АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/2520/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1352/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах опікуваної ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють як законні представники малолітнього ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_9, представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради Матвійчука С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/2520/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах опікуваної ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють як законні представники малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_11, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Ярослав Олександрович, про визнання недійсними договорів дарування.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Позивачі, звертаючись до суду з позовом у власних інтересах та інтересах недієздатної ОСОБА_2, та як законні представники малолітнього ОСОБА_6, вказували, що ОСОБА_1, його сестра ОСОБА_2, опікуном якої він є, та їх брат ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. Будинок отримали у власність в порядку спадкування після батьків. Відповідно ОСОБА_1 та недієздатна ОСОБА_2 володіють 11/24 частин будинковолодіння, а ОСОБА_6 є власником 13/24 частин будинку. Зазначали, що будинок не розділений в натурі, порядок користування також не був встановлений. Позивачі також вказували, що у будинку постійно проживають - співвласник ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_13, син ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5 та неповнолітнім сином ОСОБА_6, його донька ОСОБА_14 та співвласник - сестра ОСОБА_2, яка є недієздатною і опікуном якої є ОСОБА_1 Інший співвласник, їх брат ОСОБА_6, у вказаному будинку не проживає більше 20 років. В обґрунтування позову зазначали, що в листопаді 2014 року стало відомо, що 24 травня 2013 року співвласник _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М. провадження № 22-ц/792/1352/15

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 19, 20

ОСОБА_6 уклав договір дарування за яким подарував належну йому 1/8 частину будинку ОСОБА_7, а також 18 червня 2014 року уклав договір дарування згідно якого подарував ОСОБА_7 належну йому 5/12 частини будинку. Позивачі вказували, що укладені договора дарування порушують права інших співвласників, також при їх укладенні не були дотримані вимог щодо надання згоди органу опіки та піклування. Тому просили визнати недійсним договір дарування 1/8 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, від 24 травня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, визнати недійсним договір дарування 5/12 частини домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1, від 18 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 травня 2015 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/8 частини домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 укладений 24 травня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О. Визнано недійсним договір дарування 5/12 частини домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1, від 18 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я.О. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що при вирішенні спору суд прийшов до невірного висновку, що оскільки частка у домоволодінні не виділена в натурі, то ОСОБА_6 без дозволу органу опіки та піклування не вправі розпоряджатись належною йому 13/24 часткою будинку. Також є невірним посилання суду на необхідність отримання дозволу органу опіки та піклування, у зв'язку з тим, що у будинку проживають неповнолітній та особа, обмежена у дієздатності. Апелянт вважає, що відмовляючи в позові, суд невірно посилався на наявність родинних відносин між співвласниками та порядку користування житлом членами сім'ї, оскільки з позивачами не перебуває у родинних стосунках.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення зі слідуючих мотивів.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори дарування укладені в порушенням норм чинного законодавства, а саме Законів України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних дітей та безпритульних громадян», без дозволу органів опіки і піклування та порушують права неповнолітньої дитини та недієздатної особи на користування жилим будинком. Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 за рішенням суду визнана недієздатною, а її опікуном є ОСОБА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками кожний по 11/48 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 і проживають в цьому будинку.

Разом з ОСОБА_1 у вказаному будинку проживають його дружина ОСОБА_13, його повнолітній син ОСОБА_4, дружина сина ОСОБА_5, його неповнолітній онук ОСОБА_6, 2009 року народження, його повнолітня дочка ОСОБА_14

ОСОБА_6 є власником 13/24 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.

24 травня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_7 прийняла в дар 1/8 частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

18 червня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за яким ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_7 прийняла в дар 5/12 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.

Таким чином, на даний час ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності в ідеальних частках без поділу будинку між співвласниками в натурі та без визначення порядку користування вказаним житловим будинком.

У відповідності до ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Системний аналіз положень ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності або право на користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками або користувачами відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. Крім того вказані норми законодавства захищають право власності та речове право дітей на володіння, проживання та користування житловим приміщенням та направлення на недопущення порушень саме цих прав неповнолітніх та малолітніх осіб.

Згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_6, 2009 року народження, є сином ОСОБА_4 та онуком позивача ОСОБА_1 і відповідно має право на користування та проживання в житловому будинку по АДРЕСА_1, власником 11/48 частин якого є його дід ОСОБА_1 і з дозволу якого неповнолітній ОСОБА_6 разом з батьками проживає в будинку.

При цьому ОСОБА_6, який є власником 13/24 частин вказаного житлового будинку, не є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, 2009 року народження або особою, яка його замінює, а тому ОСОБА_6 в силу вимог ст. 361 Цивільного кодексу України міг розпоряджатися належною йому на праві власності частиною житлового будинку без попереднього дозволу органу опіки та піклування на проведення його відчуження.

Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження своєю часткою майна в залежності від того чи мають право на користування іншою часткою цього майна інші особи, зокрема, неповнолітні, якщо власник іншої частини майна є їх батьком або ж особою, яка його замінює.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що права неповнолітнього на користування та проживання в спірному житловому будинку ніяким чином не порушуються, адже право неповнолітнього ОСОБА_6, 2009 року народження, на користування та проживання в спірному житловому будинку є похідним від права користування цим будинком його батька - ОСОБА_4 та права власності його діда ОСОБА_1 і за умов проживання батька у вказаному будинку та наявності права власності діда на частину цього будинку ОСОБА_6, 2009 року народження, ніяким чином не може бути виселений з вказаного будинку чи втратити право користування ним. Зміна власника ідеальної частки в спірному будинку, який відносно неповнолітнього не є батьком чи особою, що його замінює, ніяким чином не впливає на права неповнолітнього, адже право на проживання та користування житловим будинком залишились незмінними, а тому укладення оспорюваних договорів дарування не потребувало згоди органів опіки і піклування.

Таким же чином оспрюваними договорами дарування не порушено право власності та право користування спірним житловим будинком і недієздатної ОСОБА_2, як власника 11/48 частин частини житлового будинку, оскільки її частка в праві власності залишилась незмінною і в силу вимог ст.ст.319, 321 Цивільного кодексу України договори дарування ніяким чином не вплинули на її права, як власника частини будинку.

Також не відповідають обставинам справи і висновки суду першої інстанції, про те що оскільки частина, яка належала ОСОБА_6 не була виділена йому в натурі, то відповідно без дозволу органів опіки і піклування передавати в дар ідеальну частку спірного житлового будинку було не можна. Як неповнолітній ОСОБА_6 так і недієздатна ОСОБА_2 після зміни власника ідеальної частки мають право на користування спірним будинком в тих же межах, що і до укладення оспорюваних правочинів, порядок користування будинком між співвласниками невизначений, а тому зміна власника ідеальної частки будинком ніяким чином не вплинула на права вказаних осіб.

З огляду на викладене, коли судом зроблено висновок про те, що оспорювані договори дарування є недійсними відповідно до ч. 1 ст.215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, як такі, що суперечить Законам України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про охорону дитинства», а вказані закони, виходячи із встановлених обставин, не поширюються на правовідносини, що виникли з приводу укладення оспорюваних правочинів, то оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні цього позову.

Керуючись ст. ст.307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 25 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення:

В позові ОСОБА_1, який діє в інтересах опікуваної ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які діють як законні представники малолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_11, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Романішин Ярослав Олександрович, про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко