач, хоча за ним вказаним рішенням суду визнано право власності на інше житлом. Після поділу майна вона зверталася до відповідача з проханням виселитися з її квартири, але останній відмовився. Проживання з відповідачем в одній квартирі для неї неможливе, у звязку з чим вона змушена винаймати інше житло.

Відповідач у судовому засіданні висловився проти задоволення позову та просив у його задоволенні відмовити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні висловився проти задоволення позову та пояснив, що дійсно позивачка та відповідач перебували у шлюбі який було розірвано за рішенням суду. Після розірвання шлюбу за рішенням суду здійснено поділ їхнього майна, зокрема право власності на квартиру в якій проживає відповідач визнано за позивачкою. У відповідача є власна квартира, але він на даний час там проживати не може, оскільки здійснює ремонт. При цьому позивачка створює відповідачу перешкоди не віддаючи документи на квартиру, яка належить йому. Вважає, що розірвання шлюбу не є підставою для виселення відповідача з житла, оскільки він, як колишнього члена сімї позивачки, має право проживати у спірній квартирі і може бути виселений з неї лише у випадках, передбачених статтею 116 Житлового кодексу України (далі ЖК України). Позивачка на даний час в спірній квартирі не проживає. Між нею та відповідачем були лише усні розмови щодо виселення.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 12 лютого 2000 року, що підтверджується дублікатом свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ №085815 від 03 листопада 2014 року (а.с. 15).

Під час перебування у шлюбі відповідачем було придбано квартиру №16, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Матросова, 12а, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 березня 2000 року (а.с. 16).

28 листопада 2014 року шлюб позивачки та відповідача було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони у справі не досягли згоди щодо здійснення права спільної сумісної власності стосовно майна, набутого у шлюбі, до складу якого входила квартира №16, розташована по вул. Матросова, 12а в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2015 року здійснено поділ майна, набутого позивачкою та відповідачем під час перебування у шлюбі, припинено їхнє право спільної сумісної власності на це майно, зокрема на квартиру №16, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Матросова, 12а та квартиру №3, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Леніна, 19. За позивачкою, серед іншого, визнано право власності на квартиру №16, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Матросова, 12а, за відповідачем, серед іншого, визнано право власності на квартиру №3, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Леніна, 19 (а.с. 5-7).

На підставі вказаного рішення суду позивачка 18 червня 2015 року здійснила реєстрацію права власності на квартиру №16, розташовану за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Матросова, 12а, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №39315300 (а.с.17).

На час розгляду справи судом відповідач зареєстрований у квартирі позивачки, що підтверджується відповідною відміткою про його реєстрацію як у домовій книзі зазначеної квартири, так і відміткою в паспорті відповідача (а.с. 14, 18-20). Позивачка також зареєстрована у вказаній квартирі, яка є її власністю, однак, як вбачається з її пояснень, на час розгляду справи судом, у звязку з проживанням відповідача, вона позбавлена можливості користуватися даною квартирою та змушена винаймати інше житло (а.с. 3, 18-20).

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що позивачка є єдиним власником квартири №16, розташованої по вул. Матросова, 12а в м. Новгороді-Сіверському, а відповідач, який має у власності інше житло, будучи колишнім співвласником цієї квартири, продовжує в ній проживати, тим самим створюючи перешкоди позивачці в користуванні даною квартирою, суд вважає за необхідне захисти права позивачки, усунувши наявні у неї перешкоди у здійсненні права користування своїм майном, шляхом виселення відповідача з вказаної вище квартири.

Стосовно доводів представника відповідача про те, що відповідач в силу положень статті 156 ЖК України має право користуватися спірною квартирою, як колишній член сімї позивачки, то суд відкидає їх за наступних підстав.

Так, частиною четвертою статті 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейний відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Можливість виселення особи з житла без надання іншого жилого приміщення, зокрема як членів сімї наймача, так і інших осіб, які з ним проживають, передбачена статтею 116 ЖК України, відповідно до якої таке виселення здійснюється у випадку систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень свідчить, що вони застосовуються в тих випадках, коли особа, про виселення якої ставиться питання, не була власником відповідного житла, але користувалася ним, як член сімї власника і після припинення сімейних відносин з власником така особа зберігає право користування належним останньому житлом та може бути позбавлена цього права лише у випадках, передбачених законодавством.

Водночас у справі, яка розглядається, встановлено, що після розірвання шлюбу позивачки та відповідача та відповідно припинення їхніх сімейних відносин, вони залишалися співвласниками майна, набутого у шлюбі, зокрема й квартири №16, розташованої по вул. Матросова, 12а в м. Новгороді-Сіверському, яке перебувало у їхній спільній сумісній власності. У подальшому рішенням суду дане майно, до складу якого входила зазначена квартира, було поділене між позивачкою та відповідачем і їхнє право спільної сумісної власності на це майно було припинено, а за позивачкою визнано право власності на вказану вище квартиру.

Отже спірні правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачем, за своїм змістом є правовідносинами між власником майна та колишнім співвласником цього майна і відповідно власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, зокрема й тих, які створює колишній співвласник цього майна. При цьому до вказаних відносин не можуть бути застосовані положенням статей 116, 156 ЖК України, оскільки відносини позивачки та відповідача у даному випадку не можна розглядати як відносини власника майна та колишнього члена сімї власника.

Доводи представника відповідача про те, що позивачка створює відповідачу перешкоди в користуванні ним своїм житлом, не надаючи йому документів на це житло, суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини можуть бути лише підставою для звернення відповідача до суду з окремим позовом до позивачки про усунення перешкод в користуванні майном, але не можуть бути підставою для створення позивачці перешкод в здійсненні нею своїх прав власника майна.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, а позивачкою здійснено судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, статтями 116, 156 Житлового кодексу, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житла задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 14 липня 2015 року.