У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із указаним позовом, у якому просило звільнити з-під арешту (публічного обтяження) нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 і є предметом іпотеки за договором іпотеки від 23 листопада 2007 року.

На обґрунтування позовних вимог банк зазначав, що 23 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ЗАТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено рамкову угоду, відповідно до умов якої ЗАТ «Альфа-Банк» надає відповідачу на умовах договору про надання траншу, а також рамкової угоди кредитні продукти в межах строку, що становить 180 місяців з дати укладення рамкової угоди. Загальний розмір кредитних продуктів за договором в межах рамкової угоди не повинен перевищувати 800 тис. доларів США. Відповідно до умов рамкової угоди відповідачу було надано кредит в сумі 100 тис. доларів США на строк користування 36 місяців. У рахунок забезпечення умов рамкової угоди 23 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пруняком В.І. та зареєстрований в реєстрі за № Х24935. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Фінансовий Союз» від 5 березня 2012 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором та 19 червня 2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова було видано виконавчий лист № 6-6478, який позивачем пред'явлено для виконання до Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції. У процесі проведення виконавчих дій стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та знаходиться в іпотеці ПАТ «Альфа-Банк», накладено арешт ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2011 року. Накладення арешту на предмет іпотеки є перешкодою для реалізації майнових прав банку, а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Знято арешт з квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, який накладено ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2011 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ПАТ «Альфа-Банк» має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, оскільки накладення арешту на предмет обтяження є перешкодою для реалізації банком предмета іпотеки та порушенням майнових прав і інтересів ПАТ «Альфа-Банк».

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 23 листопада 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 укладено рамкову угоду, за умовами якої ОСОБА_3 наданий кредит в сумі 100 тис. доларів США на строк користування 36 місяців. У рахунок забезпечення 23 листопада 2007 року також укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Того ж дня за заявою представника банка зареєстровано обтяження на спірну квартиру. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов рамкової угоди, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 5 березня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 кредитну заборгованість у розмірі 390 905 грн 74 коп.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2011 року з метою забезпечення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, право застави (іпотеки) у ПАТ «Альфа-Банк» виникло з 23 листопада 2007 року, а арешт на спірний предмет іпотеки був накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 17 травня 2011 року, тобто пізніше.

За таких обставин суди дійшли висновку про те, що ПАТ «Альфа-Банк» має пріоритетне право заставодержателя перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим судами не було звернуто уваги на доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що вимоги про скасування арешту спірного майна фактично є вимогами про скасування заходів забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2011 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, предметом заявленого позову є питання про скасування заходів забезпечення позову, застосованих в іншій цивільній справі, порядок вирішення якого визначений ст. ст. 151-154 ЦПК України, а не шляхом подання окремого позову.

Крім того, судами не було звернуто уваги на те, що накладення арешту на спірне майно застосовано у межах виконання ухвали суду про забезпечення позову, а не у межах виконавчого провадження про виконання судового рішення відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, при розгляді справи суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин.

Апеляційний суд на порушення ст. 303 ЦПК України на допущені порушення судом першої інстанції порушення норм процесуального права уваги не звернув і залишив рішення суду першої інстанції в силі.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 23 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик