Унікальний номер справи 333/2044/15-ц
Номер провадження 2/333/1407/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 6 липня 2015 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., при секретарі Славній А.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту. 20 червня 2014 р. банк звернувся до суду з позовом про стягнення сум заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду справи оцінка дійсності договору не надавалась. Позивач вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки всупереч вимогам ст. 203 ЦК України був підписаний сторонами без дотримання вимог, необхідних для його дійсності. Зміст кредитного договору протирічить вимогам ст. 11 ч.2 Закону України «Про захист право споживачів», ст. 1054 ч.3 ЦК України, іншим актам законодавства та моральним принципам суспільства. Перед укладанням цього договору банк не ознайомив позичальника у письмовій формі з переліком обовязкової інформації, визначеної законом. Ухиляння банку від цього обовязку вплинуло на спроможність виконувати належним чином свої обовязки за договором. Зокрема, банк не розяснив позичальнику форми кредитування, не ознайомив з коротким описом їх відмінностей; позичальнику безапеляційно була навязана банком застава та порука чоловіка; не надано вичерпний перелік витрат, повязаних з кредитом; банк не попередив позичальника про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором; не повідомив про наявні форми кредитування, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; не надав інформацію про необхідність проведення оцінки заставленого майна. Крім того, зміст кредитного договору протирічить вимогам ст. 11 ч. 3, 4 Закону України «Про захист право споживачів» щодо права на дострокове повернення кредиту, відсутності щомісячних вирахувань відсотків за користування кредитом, комісії; розміщення в кредитному договорі несправедливих умов, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків сторін на шкоду споживача. З наведених підстав позивач просить суд визнати недійсними кредитний договір від 23 липня 2007 р.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що 23 липня 2007 р. позивач уклала з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір, за яким банк надав їй кредит на суму 15 000 $ зі сплатою 13,5% річних зі строком погашення до 21 липня 2017 р. При укладенні договору кредиту позичальнику не було надано інформацію про наявні форми кредитування, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; банк не попередив про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором; не надав інформацію про необхідність проведення оцінки заставленого майна. Вважаючи умови договору дискримінаційними по відношенню до позичальника, представник позивача стверджує, що договір укладено всупереч вимогам Закону України «Про захист право споживачів», й тому просить визнати його недійсним.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що при укладені кредитного договору позичальнику було повідомлено про сукупну вартість кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, а сам договір містить інформацію щодо суми кредиту, процентної ставки, суми щомісячних платежів, тощо. Зокрема, в п.1.1 договору зазначено, що позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових коливань валюти, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних котів повної вартості продукції; в п. 1.3.5 договору зазначено цільове призначення кредиту на споживчі потреби, як те вказано у заяві позичальника; п. 7.12 договору передбачено, що позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови договору, та що всі умови договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимого законодавства, зокрема, Закону України «Про захист право споживачів». Позивач ознайомилась і погодилась зі всіма умовами договору, що підтвердила своїм підписом. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити у задоволені позову.

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2007 р. у відповідності зі ст. 1054 ЦК України сторони уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким банк надав ОСОБА_3 кредит на суму 15 000 доларів США зі сплатою 13,5% річних зі строком погашення до 21 липня 2017 р., а та зобов'язалась погасити заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів, сплатити відсотки за користування кредитом та комісію. (а.с. 6-13)

Вважаючи, що зміст кредитного договору суперечить вимогам Закону України «Про захист право споживачів» та іншим законодавчим актам, позивач, посилаючись на вимоги ст. 203 ЦК України, просить суд визнати цей правочин недійсним.

У відповідності зі ст. 203 ч.1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимагаючи визнати кредитний договір недійсним, позивач посилається на порушення банком вимог ст. 1054 ч.3 ЦК України, 11 ч.2 Закону «Про захист право споживачів».

У відповідності зі ст. 1054 ч.3 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 11 ч.2 Закону «Про захист право споживачів» в редакції Закону від 1 грудня 2005 р., яка діяла на час укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Згідно п. 3.8 тих же Правил, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Дослідженням в судовому засіданні тексту кредитного договору встановлено, що згідно п. 7.12 договору сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови договору, та що всі умови договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також перед укладанням договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимого законодавства, зокрема, Закону України «Про захист право споживачів». (а.с. 11)

Заперечення представника позивача про те, що інформаційний лист позичальник не отримувала, суд не приймає до уваги, оскільки підписом договору вона підтвердила його отримання згідно п. 7.12 договору.

Суд приймає до уваги, що у п. 1.1 договору зазначено про валютні ризики: позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних котів повної вартості продукції, яку останній придбає за рахунок кредитних коштів банку; у п. 1.2.2 договору обовязок позичальника повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, встановлених графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 21 липня 2017 р.; у п. 1.3.1 договору тип відсоткової ставки та порядок її перегляду; у п. 1.3.5 договору про сплату позичальником в день видачі кредиту комісію в сумі 20 $ та мета, для якої споживчий кредит може бути витрачений, яка кореспондується із заявою позичальника про надання кредиту (а.с. ); у п. 2.1 договору вказані форми його забезпечення застава нерухомості та порука; у п. 3.2.2 договору зафіксовано право позичальника на дострокове погашення кредиту.

Крім того, у відповідності зі ст. 11 ч.4 Закону «Про захист право споживачів» в редакції Закону від 1 грудня 2005 р., яка діяла на час укладення кредитного договору, укладений між сторонами договір кредиту містить інформацію щодо суми кредиту, процентної ставки, суми щомісячних платежів, тощо.

Стверджуючи, що при укладені кредитного договору банк замовчував обставини та інформацію, які мають істотне значення, представник позивача, тим не менш, в судовому засіданні пояснив, що саме позивач звернулась до банку із заявою про видачу кредиту й ця обставина підтверджується копією заяви про надання кредиту, в якій вона зазначила мету й суму кредиту, термін кредитування, процентну ставку, розмір комісії за розрахункові касові операції та видачу кредиту, спосіб забезпечення кредиту. (а.с. ) Крім того, позивач ознайомилась і погодилась зі всіма умовами договору, що підтвердила своїм підписом. При укладені вказаної вище угоди позичальнику були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Посилання позивача на зростання курсу долару як на істотну зміну обставин, що зашкодила йому виконувати зобов'язання за договором, судом не приймається до уваги, оскільки у відповідності зі ст. 625 ч.1 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З наведених вище підстав суд відмовляє ОСОБА_3 у задоволені позову про визнання недійсним договору кредиту від 23 липня 2007 р., укладеного між нею та ПАТ «УкрСиббанк».

На підставі викладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 23 липня 2007 р. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Фунжий