Справа № 381/1112/15 Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/3866/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 07.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Голуб С.А., Гуля В.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, третя особа із самостійними вимогами: ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна між колишнім подружжям та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання житлового будинку № 142 по вул. Фастівській в смт Борова спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно посилаючись на те, що з липня 2000 року вона з відповідачем проживали разом однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В 2003 році за спільні кошти придбали незакінчений будівництвом житловий будинок. Договір купівлі-продажу було укладено на відповідача. В жовтні 2004 року зареєстрували шлюб. В 2008 році відповідачем було отримано свідоцтво про право власності на добудований будинок, в якому стали проживати.

В 2014 році шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу виникло питання про поділ спільно набутого майна, проте відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити майно.

Тому просила визнати її та відповідача членами однієї сімї, які проживали разом та вели спільне господарство з липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, встановити факт постійного проживання її з відповідачем без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 21 жовтня 2004 року, визнати спірний будинок їх спільною сумісною власністю, визнати за нею право власності на ? частину будинку.

ОСОБА_3, 3-я особа по справі звернулася із самостійними вимогами до ОСОБА_2 про поділ спірного житлового будинку та просила визнати за нею право власності на 2/10 його частини , посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1981 року. У липні 2003 року за спільні кошти вони придбали незакінчений будівництвом житловий будинок за вищевказаною адресою / 40 % готовності/.

У 2004 році шлюб був розірваний. Але між ними збереглися хороші стосунки і вони постійно спілкувалися. В квітні 2015 року їй стало відомо, що ОСОБА_4, з якою відповідач перебував у шлюбі до 2014 року, подала позов про поділ майна та просила визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку.

Тому вважала, що строк позовної давності звернення до суду з даними вимогами вона не пропустила.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено; в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині задоволення позову ОСОБА_4 та в цій частині ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу на вказане рішення, яке просить скасувати в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким її позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, 22 жовтня 2004 року між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції у Київській області (а.с.20).

Відповідно до договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 19 липня 2003 року посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу. Зареєстрованого в реєстрі за №2078 ОСОБА_2, придбав незакінчений будівництвом житловий будинок №142, що знаходиться в смт.Борова, Фастівського району, Київської області по вулиці Фастівській. Даний житловий будинок мав відсоток готовності 40%.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 27 квітня 2008 року дозволено ОСОБА_6, закінчити будівництво даного будинку.

Відповідно до ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2008 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок №142 по вул. Фастівській в смт. Борова Фастівського району Київської області на підставі свідоцтва про право власності від 31.07.2008 року виданого виконкомом Борівської селищної ради (а.с.10, 42,43).

Суд І інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_4 в повному обсязі виходив з того, що позивачка за первісним позовом та відповідач проживали як члени однієї сімї в період з липня 2000 року по 31 грудня 2003 року та однією сімєю з 01 січня 2004 року по 22 жовтня 2004 року без реєстрації шлюбу. З цих підстав суд дійшов висновку, що спірний будинок є спільним сумісним майном подружжя і ОСОБА_4 на ? його частину.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд виходив з того, що спірний будинок будувався та був добудований під час шлюбу відповідача з ОСОБА_4

Проте колегія суддів з такими висновками суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 256 ЦПК України суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з липня 2000 року по 31 грудня 2003 року, суд не врахував, що можливість встановлення даного юридичного факту передбачено ЦПК України, який набрав чинності з 01 січня 2005 року.

Положення ст.. 273 ЦПК України (1963 р.) передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя. В інших випадках заяви про встановлення такого факту судовому розгляду не підлягали.

Згідно роз»ясень п.20 постанови ПВС України від 21.12.2007 року При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Встановлюючи факт постійного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 21 жовтня 2004 року, суд І інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 в цей період, тобто з 1981 по 2004 роки, перебував у шлюбі із ОСОБА_3В

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення вищевказаних позовних вимог ОСОБА_4

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено, під час перебування в шлюбі спірний будинок було добудовано ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 27 квітня 2008 року про надання дозволу ОСОБА_6, закінчити будівництво даного будинку та відповідно до ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2008 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок №142 по вул. Фастівській в смт. Борова Фастівського району Київської області на підставі свідоцтва про право власності від 31.07.2008 року виданого виконкомом Борівської селищної ради (а.с.10, 42,43).

Враховуючи, що 60% будинку було добудовано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під час перебування останніх у зареєстрованому шлюбі, кожен з них має право на 30/100 частини вказаного спірного будинку.

Щодо позовних вимог, заявлених ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3В, перебувала в шлюбі з відповідачем в з 09.12.1981 року по 07.04.2004 року і в період шлюбу ними було придбано спірний недобудований будинок, готовність якого становила 40%, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.07.2003 року.

07.04.2004 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3В було розірвано.

Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 також має право на частину придбаного ними недобудованого будинку, а саме на 20/100.

Щодо пропуску строку позовної давності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 строк не пропустила, оскільки вона дізналася про своє порушене з моменту звернення ОСОБА_4 до суду про поділ спірного будинку.

За таких обставин, рішення суду І інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України у звязку з порушення судом норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015 рокускасувати.

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 30/100 частин будинку №142 по вул. Фастівській в смт. Борова Фастівського району Київської області, в решті позовних вимог відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3право власності на 20/100 частин будинку №142 по вул. Фастівській в смт. Борова Фастівського району Київської області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: