У Х В А Л А

8 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів:Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19 червня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2014 року позови ОСОБА_4 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 літню кухню «Ж-2» та сарай «З», що розташовані по АДРЕСА_1, м. Умань, Черкаська область.

Визнано недійсним договір дарування 19/50 частин житлового будинку з житловими та господарськими будівлями за вказаною адресою від 10 травня 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 3-1023.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки за заначеною адресою розміром 0,0562 га для обслуговування житлового будинку від 10 травня 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори Дашицькою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 3-1025. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсним відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19 червня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2013 року та постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 червня 2012 року, 19 червня 2013 року, 11 березня 2015 року, 11 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовів ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що сарай і літня кухня не є окремими об'єктами права власності, і як приналежність до головної речі, а саме 19/50 житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, який належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_5, перейшли до обдарованого. Крім того, ОСОБА_5 одержала земельну ділянку у власність в період шлюбу, шляхом приватизації, тому вказане нерухоме майно є її особистою приватною власністю. Також позивач категорично відмовився від отримання грошової компенсації.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 грудня 2013 року, що надана заявником як приклад, якою судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту указаного для прикладу судового рішення зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 червня 2012 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що оскільки одним із подружжя будинок придбано в період шлюбу, а для обслуговування цього будинку була виділена земельна ділянка у власність, то в подружжя виникло право спільної сумісної власності як на будинок, так і на земельну ділянку.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року відмовлено в задоволенні заяви заявника про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції, оскільки наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для її господарської діяльності) уважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належним подружжю коштів.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 червня 2012 року, 19 червня 2013 року та 11 березня 2015 року зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 червня 2015 року, що надана заявником як приклад, відсутня в єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, зміст даної постанови тотожний змістові постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Тому постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 червня 2015 року не може бути взята до уваги як приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19 червня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко