Справа № 565/218/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення частки та поділ спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? ідеальну частку майна, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, переведення обовязків боржника та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання обєктом спільної сумісної власності суми внесків, поділ та стягнення суми внесків,

в с т а н о в и в :

В суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, із урахуванням уточненої позовної заяви від 20.05.2015р., про: визнання квартири №66 будинку №2 у м-ні Ювілейний м.Кузнецовська Рівненської області (далі квартира №66) обєктом права спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квартирі №66 по ? за кожним; право спільної сумісної власності на квартиру №66 припинити; визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру серії САА №049360, виданого територіальною громадою м.Кузнецовська 19.07.2006р. У цьому ж позові ОСОБА_1 просить перевести на неї, як на власника ? ідеальної частки квартири №66, обовязки боржника по договору безвідсоткової цільової позики №2040 від 24.11.2006р. в частині сплати залишку кредитних платежів за дану частку станом на день ухвалення рішення суду, зобовязавши її звернутися до ДП «НАЕК «Енергоатом» із заявою про переведення частини боргу.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 02.10.1999р. сторони уклали шлюб та мають двох спільних дітей.

В період шлюбу сімя подружжя ОСОБА_1 в особі відповідача ОСОБА_3 24.11.2006р. уклала із Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») договір безвідсоткової цільової позики №2040 про надання безвідсоткової цільової позики у сумі 219081,87 грн. для придбання квартири №66 (далі - договір №2040). За вказані кошти сторони придбали квартиру №66. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 З метою забезпечення виконання умов договору №2040 16.12.2006р. було укладено договір іпотеки житла квартири №66. 02.09.2014р. сторони шлюб розірвали. Вважає, що оскільки квартира №66 набута в період шлюбу, то зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Договору між сторонами щодо вказаної квартири не укладалося.

Відповідач ОСОБА_3 02.04.2015р. заклав у суд зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому просив: визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 суму внесків у розмірі 84894,12 грн., сплачених за договором №2040 безвідсоткової цільової позики на придбання квартири; поділити зазначену суму внесків, виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кожному в рівних частках по 42447,06 грн., що дорівнює по 19,37% вартості квартири №66; стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 суму сплачених внесків у розмірі 42447, 06 грн. Зустрічний позов ґрунтується на тому, що відповідно до договору №2040 ОСОБА_3 було надано безвідсоткову цільову позику в сумі 219081, 87 грн. для придбання квартири №66, строком на 240 місяців із щомісячним платежем 912, 84 грн. В період перебування сторін у шлюбі ОСОБА_3, шляхом утримання із заробітної плати, було по договору №2040 сплачено кошти в сумі 84894,12 грн., що становить 38,75% загальної суми боргу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_3 підтримала повністю, вимоги зустрічного позову не визнала повністю. З її пояснень слідує, що квартира №66 була придбана в інтересах сімї сторін за рахунок безвідсоткової цільової позики. До розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_3 спільно погашали позику, хоча фактично кошти на її погашення вираховувалися із заробітку відповідача, але доходи позивача витрачалися на утримання сімї. З часу розірвання шлюбу вони не ведуть спільного бюджету і відтоді ОСОБА_3 платить за позикою сам. ОСОБА_1 готова відшкодувати йому половину внесеної за вказаний час суми. Покликалася також, що ця квартира у неї з дітьми є єдиним житлом. Конфлікту щодо користування квартирою немає. Компенсацію за внесок у погашення позики від відповідача вона не бажає отримувати, а припинення права власності на квартиру завдає позивачу істотної шкоди. ОСОБА_1 претендує на ? частку в праві спільної власності на квартиру. Письмових домовленостей щодо права власності на квартиру в сторін не було. Укладаючи договір купівлі-продажу квартири відповідач діяв і від імені позивача. Свідоцтва про право власності на квартиру немає. Позивач бажає надалі сплачувати ? частини позики, отриманої на придбання квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 не визнав повністю. Подав до суду письмові заперечення, в яких просить повністю відмовити у позові ОСОБА_1 Зустрічний позов відповідач підтримав. З його пояснень також слідує, що позику на придбання квартири було надано йому особисто, як працівнику Рівненської АЕС. Позивач права на таку позику, за своєю посадою, не мала, оскільки не була спеціалістом І чи ІІ категорій. Квартира була придбана в період шлюбу, однак вона не є спільною сумісною власністю і позивач не набула права власності на квартиру №66. ОСОБА_3 вважає, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є лише сума внесків, сплачених на погашення позики в період шлюбу, а тому пропонує компенсувати ОСОБА_1 її частку внесків, що є незначною щодо вартості квартири і складає 19, 37%. Покликався також, що відповідно до п.6 договору №2040 всі зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін, але він такої згоди не дає. Просив у позові ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_5 висловила позицію, що позикодавець та іпотекодержатель ДП «НАЕК «Енергоатом» не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1, а також погоджується, щоб боргові зобовязання по договору №2040, що залишилися невиконані, були розподілені між сторонами порівну. У зустрічному позові ОСОБА_3 просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 частково та про відмову в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1

Під час зясування обставин справи і перевірки їх доказами судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі із 02.10.1999р. до 02.09.2014р.

24.11.2006р. ОСОБА_3 в інтересах сімї укладено договір безвідсоткої цільової позики №2040 із Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», згідно із яким було отримано безвідсоткову цільову позику для придбання квартири №66, в сумі 219081,87 грн. з терміном повернення 20 років. 30.11.2006р. між тими ж сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири №66. Дана позика забезпечувалась договором іпотеки квартири №66 від 16.12.2006р. Згідно із заявою ОСОБА_3 від 29.06.2005р., адресованою генеральному директору ВП РАЕС встановлено, що відповідач просив надати йому цільову безвідсоткову позику для придбання (будівництва) квартири (одноквартирного будинку) для покращення житлових умов його сімї, яка складається з трьох чоловік (дружина і дитина). У довідці про склад сімї відповідача були зазначені дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_6 Із заяви від 30.11.2006р., наданої приватному нотаріусу ОСОБА_7 слідує, що ОСОБА_1 давала згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_3 квартири №66 за грошові кошти, набуті ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Із вищенаведених даних, суд приходить до однозначного висновку, що договір №2040 та договір купівлі-продажу квартири №66 були укладені відповідачем в інтересах сімї сторін спору. Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не мала права на отримання цільової безвідсоткової позики є неспроможними, оскільки від імені сімї виступав відповідач і позивачу не було необхідності добиватися такої позики окремо. Крім того, за певних умов, відповідно до п.4.1.3 Положення про напрямки, порядок, умови забезпечення житлом працівників ДП НАЕК «Енергоатом» і обслуговуючих організацій та взаємодію з органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами з питань будівництва та розподілу житла, позивач, як спеціаліст без категорії, у той час, теж могла бути претендентом на отримання тієї ж позики.

Застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Сімейного кодексу, що були чинні на час укладення договору №2040 та набуття квартири №66 у власність.

Згідно із ст.61 ч.3 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ст.70 СК встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Отже, виходячи із вищезазначених встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що квартира №66 була набута сторонами в період шлюбу, в листопаді 2006р., і, тому належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Між подружжям ОСОБА_1 не було домовленостей щодо часток у спільно набутому майні подружжя.

Про поділ квартири в натурі сторони те просять. Отже, вирішуючи спір у межах заявлених вимог, суд вбачає підстави для визнання квартири №66 обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнання ідеальних рівних часток по ?, кожного із сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру №66 і визнання за позивачем права на ? частки у праві спільної сумісної власності на житло. На думку суду, визначення часток є можливим і доцільним, з метою досягнення визначеності сторін у цих правовідносинах, навіть без реального поділу спірної квартири. Це також сприятиме поділу спільно набутих майнових обовязків. У звязку із визначенням часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру №66 право спільної сумісної власності припиняється, так як квартира №66 належатиме сторонам на праві спільної часткової власності.

Згідно із ст.190 ч.1 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Тому, вирішуючи вимогу щодо переведення на позивача обовязків боржника по договору №2040, суд вважає, що у даному випадку належним та адекватним способом захисту прав сторін є поділ між ними в рівних частках по ? за кожним спільно сумісно набутого майнового обовязку, що виник у звязку із укладенням договору №2040 для придбання квартири №66, та не був виконаний, в частині, що мала місце після припинення шлюбу, починаючи із 01.10.2014р. Кредитор та іпотекодержатель в суді засвідчив свою згоду на зміну складу осіб у зобовязанні та погоджується, щоб спірне зобовязання позивач та відповідач виконали в рівних частках. Відповідно до копії довідки Рівненської АЕС від 16.10.2014р. із заробітку ОСОБА_3 станом на 01.10.2014р. по договору №2040 утримано 84894, 12 грн. Щомісячний платіж становить 912, 84 грн. Отже, станом на 01.10.2014р. непогашеною частиною позики є 134187, 75 грн. (219081, 87 грн. 84894, 12 грн.). Половина від непогашеної частини позики становить 67093, 87 грн. і саме в такій сумі повинні ОСОБА_1 та ОСОБА_3, кожен, виконати зобовязання по договору №2040 перед позикодавцем. Такий порядок погашення позики є способом вирішення спору та захисту прав позивача.

Суд не віднайшов підстав для визнаня частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру №66 серії САА №049360 від 19.07.2006р., оскільки в суді не доведено, що таке свідоцтво видавалося на імя відповідача.

За таких обставин позов ОСОБА_1 має бути задоволений частково.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 суд виходив з того, що квартира №66 є спільною сумісною власністю сторін, з вищенаведених підстав. Ті суми внесків, що сплачені на погашення позики по договору №2040 судом враховані при поділі невиконаної частини зобовязання. Отже, у звязку із визнанням спільною сумісною власністю квартири №66 немає підстав для стягнення із відповідача компенсації ? частини сплачених внесків по договору №2040. Тому, зустрічний позов судом відхилений.

Документально підтверджені судові витрати позивача становлять 4100 грн. (1100грн. сплачений судовий збір, 3000 грн. витрати на правову допомогу). У звязку із частковим задоволенням позову ОСОБА_1, за вимогами що не підлягають чіткому арифметичному обчисленню, судові витрати позивача теж повинні бути розподілені між сторонами порівну, тому із ОСОБА_3 підлягає присудженню 2050грн. у користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру №66 будинку №2 у м-ні Ювілейному м.Кузнецовська Рівненської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Визначити ідеальні частки сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру №66 будинку №2 у м-ні Ювілейному м.Кузнецовська Рівненської області, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по ? частки у праві спільної сумісної власності на квартиру №66 будинку №2 у м-ні Ювілейному м.Кузнецовська Рівненської області, за кожним, та у звязку із визначенням часток у праві спільної власності, - припинити право спільної сумісної власності сторін на квартиру №66 будинку №2 у м-ні Ювілейному м.Кузнецовська Рівненської області.

Розподілити між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 невиконану станом на 01.10.2014р. частину спільного боргового грошового зобовязання в загальній сумі 134187 (сто тридцять чотири тисячі сто вісімдесят сім) гривень 75 копійок, що виникло у сторін перед позикодавцем Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на підставі договору №2040 безвідсоткової цільової позики від 24.11.2006р., в рівних частках по ? за кожним, що в грошовій формі складає і має бути виконаною перед кредитором - по 67093 (шістдесят сім тисяч девяносто три) гривні 87 копійок за кожним: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1, а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання обєктом спільної сумісної власності суми внесків, поділ та стягнення суми внесків - відмовити, через безпідставність.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2050 (дві тисячі пятдесят) гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :