У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.О., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договори банківського строкового вкладу (депозит) у національній та іноземній валюті. Починаючи з 11 квітня 2014 року відповідачем в односторонньому порядку було припинено нарахування та сплату процентів за вказаними договорами, заблоковано можливість за допомогою інтернет-банкінгу керувати своїми рахунками, отримувати виписки. 16 липня 2014 року він направив банку заяву про дострокове розірвання зазначених договорів, однак ніякої відповіді не отримав, грошові кошти йому не повернуто. Посилаючись на наведене, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині підстав відмови в задоволенні позову.

ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк є неналежним відповідачем у справі, оскільки філія відповідача на території Автономної Республіки Крим не могла здійснювати банківську діяльність після окупації цієї території; позивач не звертався до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», остання не відмовляла позивачу у видачі вкладу, а тому спір між сторонами відсутній.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем наявності вкладів на спірних депозитних рахунках.

Проте погодитись із висновками судів не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділеннях, що розташовані в м. Севастополі Автономної Республіки Крим, були укладені договори банківського строкового вкладу (депозиту) в національній та іноземній валюті:

1. № SAMDN6328 від 11 травня 2010 року (вклад «Депозит VIP»), номер рахунку НОМЕР_1, сума вкладу 41 536,06 євро (а. с. 10);

2. № SAMDN6513 від 11 травня 2010 року (вклад «Депозит VIP»), номер рахунку НОМЕР_2, сума вкладу 26 801,41 євро (а. с. 11);

3. № SAMDN2216 від 3 серпня 2010 року (вклад «Приват-вклад»), номер рахунку НОМЕР_3, сума вкладу 113 грн 05 коп. (а. с. 12-13);

4. № SAMDNO261 від 26 липня 2012 року (вклад «Депозит VIP»), номер рахунку НОМЕР_4, сума вкладу 26 814, 45 доларів США (а. с. 14);

5. № SAMDN7314 від 22 вересня 2009 року (вклад «Приват-вклад»), номер рахунку НОМЕР_5, сума вкладу 28,08 євро (а. с. 6)

6. № SAMDNWFD200 від 18 грудня 2013 року (вклад «Стандарт»), номер рахунку НОМЕР_6, сума вкладу 68 257 грн 17 коп. (а. с. 17).

6 липня 2014 року ОСОБА_3 на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав заяву про дострокове розірвання укладених між ним та банком договорів та повернення суми вкладів (a. c. 21-22).

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Зазначення в рішенні апеляційного суду, як підстави для відмови у позові того, що в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано оригіналів спірних банківських вкладів (депозитів), є передчасним.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підтвердження укладення договорів банківських вкладів (депозитів) ОСОБА_3 надав копії зазначених договорів та довідку від 14 березня 2014 року № 46/627, в якій вказано розмір коштів, які знаходяться на рахунках позивача в банку, відповідність якої оригіналу посвідчена (а. с. 125).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

У матеріалах справи відсутнє клопотання банку про витребування у позивача поданих ним оригіналів доказів, обставини, пов'язані з укладенням договорів банківського вкладу (депозиту) між сторонами в суді першої інстанції відповідачем не оспорювались.

Зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках на час вирішення спору, апеляційний суд не врахував, що виконання зобов'язань за договором доводиться сторонами. При цьому вкладник повинен довести укладення договору банківського вкладу (депозиту) і внесення коштів на рахунок, а банк має довести виконання покладених на нього договором обов'язків щодо виконання умов договорів банківських вкладів (депозитів), збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договорами.

Не можна погодитися і з висновком суду першої інстанції про неналежність відповідача.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, спірні договори укладалися між ОСОБА_3 та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу несе юридична особа, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк».

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко М.І. Наумчук