АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1760/15 Справа № 173/1812/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

24 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Ремеза В.А., Свистунової О.В.

Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 10 травня 2013 року вона усно домовилась з відповідачем про купівлю-продаж будинку по АДРЕСА_1 за 5000,0 дол. США у розстрочку. Також сторони домовились про те, що на час, коли позивачка буде частинами сплачувати вартість будинку, вона буде мешкати в даному будинку разом зі своєю сім'єю. В період з 10 травня 2013 року до 18 березня 2014 року позивачка сплатила відповідачу 21876,0 грн. Зараз в будинку мешкають інші особи. Повернути отримані за будинок кошти відповідач відмовився. Позивачка, згідно уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсною угоду купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1, укладену між нею та відповідачем, зобов"язати відповідача повернути їй, позивачці, грошові кошти в сумі 21876,0 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_8 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 21876,0 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.; стягнуто з ОСОБА_8 суму недоплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та у скасованій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 13 лютого 2009 року (а.с.32) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.33).

З травня 2013 року до весни 2014 року позивачка, за погодженням з відповідачем, проживала у будинку АДРЕСА_1, користувалась господарськими спорудами та земельною ділянкою за вказаною адресою. Даний факт визнано позивачкою та відповідачем, які були допитані судом апеляційної інстанції також у якості свідків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами будь-які угоди у простій чи нотаріальній письмовій формі не укладались; даний факт визнано кожною із сторін у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання від 24.02.2015 року.

Позивачкою надано суду блокнот у якому записані дати (10.05.2013, 08.06.2013, 10.07.2013, 08.08.2013, 07.09.2013, 17.12.2013, 01.02.2014, 15.02.2014, 18.03.2014), грошові суми (" 10000 грн. = 1225 дол.", "оплата каждый месяц по 1630 = 200 уе", " 1000", "2550" та інш.) на загальну суму 22770,0 грн., а також містяться розчерки підписів і слова "получил"; будь-яка інша інформація (призначення платежу, прізвище чи ініціали особи, тощо) у блокноті відсутня. Оригінал блокноту долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 640 ЦК України договір житлового будинку, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з викладеного, правильно встановивши, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Зарічна, 52 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є неукладеним, а тому не може бути визнаний недійсним.

Отже, підстави для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 - відсутні; рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні даної позовної вимоги є законним, тому у даній частині підлягає залишенню без змін.

Однак, рішення суду першої інстанції про зобов'язання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_8 безпідставно набуті грошові кошти, у відповідності до ст. 1212 ЦК України, в сумі 21876,0 грн. є необґрунтованим і незаконним, зважаючи на наступне.

Колегія приймає до уваги покази відповідача, допитаного апеляційним судом також у якості свідка, який зазначив, що позивачка тимчасово користувалась його будинком АДРЕСА_1 у якості наймача та зобов"язалась сплачувати йому щомісяця орендну плату у сумі 1600,0 грн. Між ним, відповідачем, та позивачкою не існувало домовленості про укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна; у представленому позивачкою блокноті його, позивача, почерк чи підписи відсутні; про походження і зміст записів у блокноті йому нічого не відомо, будь-яких розписок він для позивачки не писав та грошей від позивачки, у якості оплати за договором купівлі-продажу будинку, - не отримував.

Згідно пояснень позивачки, допитаної апеляційним судом також у якості свідка, нею визнано факт проживання у вказаний вище період у будинку АДРЕСА_1 та визнано факт періодичної оплати відповідачу грошових сум у розмірі близько 1600,0 грн.

Колегія звертає увагу, що позивачкою не надано суду жодного доказу, що відповідає вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження її доводів про існування між нею та відповідачем домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння з розстрочкою платежу та сплату відповідачу за договором купівлі-продажу будинку 21876,0 грн.

Наданий позивачкою блокнот не доводить факту отримання відповідачем перелічених у блокноті грошових сум та не доводить факту отримання відповідачем грошових коштів у якості оплати за договором купівлі-продажу будинку. Записи у блокноті не містять інформації, яка б дозволила визначити призначення вказаних платежів та їх відношення саме до відповідача.

Суд наголошує, що після роз"яснення учасникам процесу права на представлення доказів, позивачкою та її представником клопотань про виклик свідків, призначення і проведення експертизи не заявлено, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції від 24.02.2015 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, враховуючи недоведеність факту отримання відповідачем від позивачки, у якості оплати за договором купівлі-продажу будинку, 21876,0 грн., - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов"язання відповідача повернути позивачці грошові кошти у сумі 21876,0 грн.; враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, підстави для стягнення на користь позивачки судових витрат також відсутні.

На викладені вище обставини місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, вийшов за межі заявлених позовних вимог та безпідставно застосував положення ст. 1212 ЦК України, що спричинило ухвалення незаконного рішення в частині задоволення позовної вимоги про зобов"язання відповідача повернути позивачці грошові кошти у сумі 21876,0 грн.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині зобов'язання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 21876,00 грн. та стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп. підлягає скасуванню з постановленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року в частині зобов'язання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_8 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 21876,00 грн.; стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про зобов'язання повернути безпідставно набуті грошові кошти в сумі 21876 (двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят шість) грн. 00 коп. та стягнення судових витрат - відмовити у повному обсязі.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді