АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач, посилаючись на те, що останній рік перебування у шлюбі з ОСОБА_3. стосунки між нею та чоловіком різко погіршились, відповідач перестав брати участь у ведені спільного господарства, не зміг працевлаштуватись, почав зловживати алкогольними напоями та бив її звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року позов ОСОБА_4. задоволено. Шлюб, укладений 05 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розірвано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Вказував на те, що рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не було враховано думку відповідача про можливість збереження сім'ї, та не надано строку для примирення.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 05 жовтня 2012 року перебували у шлюбі, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер, сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може та подальше спільне життя подружжя суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки до такого висновку суд дійшов з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, згідно з частиною 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

З урахуванням обставин справи та вказаних положень закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом в порушення вимог ст. 111 СК України не вжито заходів до примирення подружжя з огляду на таке.

У відповідності до положень статті 111 СК України, суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 5 ст. 191 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти розірвання шлюбу, з клопотанням про зупинення розгляду справи та призначення подружжю строку для примирення не звертався. Справу розглянуто судом з дотриманням вимог, передбачених ст. 157 ЦПК України.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог, передбачених ст. 111 СК України є необґрунтованими.

Оскільки ЦПК України не містить положення щодо терміну строку на примирення, то строк на примирення має узгоджуватися із загальним строком розгляду цивільних справ, передбаченим ст. 157 ЦПК України. Тобто суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У частині 2 ст. 157 ЦПК України зазначається, що у виняткових випадках за клопотанням сторін, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більше ніж як на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка, посилаючись на те, що подальше спільне життя з ОСОБА_3 і збереження шлюбу суперечить її інтересам, категорично заперечувала проти надання сторонам строку на примирення. Збереження шлюбу шляхом надання сторонам строку на примирення порушило б закріплений ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України принцип вільної згоди чоловіка і жінки та добровільності шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України.

Доводи апеляційної скарги апелянта про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/22223/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5228/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.