Справа № 2-187/11.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря -Мельниковій В.М.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про зобов'язання ОСОБА_2 у місячний термін знести самочинне будівництво, стягнення судового збору, витрат на проведення експертного висновку, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, яким просив суд заборонити відповідачу продовжувати здійснення самочинного будівництва та експлуатацію будинку АДРЕСА_1 припинити порушення його прав та законних інтересів шляхом знесення самочинного будівництва, зобов'язати відповідача за власни рахунок у місячний термін знести самочинне будівництво та не чинити в цьому перешкод.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.08.2012 позов задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою коегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 22.04.2013 року рішення судів попередніх інстанцій скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справу у відповідності до ст.11-1 ЦПК України розподілено судді Барвенку В.К.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2014 року до участі у справі в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в якості третьої особи у справі залучено службу у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області.

Ухвалами Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.09.2009 року до участі у справі в якості третіх осіб залучені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (т.1 а.с 104, 105, 106).

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні судом неодноразово, в порядку ст. 10 ЦПК України роз'яснювалось сторонам сприяння судом здійсненню ними своїх прав та процесуальних обов'язків, зокрема, суд роз'яснював те, що сторони можуть просити суд витребувати чи забезпечити той чи інший доказ на обгрунтування вимог та заперечень.

Судом роз'яснювалось право позивача самостійно визначати склад відповідачів виходячи з принципу диспозитивності, роз'яснювалось право змінювати відповідача чи залучати співвідповідача, однак таким правом позивач не скористався і вважав, що склад відповідачів у поданому ним позові визначений вірно.

У квітні 2015 року позивач в останнє уточнив свої вимоги, пред'явивши позов до ОСОБА_2, третя особа- ОСОБА_5, і просив суд зобов'язати відповідача у місячний термін знести за власний рахунок самочинно побудовані ним забудови, по АДРЕСА_1 демонтувати віконні пройоми в прибудові, які виходять на сторону подвір'я позивача, схил даху направити на сторону подвір'я відповідача, стягнути з відповідача судові витрати, та витрати на проведення експертизи.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечували і подали письмові заперечення.

ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала (т.1 а.с 110).

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти знесення забудови, проте в дебатах залишив вирішення позовних вимог на розсуд суду.

Представник служби у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області заперечував проти позову, просив врахувати інтереси неповнолітніх дітей, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки та правові обгрунтування сторін, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,092 га та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (т.1 а.с 22, 85-87).

ОСОБА_2, є співвласником (разом із ОСОБА_5.) суміжної земельної ділянки, площею 0,0608 га, та співвласником (разом із ОСОБА_5.) житлового будинку по АДРЕСА_1, при цьому частки в натурі не виділені (т. 1 а.с 214-220).

Згідно експертного висновку від 23.01.2015 року № 1971 ОНДІСЕ реконструкція та нове будівництво ОСОБА_2 будівель по АДРЕСА_1 виконані з порушенням п. 7.2 СниП «Несущие и ограждающие конструкции», п.п. 3.25 ДБН 360-92, п. 2.4 СниП ІІІ-VI-80.ю п. 3.37 ДБН 360-92, п. 2.1 ДБН В 2.5-28-2006, п.п. 3.4, 3.6 ДБНВ 2.2.-15-2005, п. 3.3.2 Методическиз указаний по осуществлению государственного санитарного надзора за устройством и содержанием жилых зданий; п. 3.2 ДБН В 2.2.15-2005, п. 10.30 ДБН 360-92, СаНПиН 2605-82, п. 10.4 ДБН В 3.2-2-2009, п.п. 3.25 ДБН 360-92,, п. 1.1., 5.1 Положения о порядке представления разрешения на выполнение строительных работ; п.п. 2.15, 6.2, 9.1 ДБН А 2.2.-3-2004, п. 1.1, 1.2 ДБН А 3.1-5-96 (т. 2 а.с 161-167).

Аналогічні порушення встановлені експертним висновком ОНДІСЕ від 01.06.2010 року № 2905.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 послався на те, що його право власності зареєстровано в установленому порядку (т. 2 а.с. 31 та зворот), реконструкція не є самочиною, оскільки побудова в установленому порядку введена до експлуатаціі (т.2 а.с 67-69), і він не має заперечень щодо певної перебудови існуючих забудов, за умови надання доступу позивачем на свою земельну ділянку.

Відповідно до п.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Стаття 375 ЦК України надає право власникові земельної ділянки зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Стаття 386 ЦК України зазначає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Порядок та умови отримання дозволів на будівництво закріплені у Законі України «Про планування і забудову територій» (в редакції, що діяла на момент передачі ОСОБА_8 земельної ділянки у власність).

Відповідно до положень статей 24, 29 зазначеного Закону фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта.

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 отримавши у власність земельну ділянку з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд (присадибна ділянка)», одночасно в установленому законом порядку отримав дозвіл на будівництво, в зв'язку із чим посилання позивача на те, що ОСОБА_2 дозволу на будівництво не мав, суд знаходить безпідставними.

Проте, у відповідності до ч. 14 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції станом на 14.04.2009 року, що діяла на момент початку будівництва -початок 2010 року) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про планування і забудову територій» проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку.

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно- будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 розпочав будівництво отримавши в установленому порядку дозвіл на будівництво, але без дозволу на виконання будівельних робіт.

Допустимих та належних доказів щодо наявності на початок будівництва дозволу на виконання будівельних робіт ОСОБА_2 суду не надав.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації.

При будівництві об'єктів знесення (у разі потреби) існуючих будинків і споруд, зелених насаджень, а також відшкодування збитків власника (користувачів) будинків і споруд, земельних ділянок, здійснюється у встановленому законом порядку. Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

У відповідності до ч. 1 ст. 23-1 Закону України «Про планування і забудову територійу разі прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про передачу (надання) земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно дає право на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно- вишукувальних робіт у порядку визначному цим Законом.

Вищенаведене дозволяє суду дійти висновку, що ОСОБА_2 не дотримався встановленого порядку початку будівництва на належній йому земельної ділянки.

Проте, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 06.09.2012 року зареєстрував в ДАБІ Одеської області декларацію про прийняття об'єкту нерухомості до експлуатації, і, у подальшому, зареєстрував своє право власності на реконструйовану побудову.

Позовні вимоги про оспорювання даної декларації, реєстрації права власності відповідача не заявлялись.

Як повністю доведено матеріалами справи, ОСОБА_2 провів реконструкцію та побудови з істотним порушенням прав ОСОБА_1

Разом із тим, відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки у попередній стан.

Детальний аналіз наведених норм матеріального права дозволяє суду дійти висновку, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі при відсутності проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення до відповідальності.

Зазначена позиція суду також грунтується на роз'ясненні, зазначеному у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до роз'яснення п.24 зазначеної постанови пленуму знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Суд вважає, що відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Суд вважає, що наявність виявлених істотних порушень, що вказані в експертному висновку, перш за все мають бути усунуті відповідачем на вимогу відповідних державних органів, або в судовому порядку шляхом зобов'язання відповідача провести перебудову у відповідності до закону.

Суд враховує, що вимоги про перебудову самочинної забудови ОСОБА_2 державним органом чи органом місцевого самоврядування, або іншими особами, законні права та інтереси яких порушено самочинним будівництвом, направлено не було, позовні вимоги про перебудову самочинної забудови в установленому законом порядку жодними особами до ОСОБА_2 не пред'являлись, доказів відмови ОСОБА_2 від перебудови забудованої ним будівлі матеріали справи не містять.

Крім того, суд враховує, що в судовому засіданні безпосередньо ОСОБА_2 повідомив суду, що у випадку направлення йому вимоги про проведення перебудови, відповідні будівельні роботи будуть зроблені в найкоротший строк.

Також суд враховує, що згідно наявного експертного висновку (п. 11,2) технічна можливість приведення самочинно побудованого житлового будинку по АДРЕСА_1, у відповідність до вимог ДБН наявна, за умови складення проєктної документації, що буде виконана ліцензованою організацією у відповідності до вимог ДБН А 2.2.-3-2004, які мають виключати негативний вплив об'єкта реконструкції на експлуатацію суміжно розташованих будівель, в тому числі по АДРЕСА_2

Можливість перебудови віконних пройомів, що виходять з будинку відповідача на сторону подвір'я позивача не доведена.

Отже підстав для задоволення позову не має.

Разом із тим позивач не позбавлений можливості подати позов про перебудову самочинного будівництва відповідача, а у тому разі, якщо така перебудова не буде здійснена, вирішити питання подання позову про знесення будівництва.

В силу положень ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати (судовий збір та витрати на проведення експертизи) на рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 56, 62 Конституції України, ст. 15, 16, ч. 4 ст. 373, 375, 376, 386 ЦК України, п.п 1,2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (від 17.02.2011 року № 3038-VI), ст. 23, ч.1 ст.23-1, ч.ч. 5, 14 ст. 24, ч. 1 ст. 28, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.п. 22, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», ст. 10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 208, 212, 215, 218, 223, 293, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя В.К. Барвенко