Номер провадження: 22-ц/785/5474/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Доценко Л.І.,

суддів Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря Давидова Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на реконструйований будинок, за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

23.07.2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на реконструйований будинок, що становить 44/100 житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Одесі, вул.. Малиновського №150.

Позивач обгрунтовував свої вимоги тим, що 15 вересня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами під №150, по вул. Малиновського в м. Одесі. 28.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_4, укладений договір дарування 9/10 частин зазначеного житлового будинку. Після укладання договору дарування від 28.12.2010 року у власності позивача залишалась 1/10 частина домоволодіння №150, по вул. Малиновського в м. Одесі.

В 2011-2012 році позивач, з метою поліпшення житлових умов, самочинно, за згодою відповідачів, здійснив реконструкцію належної йому частини будинку та добудову приміщень до належної йому частини будинку, що становить 44/100 житлового будинку з надвірними спорудами, розташований за адресою: м. Одесі, вул.. Малиновського №150 та в цілому складається у будинку літ. «А» з: 2-1 веранди площею 5,1 кв., 2-2 коридору 4,7 кв. м., 2-3 санвузла 4,0 кв., 2-4 вбудованої шафи 0,6., 2-5 житлової 12,6., 2-6 кухня 9,9 кв. м., житлової 2-7 площею 13,1 кв. м., 2-8 сходи 2,2 кв. м., 2-9 житлової 12 ,0 кв. м., загальною площею -64,2 кв. м, житловою -37,7 кв. м, літ. «а6» веранда, літ. «М» гараж, 44/100 огорожі №1-7, 44/100 мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 513 кв.м.

Враховуючи те, що позивач звертався у встановленому законом порядку до органів, що уповноважені законом здійснювати прийняття до експлуатації самочинно збудованих приміщень, однак позивачу не було надано ані дозволу, ані відмову на таке звернення, позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване майно.

У судовому засіданні представнику позивача підтримав позов, просив визнати право власності на самочинно реконструйовану будівлю.

Відповідач ОСОБА_3, що діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 у судовому засідання проти позову не заперечувала та зазначила, що самочинним будівництвом її права та права ОСОБА_4 не порушені.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 44/100 житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: м. Одесі, вул.. Малиновського №150 та в цілому складається у будинку літ. «А» з: 2-1 веранди площею 5,1 кв., 2-2 коридору 4,7 кв. м., 2-3 санвузла 4,0 кв., 2-4 вбудованої шафи 0,6., 2-5 житлової 12,6., 2-6 кухня 9,9 кв. м., житлової 2-7 площею 13,1 кв. м., 2-8 сходи 2,2 кв. м., 2-9 житлової 12 ,0 кв. м., загальною площею -64,2 кв. м, житловою -37,7 кв. м, літ. «а6» веранда, літ. «М» гараж, 44/100 огорожі №1-7, 44/100 мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 513 кв.м.

Рішення суду оскаржує Одеська міська рада.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач провів реконструкцію належної йому 1/10 частини будинку № 150 по вул. Малиновського в м. Одесі без порушень державних будівельних, санітарних норм та прав інших осіб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції порушенно норми процесуального та матеріального права.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року № 6 « Про практику застосування судами ст.376 ЦК України» роз;яснено, що за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв;язку із цим до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред;явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника ( користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності.

У разі пред;явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об;єкт нерухомості до неналежного відповідача ( наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першої статті 33 ЦПК України, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою статті 35 ЦПК , залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно- будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

В порушення вищевказаного, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем пред;явлено позов до співвласників домоволодіння та не надано обгрунтування доводів, яким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушують його права.

Крім того, не залучивши Одеську міську раду до участі у справі як належного відповідача, судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, укладений договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами під №150, по вул.Малиновського в м. Одесі та складається в цілому з одного камяного житлового будинку під літ: «А», загальною житловою площею 89,8 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «Б, К» - сараї, «Д»- гараж, «Е,И»- навіси, «В»- вбиральня, «З» - душ, «Л» - літня кухня, №№1-5-огородження,І-ІІ мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 513 кв. м. Договір посвідчений ОСОБА_7, державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в держаному реєстрі прав КП «ОМБТІ та РОН», номер витягу 27561408 від 07.10.10 року, реєстраційний номер:31696058, номер запису:39942; в книзі:248-38.

28.12.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_4, укладений договір дарування 9/10 частин зазначеного житлового будинку. Частина будинку, що була відчужена, складається в цілому з черепашникового житлового будинку під літ. «А»% 1-1 веранда, 1-2 житлова, 1-3 житлова, 1-4 житлова, 1-5 кухня, 1-6 котельня, 1-7а туалет, коридору 1-7, 1-8 житлова, 1-9 житлова, 1-11 санвузол, 1-12 кладовка, 1-13 кухня, сараї літ «Б», «К», гараж літ «Д», літня кухня літ. «Л», «Е,И»- навіси, «В»- вбиральня, «З» - душ, «Л» - літня кухня, 9/10 огородження - №№1-5-, 9/10 вимощення 1,11, житловою площею 74,7 кв.м., згідно технічного паспорту від 14.10.10 року, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН». Договір посвідчений ОСОБА_8, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в держаному реєстрі прав КП «ОМБТІ та РОН», номер витягу 36972258 від 25.12.10 року, реєстраційний номер:31696058, номер запису:39942; в книзі:248-38.

Після укладання договору дарування від 28.12.2010 року у власності позивача залишалась 1/10 частина домоволодіння, що складалася в літ.«А»: з житлової кімнати 1-10 площею 15,1 кв. м.,та коридору 1-7; 1/10 огородження - №№1-5-, 1/10 вимощення1,11, житловою площею -15,1 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що позивач самочинно добудував до належної йому частини будинку приміщення, що складаються з: літ. «А» житлова 2-7 площею 13,1 кв. м., коридору 1-7; в літ «А1», 2-1 веранда площею 5,1 кв. м, 2-2 коридор 4,7 кв. м., 2-3 санвузол 4,0 кв. м., 2-4 вбудована шафа 0,6, 2-5 житлова 12,5, 2-6 кухня 9,9 кв. м., 2-8 коридор 2,2 кв. м., 2-9 житлова 12 ,0 кв. м., що зазначено у технічному паспорті від 31.10.12 року, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН».

Оскільки дана добудова здійснювалась позивачем на землі територіальної громади м. Одеси, судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ч.2 ст.376 ЦК України відповідно до якої особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ст.331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч. 8 ст.37 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об;єктів, не прийнятих до експлуатації , забороняється.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про визнання права власності на самочинно добудовані приміщення не прийняті в експлуатацію, судом першої інстанції порушено норми містобудівного законодавства України та не належить до компетенції суду, оскільки вирішується у позасудовому порядку шляхом звернення до відповідних органів.

Чинним законодавством України передбачений порядок прийняття до експлуатації житлових будинків, що регулюється Постановою Кабінету Міністрів України «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року № 461.

Так, відповідно до п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року № 461 замовник (його уповноважена особа) подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції два примірники декларації за формою згідно з додатком 1.

Суд першої інстанції помилково виходив з того, що позивач виконав вимоги п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» від 13.04.2011 року № 461, шляхом відправки декларації у встановленому Постановою порядку, оскільки позивач не намагався ввести в експлуатацію самочинно побудовані споруди, так як матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 направляв на адресу Інспекції ДАБК декларацію, не надано її копії, не надано копію листа та чеку з пошти про відправку, не надано відмову Інспекції ДАБК в реєстрації декларації.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-130 цс від 04.12.2013року , у розумінні частини 1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об;єкт, а й об;єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови, уже існуючого об;єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно- будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об;єкт втрачає тото жність з тим, на який власником отримано право власності. Об;єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані ( реконструйовані, переплановані) об;єкти не є об;єктами права власності.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307 ч.1п.2, 309 ч.1п.п.3,4, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на реконстуйований будинок відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Л.І. Доценко

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_9