У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Галдецького Ярослава Анатолійовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 16 листопада 2007 року між ВАТ«Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 77.2/СЖ-372.07.2, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 1 500 000 доларів США строком до 16 листопада 2010 року. Враховуючи, що позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, просило задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 825 581,43 доларів США, пеню - 2 736 292 грн 17 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Галдецький Я.А., який діє від імені публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 16 листопада 2007 року між ВАТ«Родовід Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір 77.2/СЖ-372.07.2, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 1 500 000 доларів США строком до 16 листопада 2010 року.

Відповідач порушував прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором, своєчасно не повертав тіло кредиту та не сплачував проценти за користування ним.

Вирішуючи спір у частині стягнення пені, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, тому позов про стягнення пені за простроченим кредитом не підлягає задоволенню.

Однак, погодитись з такими висновками судів неможливо.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку (пеню), є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Пунктом 4.5. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 % річних від суми простроченої заборгованості.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

При вирішенні спору суди дійшли висновку, що із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1825581,43 доларів США, в тому числі: 1488612,59 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом та 346976,60 доларів США - заборгованість за простроченими процентами.

Отже, стягуючи вказані суми суди вважали, що позовна давність щодо них, в т. ч. по вимогах про стягнення заборгованості по тілу кредиту, не пропущена.

Однак, відмовляючи у стягненні пені за порушення зобов'язань по сплаті цих платежів, суди вказали про сплив позовної давності відносно основного зобов'язання, виконання якого забезпечувалось пенею.

Такі висновки судів є суперечливими та взаємовиключними.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення 3 % річних суди виходили із того, що оскільки кредитним договором встановлено інший розмір процентів (1,6 % від простроченої суми), як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ніж передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому нарахування додатково 3% річних є безпідставним.

Обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якщо він своєчасно не повернув суму позики, встановлена частиною першою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відмовляючи у стягненні 3 % річних, суди наведених норм права та висновків, викладених у постановах Верховного Суд України у справах № 6-49цс12, 6-100цс14, прийнятих у порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України, які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування, не врахували, безпідставно відмовили у позові в цій частині.

З огляду на викладене погодитись із постановленою апеляційним судом ухвалою в частині вирішення вимог про стягнення пені та 3 % річних неможливо.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення в цій частині, тому постановлена ним ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Галдецького Ярослава Анатолійовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у частині вирішення вимог про стягнення пені та 3 % річних скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук