Ухвала

іменем україни

12 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Карпенко С.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні дії та скасування акта опису й арешту майна державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Красної Ангеліни Олександрівни, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 квітня 2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі № 2-647/11 за позовом ПАТ «Перший інвестиційний банк» (далі - ПАТ «ПІБ») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості ухвалено заочне рішення та 06 липня 2011 року - додаткове рішення. На підставі зазначеного заочного рішення 31 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист та старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області (далі - УДВС ГУЮ у Кіровоградській області) Красною А.О. відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПІБ». Так, 20 березня 2015 року державний виконавець Красна А.О. склала акт опису й арешту майна, за яким описано й накладено арешт на Ѕ частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2011,10 кв. м, на земельній ділянці площею 13127,91 кв. м. Заявник зазначив, що згідно зі змістом рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2015 року він 14 липня 2007 року уклав із ПАТ «ПІБ» кредитний договір № 05/07/35-КФ від 14 червня 2007 року, на забезпечення виконання умов якого він того ж дня уклав із банком договір іпотеки, предметом якого є комплекс будівель, розташованих по АДРЕСА_1, про що свідчить договір іпотеки від 14 червня 2007 року. Тобто державний виконавець звернув стягнення на Ѕ частини майна, яке є предметом іпотеки, тому звернення стягнення на Ѕ частини цього майна не відповідає вимогам ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>.

За таких обставин просив визнати неправомірним та скасувати акт опису й арешту майна від 20 березня 2015 року, складений державним виконавцем УДВС ГУЮ у Кіровоградській області Красною А.О.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року, скаргу залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаної скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із недоведеності та безпідставності заявлених вимог.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що акт опису й арешту майна від 20 березня 2015 року, складений старшим державним виконавцем УДВС ГУЮ у Кіровоградській області Красною А.О., відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та п. п. 1.5.2, 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5; державний виконавець діяв згідно з вимогами чинного законодавства та в межах своїх повноважень; прав заявника не порушено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

С.О. Карпенко

Т.О. Писана