Справа № 744/553/15-ц Провадження № 22-ц/795/1564/2015 Головуючий у I інстанції: Гнип О. І.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

06 серпня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді ХАРЕЧКО Л.К.,

суддів:БЕЧКА Є.М., ВІНГАЛЬ В.М.,

при секретарі ШКАРУПІ Ю.В.,

за участю: представника позивача Коленченко О.В., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить заочне рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заочним рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року позов ПрАТ „СТ „Гарантія" до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія" страхове відшкодування у порядку регресу у розмірі 26408 грн. 65 коп. та оплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 264 грн. 09 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом при невідповідності висновків суду обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що на час ДТП автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 ним не експлуатувався як таксі і даний факт позивачем не доведений, а постанова про закриття кримінального провадження, на яку позивач послався як на доказ використання ним ТЗ як таксі, не мала для суду преюдиційного значення. Показання свідка ОСОБА_5, зафіксовані в цій постанові, не можуть братися судом до уваги, оскільки цей свідок в судове засідання не викликався і не допитувався під присягою. В постанові Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.12.2014 року, якою його було визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, відсутня будь-яка інформація відносно того, що автомобіль ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 ним використовувався як таксі. Також про це не зазначено в протоколі про адмінправопорушення. ОСОБА_4 також зазначає, що передбачених п.38.1 ст.38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстав для регресу до нього у страховика взагалі немає.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. 169 ЦПК України. Зазначає, що він був повідомлений про розгляд справи 17.06.2015 року, але в силу зайнятості на роботі не зміг взяти участь в судовому засіданні, про що напередодні судового засідання телефоном повідомив помічника головуючого судді і просив відкласти розгляд справи. Натомість, суд ухвалив заочне рішення.

В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПрАТ „СТ „Гарантія" просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що оскільки судом під час розгляду справи було встановлено факт використання транспортного засобу ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 в якості таксі, стягнення з ОСОБА_4 50% виплаченого страхового відшкодування на підставі ст. 381 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є правомірним. Також зазначає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права і правомірно застосував положення ч.1 ст. 224 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною і прямо встановлює підстави ухвалення заочного рішення, а тому вона має пріоритет над нормою ст. 169 ЦПК України, яка є загальною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Коленченко О.В., представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 квітня 2014 року між ПрАТ „СТ „Гарантія" та ОСОБА_4 було укладено договір (поліс) № АС/9861476 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом визнано автомобіль марки ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1. Строк дії договору (полісу) встановлено з 06 квітня 2014 року до 05 квітня 2015 року. Договір (поліс) страхування АС/9861476 укладався на умовах невикористання забезпеченого транспортного засобу як таксі, про що зазначено у п. 8 полісу. (а.с.5).

11 жовтня 2014 року о 08 годині 40 хвилин в місті Чернігові на нерегульованому перехресті вулиць Промислова - Малясова поруч з будинком 22 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля під керуванням відповідача, який, рухаючись по вулиці Малясова, здійснив зіткнення з автомобілем марки „Nissan, д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, котрий рухався по вулиці Промисловій. Внаслідок зіткнення пасажири автомобіля „Nissan" ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження. Також отримали тілесні ушкодження і пасажири автомобіля марки ВАЗ-2109 ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Згідно постанови Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 грудня 2014 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.6).

20 листопада 2014 року до ПрАТ „СТ „Гарантія" із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася пасажирка автомобіля ВАЗ-2109 ОСОБА_5, а також надала документи на підтвердження розміру витрат на своє та синове лікування (а.с.10-11). Згідно страхового акту № 012, страхового акту № 013 від 29 січня 2015 року сума страхового відшкодування (витрати на лікування) становить 1406 грн 79 коп. та 596 грн. 82 коп. Виконуючи свої зобов'язання, позивач перерахував на зазначений ОСОБА_5 рахунок 596 грн. 82 коп. страхового відшкодування (витрати на лікування), що підтверджується платіжним дорученням № 2889 від 29 січня 2015 року та 1406 грн. 79 коп. страхового відшкодування (витрати на лікування), що підтверджується платіжним дорученням № 2888 від 29 січня 2015 року (а.с.14-15). 05 листопада 2014 року до позивача із заявою про страховий випадок звернулася пасажирка автомобіля Nissan ОСОБА_8, а також надала документи на підтвердження розміру витрат на лікування (а.с.16). Згідно страхового акту № 002 від 13 січня 2015 року сума страхового відшкодування (витрати на лікування) становить 1170 грн. 57 коп. (а.с.17). Відповідно до заяви ОСОБА_8 від 22 грудня 2014 року (а.с.18), позивач перерахував на зазначений нею рахунок 1170 грн. 57 коп. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 2844 від 13 січня 2015 року (а.с.19). 13 жовтня 2014 року з заявою про страховий випадок до позивача звернувся ОСОБА_6 (а.с.20-21). Згідно акту про оцінку №0476 від 24 жовтня 2014 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Nissan, д.н.з. НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП 11 жовтня 2014 року, складає 50743 грн. 52 коп. (а.с.22-42). Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 49643 грн. 12 коп. на картковий рахунок для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу Nissan, д.н.з. НОМЕР_2 на підставі страхового акту № 274 від 13 січня 2015 року (а.с.43), що підтверджується платіжним дорученням № 2843 від 13 січня 2015 року (а.с.45). Таким чином, загальна сума виплачених страхових відшкодувань за збитки, заподіяні з вини відповідача внаслідок ДТП, яка сталася 11 жовтня 2014 року, становить 52817 грн. 30 коп.

Задовольняючи позов ПрАТ „СТ „Гарантія", суд першої інстанції виходив з того, що зібрані по справі докази у своєму взаємозв'язку у їх сукупності дають достатні підстави для висновку про правомірність вимог позивача, а тому дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми 26408 грн. 65 коп. відповідно до положень п. 8 укладеного між сторонами договору (полісу) № АС/9861476 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та норм ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 381 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 381 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 цього Закону, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 % виплаченого страхового відшкодування.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що на момент ДТП транспортний засіб марки ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1, використовувався відповідачем як таксі, що свідчить про порушення умов п. 8 полісу страхування, через що мало місце використання транспортного засобу у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта.

Ця обставина підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 19 листопада 2014 року, зокрема, наведеними в ній поясненнями допитаної в якості свідка ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що показання свідка ОСОБА_5, зафіксовані в цій постанові, не можуть братися судом до уваги, оскільки цей свідок в судове засідання не викликався і не допитувався під присягою не заслуговують на увагу. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" постанова слідчого про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Пояснення ОСОБА_5 стосовно використання під час ДТП ОСОБА_4 транспортного засобу ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1 як таксі останнім належними та допустимими доказами не спростовані. В наданій відповідачем довідці ТОВ „Дарна" №2 від 18.06.2015 року зазначається лише про те, що ОСОБА_4 на час ДТП і на теперішній час не перебуває в офіційних трудових відносинах з ТОВ „Дарна", що не свідчить про те, що він не міг використовувати транспортного засобу ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1 як таксі.

Крім того, допитана в якості свідка, щодо обставин ДТП ОСОБА_5 показала, що вона телефонувала на фірму таксі «Дарна», щоб заздалегідь замовити автомобіль, однак їй на телефон зателефонував водій таксі у якого зверху на автомобілі стояла фішка таксі фірми «Армада» і повідомив, що він прибув на виклик диспетчера та чекає біля будинку.

Посилання апелянта на п.38.1 ст.38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" як на обґрунтування безпідставності заявлених до нього регресних вимог не може бути взято судом до уваги, оскільки позовні вимоги обґрунтовані не п.38.1 ст.38, а ст 381 цього Закону.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції ст. 169 ЦПК України також є безпідставними, оскільки приймаючи рішення про заочний розгляд справи суд першої інстанції керувався ч.1 ст. 224 ЦПК України, яка є спеціальною і прямо встановлює підстави ухвалення заочного рішення. Вона має пріоритет над нормою ст. 169 ЦПК України, яка є загальною. Заява від відповідача про відкладення розгляду справи в матеріалах справи відсутня. Посилання апелянта на те, що напередодні судового засідання він телефоном повідомив помічника головуючого судді і просив відкласти розгляд справи, не можна взяти до уваги, оскільки такий спосіб подання клопотання про відкладення розгляду справи діючими нормами законодавства не передбачений.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, вона підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: