Ухвала

іменем україни

9 липня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ткачук О.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання права власності та стягнення грошових коштів,

встановив:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником нежитлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 131,1 кв. м. Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 391,9 кв. м. 14 червня 2010 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір міни вказаного вище нерухомого майна та підписано акт приймання-передачі майна, який було виконано. Умовами договору передбачено, що укладення нотаріально посвідченого договору міни здійснюється протягом 20 робочих днів з дня підписання акту приймання-передачі майна. В свою чергу ОСОБА_3 також мала сплатити позивачу 50 тис. грн., як доплату за вказане майно. Однак, ОСОБА_3 ухиляється від укладення нотаріально посвідченого договору міни, кошти позивачу не сплатила. Після звернення позивача до суду відповідач повернула їй ключі від будинку, проте в ньому здійснено переобладнання і без визнання права власності на таке приміщення неможливо належне володіння ним. У зв'язку з цим позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 391,9 кв. м, стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму боргу за договором міни в розмірі 50 тис. грн., визнати за нею право власності на нежитловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 131,1 кв. м, зобов'язати КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати за нею право власності на вказану нежитлову будівлю, зобов'язати Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві видати їй сертифікат відповідності на вказану нежитлову будівлю.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 листопада 2010 року, з урахуванням виправленої ухвалою суду від 6 квітня 2011 року описки, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, загальною площею 131,1 кв. м. Зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати за ОСОБА_2 вказану нежитлову будівлю. Зобов'язано Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві видати ОСОБА_2 сертифікат відповідності на нежитлову будівлю. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2013 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, з урахуванням встановлених по справі обставин та вимог закону (ст. 60 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка не довела обґрунтованості позовних вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, комунального підприємства «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання права власності та стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.С. Ткачук