Провадження 2/201/3453/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Батманової В.В. при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Дніпро», третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у серпні 2015 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є членом Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Дніпро» та власником гаражу № 1/37 в автогаражному комплексі що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, 14 (літ. А-8). Позивач повністю вніс свій пай, а отже набув право власності на зазначений гараж. В звязку з тим, що право власності на автогаражний комплекс, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, 14, зареєстровано за ОК «Автогаражний кооператив «Дніпро», він не має можливості зареєструвати своє право власності на гараж. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на гаражний бокс № 1/37, що в автогаражному комлексі літ. А-8 на І поверсі у м. Дніпропетровськ, вул. Рогальова, 14 Обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив «Дніпро».

Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.

Третя особа у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 25 січня 2008 року № 78 затверджено перелік АГК «Дніпро». Відповідно до довідки № 8 виданої головою кооперативу та бухгалтером від 04 серпня 2015 року ОСОБА_1 є членом гаражного кооперативу ОК «АГК «Дніпро» на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 25 січня 2008 року № 78 і має гараж №1-37; пайовий внесок сплачено повністю.

З метою реєстрації права власності на зазначений гараж, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою. У відповідь на вказане звернення відповідачем на адресу позивача було направлено лист вих. № 10 та рекомендовано позивачу звернутися до суду за вирішенням вказаного питання.

Згідно заяви відповідач не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

У даній справі суд приходить до висновку про те, що факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову повинні покладатися на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська .

Суддя В.В.Батманова