АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Головачова Я.В., Соколової В.В.

при секретарі - Стегній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання удаваним договору позики від 31.01.2011 р., укладеного у виді розписки, посилаючись на те, що передані за цим договором кошти у розмірі 20 000,00 доларів США не є позикою, а є завдатком на забезпечення виконання зобов'язання відповідача фінансувати будівництво будинку по АДРЕСА_1, яке розпочалось у січні 2011 р.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх доводів зазначав, що суд першої інстанції невірно встановив дійсні обставини справи та правову природу грошових коштів переданих йому ОСОБА_2, залишив поза увагою пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які підтвердили факт участі ОСОБА_2 у фінансуванні будівництва багатоквартирного будинку та інші докази на підтвердження фактичного волевиявлення сторін на укладення договору завдатку, а не договору позики, зокрема зазначене у розписці цільове використання одержаних грошових коштів - будівництво будинку, технічний паспорт будинку, договір про спільну діяльність, який відповідач відмовився підписати.

Справа № 753/6028/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9572/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Крім того посилався на те, що суд не звернув увагу на роз'яснення, викладені у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №3 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та неправильно застосував ст.235 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони вчинили.

Відповідно до положень ст.ст.546, 570 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язань є завдаток, тобто грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.01.2011 р. ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути в серпні 2011 р.

На підтвердження такого висновку суд послався на розписку позичальника від 31.01.2011 р., що узгоджується з положенням ч.2 ст.1047 ЦК України.

ОСОБА_1не оспорював написання ним зазначеної розписки. Його твердження, що ця розписка не є договором позики, а насправді є укладеним між сторонами договором завдатку на забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за договором про спільну діяльність щодо будівництва п'ятиквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати іншій правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до розписки складеної позивачем, 31.01.2011 р. він позичив у ОСОБА_2 гроші у сумі 20 000,00 доларів США на будівництво блокового будинку, що будувався в АДРЕСА_1, які зобов'язався повернути у серпні 2011 р.

Зі змісту розписки слідує про цільовий характер використання одержаних грошових коштів - будівництва житлового будинку саме позивачем і не убачається, що сторони мали на увазі участь ОСОБА_2 у фінансуванні будівництва зазначеного вище житлового будинку. Більш того, відповідач не є стороною договору про спільну діяльність від 07.09.2011 р., укладеного з участю ОСОБА_1 та інших осіб (тобто значно пізніше дати передачі грошових коштів - 31.01.2011 р.).

Натомість розписка констатує факт отримання грошових коштів, визначає строк їх повернення позивачем та вказує на безоплатний характер позикових зобов'язань, що за формою та змістом відповідає положенням ст.ст. 1046-1049 ЦК України.

Ураховуючи, що договір позики має бути укладений у письмовій формі, підтвердженням чого є розписка, його оспорювання не може ґрунтуватися на поясненнях свідків. До того ж свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили лише факт участі ОСОБА_2 в фінансуванні будівництва будинку, за відсутності будь-яких письмових доказів на підтвердження зазначених обставин. Що стосується складання позивачем боргової розписки від 31.01.2011 р., то вони зазначили, що не були присутніми при вчиненні такої дії.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження посилань позивача на удаваність договору позики, та укладення його для приховування іншого правочину - договору завдатку на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 щодо фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 за договором про спільну діяльність від 07.09.2011 р.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: