Справа № 212/2552/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Курделяс А.А.,

за участі сторін:

відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_2, Відділ Державної автомобільної інспекції з обслуговування адміністративної території м. Дніпропетровська про визнання недійсним довідки рахунка, державної реєстрації автомобіля та свідоцтва про право власності на транспортний засіб,

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсним довідки-рахунку, державної реєстрації автомобіля та свідоцтва про право власності на транспортний засіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 березня 2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Продаж автомобілю здійснена за 125510 грн., з яких 20375 грн. позивач сплатив під час укладення угоди, іншу суму зобовязався сплатити до 06 січня 2014 року. В звязку з виплатою повної суми вартості автомобіля позивач, з дозволу продавця ОСОБА_5, уклав усний договір з ОСОБА_2, про обмін транспортних засобів, відповідно до якого відбувся обмін вищезазначеного автомобіля на автомобіль MERCEDES-BENZ 508 D, реєстраційний номер НОМЕР_2, на строк до 01 вересня 2014 року. Після спливу обумовленого строку, позивач звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути транспортний засіб, однак ОСОБА_2 уникав спілкування протягом тривалого часу і не повертав автомобіль. 07 квітня 2015 року позивач, перебуваючи в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, побачив свій автомобіль, і маючи на нього правовстановлюючі документи, ключі, а також акт приймання-передачі від 22 січня 2015 року, складений між ним та ОСОБА_5 на виконання вищевказаного договору купівлі-продажу, прийняв його в своє володіння. Однак, згодом зясувалося, що спірний автомобіль перебував у власності відповідача ОСОБА_1, який звернуся до міліції із заявою про викрадення транспортного засобу позивачем. Як стало відомо позивачу, відповідач ОСОБА_1 придбав у власність автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі довідки-рахунку, оформленої 19 вересня 2014 року магазином комісійної торгівлі. Вважає, що вказана угода щодо купівлі-продажу спірного автомобілю являється недійсною, оскільки ОСОБА_5, на якого був ще зареєстрований автомобіль, не надавав дозволу на його продаж та не підписував ніяких документів стосовно відчуження транспортного засобу, в звязку з чим просить визнати недійсним довідку-рахунок, а також реєстрацію автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та свідоцтво про його реєстрацію.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов, уточнивши позовні вимоги в частині дати укладення довідки-рахунку та реєстрації спірного автомобіля, а саме, що купівля-продаж та реєстрація автомобіля відбулася 17 вересня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову, пояснив, що був введений в оману ОСОБА_2 про те, що останній має право на продаж автомобіля, однак не будучи власником спірного транспортного засобу, ОСОБА_2 продав автомобіль ОСОБА_1 Відповідач звернувся з цього приводу до органів внутрішніх справ з заявою про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ст. 192 ч. 1 КК України. Більш того, ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського РВ із заявою про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та за наявності згоди позивача готовий переоформити на нього право власності в установленому законом порядку.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні, допитаний також в якості свідка, показав, що після продажі автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, він нікому не продавав і не давав дозволу на продаж зазначеного транспортного засобу. Більш того, 17 вересня 2014 року, коли нібито він продавав автомобіль ОСОБА_1, він знаходився на території Автономної Республіки Крим, де брав участь у фестивалі «Крим Фест 1» та відпочивав, і не міг підписувати ніякі документи стосовно відчуження автомобілю. Пояснив, що після підписання з позивачем договору купівлі-продажу автомобіля, передав останньому ключі. Позивач сплатив йому повну вартість автомобіля в січні 2014 року, і, оскільки він періодично виїжджав на межі України, акт приймання-передачі автомобіля був підписаний між ним та ОСОБА_4 лише в січні 2015 року, точну дату не памятає. Стверджує, що ніколи не їздив до Дніпропетровська і не укладав ні з ким ніяких угод про відчуження спірного автомобіля.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що в вересні 2014 року уклав усний договір обміну транспортними засобами, згідно якому він передав у власність ОСОБА_4 автомобіль MERCEDES-BENZ 508 D, реєстраційний номер НОМЕР_2, а ОСОБА_4 в свою чергу передав йому автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Строків даної угоди вони не оговорювали. Але він вважав, що ОСОБА_4 можна довіряти, і ця угода буде дійсною. Він відремонтував автомобіль DAIMLER-BENZ 639, за свій кошт, і вирішив його продати, впевнений у тому, що він являється належним власником цього транспортного засобу. За оголошенням йому подзвонив відповідач ОСОБА_1, з яким вони домовилися виїхати до Дніпропетровська і оформити купівлю-продаж автомобіля, в звязку з чим він подзвонив ОСОБА_4 і повідомив, що знайшов покупця на автомобіль, на що ОСОБА_4 сказав, що передасть власнику про угоду. В оговорений день ОСОБА_4 подзвонив і сказав, що власник передав необхідні для продажу документи маршрутним автобусом. Також третя особа пояснив, що він обізнаний про необхідність письмового оформлення будь-яких договорів стосовно транспортних засобів, зокрема купівлі-продажу, обміну, однак вважав ОСОБА_4 порядною людиною та довіряв йому, тому не оформлював обмін.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання також заперечив проти задоволення позову, зазначив, що на час продажу 17 вересня 2014 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 автомобіля позивач не був належним власником, і лише 22 січня 2015 року був складений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 акт приймання-передачі автомобіля, тобто через тривалий час після укладення договору купівлі-продажу, і, вважає, що це зроблено для прикриття якихось незаконних дій позивача або ОСОБА_5

Представник третьої особи відділу Державної автоінспекції з обслуговування м. Дніпропетровська, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи ОСОБА_5, допитаного в якості свідка, дослідивши письмові доказі у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, будучи власником автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, 06 березня 2013 року уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 854 (а.с. 5-7).

Згідно п. 10 вказаного Договору право власності на вищевказаного автомобіль виникає у Покупця ОСОБА_4 з моменту передачі ТЗ шляхом підписання акту приймання-передачі, та державної реєстрації автомобіля в органах МРЕВ ДАІ (а.с. 6).

Згідно п. 13 Договору сторони домовилися, що до моменту повного розрахунку між сторонами та підписання акту приймання-передачі Покупець має право користуватися ТЗ, без права передачі ТЗ іншим особам, заправляє ТЗ паливом, мастило, проводить поточний ремонт (а.с. 6).

Як встановлено в судовому засіданні, після укладення Договору, в січні 2014 року ОСОБА_4 сплатив повну вартість автомобіля, в звязку з чим йому був переданий спірний автомобіль, документи та ключі від нього, про що 22 січня 2015 року між сторонами угоди був складений акт приймання-передачі (а.с. 8 зворотній бік), і цей факт не оспорюється учасниками судового процесу.

У вересні 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відбулася усна домовленість про обмін транспортними засобами, а саме ОСОБА_4 передав автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2, а той, в свою чергу, передав ОСОБА_4 автомобіль MERCEDES-BENZ 508 D, реєстраційний номер НОМЕР_2, і даний факт також не оспорювався в судовому засіданні.

17 вересня 2014 року автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний відповідачем ОСОБА_1, на підставі довідки-рахунку ВІА №845924 від 17 вересня 2014 року, виданої ТОВ «Спецавтогруп» (а.с. 82).

Відповідно до ч. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути предявлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Судом встановлено, що на час звернення до суду права позивача були порушені, оскільки, виконавши усі вимоги договору купівлі-продажу, стороною якого він був (покупцем), а саме розрахувавшись в повному обсязі з продавцем ОСОБА_5, отримавши в користування автомобіль, документи та ключі від нього, ОСОБА_4 не міг набути право власності на транспортний засіб - DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, так як спірний автомобіль знаходився в користуванні третьої особи ОСОБА_2

З матеріалів справи та пояснень учасників судового процесу вбачається, що третя особа ОСОБА_5, який станом на 17 вересня 2014 року був власником транспортного засобу DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, не надавав згоду на продаж автомобіля позивачу та третій особі ОСОБА_2, не підписував правовстановлюючі документи про відчуження транспортного засобу, не приймав участь в оформленні правочину, та на час оформлення угоди в м. Дніпропетровську знаходився на території Автономної Республіки Крим (а.с. 54).

Суд не бере до уваги посилання третьої особи ОСОБА_2 на укладення договору обміну транспортними засобами між ним та позивачем, і те, що ним проведений ремонт транспортного засобу за свій кошт, як такі, що не знайшли свого підтвердження в суді.

Також суд залишає поза увагою приписи п. 13 Договору від 06.03.2013, згідно якому сторони домовилися, що до моменту повного розрахунку між сторонами та підписання акту приймання-передачі Покупець ОСОБА_4 має право користуватися ТЗ, без права передачі ТЗ іншим особам, оскільки цей доказ не стосується предмета доказування у цій справі, більш того за положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, внаслідок укладання договору купівлі-продажу без волевиявлення на це власника, транспортний засіб вибув з його володіння та з користування позивача, який був позбавлений можливості набути право власності на автомобіль на підставі укладеного правочину.

Договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, оформлений довідкою-рахунком від 17 вересня 2014 року, був укладений без додержання вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину, яке б відповідало його волі, не було, що є підставою відповідно до ст. 215 ЦК України для визнання цього правочину недійсним та задоволення позовних вимог в цій частині.

Суд вважає, що також підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання реєстрації автомобіля та свідоцтва про реєстрацію, виданого відповідачу ОСОБА_1, недійсними, оскільки реєстрація була здійснена на підставі договору купівлі-продажу, який визнаний судом недійсним.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_2, Відділ Державної автомобільної інспекції з обслуговування адміністративної території м. Дніпропетровська про визнання недійсним довідки рахунка, державної реєстрації автомобіля та свідоцтва про право власності на транспортний засіб задовольнити.

Визнати недійсним довідку-рахунок від 17.09.2014 серія ВІА № 845924, якою було оформлено договір купівлі-продажу автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, між ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Визнати недійсними реєстрацію автомобілю DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на імя ОСОБА_1 від 17.09.2014 та свідоцтво про реєстрацію від 17.09.2015.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний 20 липня 2015 року.

Суддя: О. В. Колочко