справа № 200/7106/15-ц 17.12.15
Ухвала

17 грудня 2015 року Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Яковлев Д.О., розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року було забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «АТЛ» про стягнення боргу за договором позики шляхом заборони відчуження та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, в межах суми позову, яке належить ОСОБА_2, нерухоме майно яке належить ТОВ «АТЛ», а також заборонив органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам), які утворені та діють у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію» речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, повязаних з державною реєстрацією інших обтяжень речових прав на нерухоме майно яке належить ТОВ «АТЛ».

Не погодившись з цим судовим рішенням, ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково, ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року скасовано та питання щодо забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням процесуального закону та розяснень Верховного Суду України, оскільки при прийнятті рішення суд першої інстанції не встановив хто є власником майна на яке накладено арешт, не перевірив співмірність між вартістю майна та позовними вимогами, а також не зазначив підстави обрання заходів забезпечення позову.

Згідно Протоколу розподілу справ між суддями Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року відокремлені матеріали забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про стягнення боргу за договором позики передано для розгляду судді Яковлеву Д.О.

Вирішуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

В даному випадку, суд виходить з того, що вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову, не узгоджуються з вимогами ст.151 ЦПК України, щодо утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження належності зазначеного у заяві нерухомого майна відповідачам станом на дату розгляду заяви про забезпечення, крім того до заяви не надано жодного документу на підтвердження ринкової вартості нерухомого майна для перевірки співмірності заявлених позовних вимог вимогам заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що позбавляє суд можливості забезпечити позов в межах позовних вимог, тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.151, 153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ» про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.О. Яковлев