У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про приведення квартири до попереднього стану та за зустрічним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про приведення квартири до попереднього стану.

В обґрунтування заявленого позову Галицька районна адміністрація Львівської міської ради посилалась на те, що відповідачами самовільно проведено перепланування (переобладнання) квартири АДРЕСА_1, а саме: залізобетонною плитою перекрито повітряно-світловий колодязь на рівні другого поверху та вимурувана цегляна стіна з віконним отвором.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24 листопада 2009 року ОСОБА_3 зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху та привести квартиру до попереднього стану.

Оскільки розпорядження не виконано, позивач за первісним позовом просив суд зобов'язати відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху та привести квартиру до попереднього стану.

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися із зустрічним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, уточненим у подальшому, в якому просили визнати незаконною відмову Галицької районної адміністрації у наданні дозволу на перепланування ними квартири АДРЕСА_1 і визнати за ними право власності на переплановану (переобладнану) квартиру.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року у задоволенні позову Галицькій районній адміністрації Львівської області відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконною відмову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 липня 2010 року у наданні дозволу на перепланування (переобладнання) квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка після перепланування (переобладнання) має площу 95,4 кв.м та складається з трьох кімнат житловою площею 64,6 кв.м, кухні площею 13 кв.м, ванної кімнати площею 6,1 кв.м, вбиральні площею 1,6 кв.м, коридору площею 5,7 кв.м, комірки площею 2,3 кв.м, балконів площею 0,8 кв.м та 1,3 кв.м.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання демонтувати за власні кошти самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху будинку АДРЕСА_1 і в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення.

Позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині визнання права власності на квартиру, яка після перепланування (переобладнання) має загальну площу 95,4 кв.м, відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про зобов'язання привести квартиру до попереднього стану і в частині визнання незаконною відмови у наданні дозволу на перепланування (переобладнання) квартири та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити первісний позов повністю, а у задоволенні зустрічного - відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідачі за первісним позовом є власниками квартири АДРЕСА_1.

У 2009 році комісією ЛКП «Княже місто» виявлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 самовільно провели роботи з перепланування квартири, а також самовільно встановили залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху будинку.

Постановою адміністративної комісії № 286 від 22 жовтня 2009 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП, тобто <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1461/ed_2013_06_09/pravo1/KD0005.html?pravo=1> у самовільному переплануванні будинку по АДРЕСА_1, а розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24 листопада 2009 року № 734 його зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху і привести квартиру до попереднього стану

У липні 2010 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на проведення перепланування квартири, однак міжвідомчою комісією 6 липня 2010 року у розгляді цього звернення відмовлено.

Також судами встановлено, що на замовлення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виготовлені проектні пропозиції перепланування квартири, які погоджені з ВАТ «Львівгаз», ГУ МНС України у Львівській області, Управлінням охорони історичного середовища, санепідемстанцією Галицького району м. Львова, Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Аналогічні положення містяться у п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), а саме переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

При цьому за п. 1.4.2 Правил, переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі: улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів (п. 1.4.3 Правил).

Пунктом 1.4.4 Правил встановлено, що не допускається переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, які призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Встановивши, що 5 липня 2010 року, тобто до подання первісного позову, ОСОБА_3 подав до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради пакет документів для вирішення питання надання дозволу на перепланування квартири, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, обгрунтовано визнали відмову у наданні дозволу на перепланування (переобладнання) квартири незаконною.

Цей висновок судів є правильним, оскільки Галицька районна адміністрація Львівської міської ради обґрунтовувала відмову у розгляді питання надання дозволу на перепланування (переобладнання) перебуванням у суді справи про приведення квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, проте такий позов поданий пізніше. Таке фактичне самоусунення від виконання своїх обов'язків є незаконним.

Проте з рішенням суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у приведенні квартири до попереднього стану колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Пункт 1.4.6 Правил покладає на власника жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, привести за свій рахунок це приміщення до попереднього стану.

Апеляційний суд, зробивши висновок про знесення прибудови до квартири, здійсненої ОСОБА_3 і ОСОБА_4, не врахував інженерно-технічний характер такої прибудови і її конструктивний зв'язок з квартирою та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у приведенні квартири до попереднього стану.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про приведення квартири до попереднього стану не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, ухвалено з такими порушеннями норм процесуального права, які унеможливили встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, тому в цій частині рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року, в якій вони порушували питання про залишення в силі рішення суду першої інстанції, оскільки підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними.

Враховуючи зміст касаційної скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та зміст ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2014 року, підстави для її скасування, визначені ст. 348 ЦПК України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року в частині відмови у приведенні квартири до попереднього стану скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко