У Х В А Л А

7 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2014 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики, інфляційні витрати, проценти за користування коштами та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання у загальній сумі 11 тис. 792, 42 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У липні 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 1 частини другої статті 258, частини третьої статті 551 та статті 1048 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня, 27 травня, 30 червня і 15 липня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 3 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції, у справі яка переглядається, прийшов до висновку, що касаційна скарга необґрунтована, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення. При цьому суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що після закінчення терміну встановленого в розписці ОСОБА_4 не виконав повністю зобов'язання щодо повернення позики, тому в силу статей 625, 1049, 1050 ЦК України він зобов'язаний повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню, не знайшовши підстав для зменшення розміру пені згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21 травня, 30 червня 2015 року та в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15 липня 2015 року суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що у зв'язку з неповерненням вчасно суми позики боржники зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням наслідків прострочення виконання грошового зобов'язання згідно зі статтями 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України. При цьому касаційний суд вважав, що наявні передбачені частиною третьою статті 551 ЦК України обставини для зменшення розміру неустойки, оскільки він значно перевищує розмір збитків.

В зазначених судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та у судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року, надана заявником для порівняння, не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів попередніх інстанцій і направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неповного встановлення та перевірки фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 15 липня 2015 року суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, а судові рішення судів попередніх інстанцій щодо повернення суми боргу за договором позики та відмови у стягненні пені є законними.

Порівняння судового рішення від 15 липня2015 року, наданого заявником як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року міститься правовий висновок, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена постанова Верховного Суду України прийнята за результатами розгляду скарги про перегляд Верховним Судом України судового рішення суду касаційної інстанції з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме - статей 261, 530, 631, 1050 ЦК України, щодо обчислення позовної давності у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 3 червня 2015 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення боргу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко