У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення штрафу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір застави, за умовами якого відповідач передав в заставу позивачу знак для товарів і послуг «Вухо.Ком». Відповідач виступив майновим поручителем за зобов'язаннями ТОВ «М-ФОН» за угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року щодо своєчасного та повного відшкодування банку будь-яких витрат, понесених внаслідок невиконання та/чи неналежного виконання ТОВ «М-ФОН» зобов'язань за контрактом. Відповідно до положень пункту 2.1.7 договору застави передбачено обов'язок відповідача, у разі зниження вартості предмету застави, протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги заставодержателя повністю або частково замінити предмет застави на інше майно за погодженням з заставодержателем. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору заставна вартість предмету застави становить 28 762 480 грн. Відповідно до висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року ринкова вартість предмета застави - знаку для товарів і послуг «Вухо.Ком» становить 7 712 грн, що свідчить про значне зниження ціни знаку для товарів і послуг.

21 вересня 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою замінити предмет застави іншим майном, вартість якого відповідала б обумовленій сторонами в договорі заставі сумі в розмірі 28 762 480,00 грн.

Пунктом 5.2 договору застави визначено, що у разі порушення відповідачем вимог п.п. 2.1.1-2.1.4, 2.1.6, 2.1.7 договору, заставодавець сплачує заставодержателю штраф у розмірі п'ять процентів від заставної вартості предмету застави за кожен випадок порушення.

Посилаючись на те, що вимога від 21 вересня 2013 року була отримана відповідачем, однак останній не вчинив жодних дій, направлених на заміну предмету застави, позивач просив суд стягнути з відповідача передбачений умовами договору застави штраф в розмірі 1 438 124 грн.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» штраф за порушення умов п. 2.1.7 договору застави від 23 серпня 2011 року у розмірі 1 438 124 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 23 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір застави, за умовами якого відповідач передав в заставу позивачу знак для товарів і послуг «Вухо.Ком» (предмет застави).

Відповідач виступив майновим поручителем за зобов'язаннями ТОВ «М-ФОН» за угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року щодо своєчасного та повного відшкодування банку будь-яких витрат, понесених внаслідок невиконання та/чи неналежного виконання ТОВ «М-ФОН» зобов'язань за контрактом.

Відповідно до п.1.2 договору застави загальна заставна вартість предмету застави за погодженням сторін становить 28 762 480 грн.

З висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року вбачається, що станом на 15 серпня 2013 року ринкова вартість предмету застави - знаку для товарів і послуг «Вухо.Ком» становить 7 712 грн.

Пунктом 2.1.7 договору застави передбачено обов'язок відповідача, у разі зниження вартості засобу забезпечення виконання зобов'язання (предмету застави), протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги заставодержателя повністю або частково замінити предмет застави на інше майно за погодженням з заставодержателем.

21 серпня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до ОСОБА_7 з відповідною вимогою про заміну предмета застави іншим майном, вартість якого буде відповідати обумовленій сторонами вартості заставного майна - 28 762 480 грн.

Обґрунтовуючи свою вимогу, банк вказував на те, що вартість спірного предмета застави станом на момент подання вимоги складає 7 712 грн, що свідчить про зниження вартості заставного майна і відповідно до п. 2.1.7 договору застави зобов'язує заставодавця замінити предмет застави іншим майном.

Зазначена вимога отримана відповідачем 12 вересня 2013 року, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Пунктом 5.2 договору застави визначено, що у разі порушення відповідачем вимог п.п. 2.1.1-2.1.4, 2.1.6., 2.1.7 договору, заставодавець сплачує заставодержателю штраф у розмірі п'ять процентів від заставної вартості предмету застави за кожен випадок порушення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 не виконав положення п. 2.1.7 договору застави та не замінив предмет застави іншим майном на вимогу заставодержателя у зв'язку зі зниженням вартості відповідного майна, що є підставою для застосування положень п.5.2 договору застави, які регулюють відповідальність сторін за порушення умов договору, та стягнення з відповідача суми штрафу за договором у розмірі 1 438 124 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий суд не звернув уваги на умову п. 2.4.5 договору застави, якою передбачено право заставодержателя здійснювати переоцінку предмета застави у зв'язку зі змінами кон'юктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації дії основного договору за погодженням з заставодавцем, а тому банк не мав права без погодження відповідача здійснювати переоцінку заставного майна, а матеріали справи не містять доказів звернення банку до ОСОБА_7 для отримання відповідного погодження на здійснення переоцінки.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Висновок апеляційного суду про те, що банк у порушення умов договору застави здійснив переоцінку заставного майна без погодження із заставодержателем не відповідає фактичним обставинам, які склались у правовідносинах сторін, з огляду на наступне.

У висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року зазначено, що метою оцінки майна є визначення його ринкової вартості для прийняття рішення щодо звернення стягнення на заставне майно та звернення з позовом до суду; для передачі майна у власність ПАТ «Укрсоцбанк» (у тому числі шляхом укладання договору про задоволення вимог заставодержателя); для відображення в бухгалтерському обліку ПАТ «Укрсоцбанк».

За результатами вказаної оцінки з'ясовано ринкову вартість предмета застави станом на 15 серпня 2013 року, яка складає 7 712 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що обставина зниження вартості заставного майна була з'ясована не в результаті установленої договором процедури переоцінки предмета застави ПАТ «Укрсоцбанк», що зобов'язувала б банк погоджувати таку переоцінку із заставодавцем, а у зв'язку із необхідністю визначення ринкової вартості цього майна для цілей, вказаних у висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року.

Крім того, положення п. 2.1.7 договору застави встановлюють самостійну підставу для обов'язку заставодавця змінити предмета застави, зокрема, у разі зниження вартості предмету застави.

Зі змісту договору застави вбачається, що зазначений обов'язок заставодавця кореспондується із відповідним правом заставодержателя (ПАТ «Укрсоцбанк») вимагати заміни предмета застави, зокрема, у разі зниження вартості предмету застави, що передбачено положенням п. 2.4.13 цього договору.

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимогу про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 438 124 грн, заявлено ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі положень п. 5.2 договору застави та обґрунтовано тим, що відбулось зниження вартості заставного майна, а ОСОБА_6 не вчинив передбачених умовами договору дій щодо заміни предмета застави.

Позов не обґрунтовано жодними іншими обставинами, зокрема, положеннями договору щодо процедури переоцінки вартості предмета застави, дослідження якої покладено в основу висновку суду апеляційної інстанції про відмову у позові.

Обставини щодо визначення банком ринкової вартості майна для цілей, вказаних у висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року відповідачем належним чином не спростовані.

Натомість обставина, яка має значення для правильного вирішення спору, з урахуванням заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача про те, що вартість предмета застави не зменшена, належними та допустимими доказами не підтверджена.

Матеріали справи містять листи Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 03 грудня 2014 року та від 17 січня 2015 року згідно змісту яких вбачається, що відповідні експертизи про визначення вартості спірного майна не проведені у зв'язку із відсутністю оплати експертиз, які мали бути здійснені ОСОБА_6

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення статей 11, 213, 214, 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не врахував, що матеріалами справи та доводами відповідача не підтверджено тієї обставини, що банк застосовував передбачену п. 2.4.5 договору застави процедуру переоцінки заставного майна і провів вказану процедуру із порушенням. Оскільки без врахування принципу диспозитивності цивільного процесу, судом апеляційної інстанції досліджувалась процедура проведення переоцінки майна, а не наявність чи відсутність факту зниження вартості предмета застави, відносно чого було заявлено позовну вимогу, висновок суду у справі є передчасним, а оскаржене рішення не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик