УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2004 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2005 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2005 року, позов задоволено. Визнано заповіт ОСОБА_6, посвідчений 24 вересня 2003 року Десятою київською державною нотаріальною конторою на користь ОСОБА_4, недійсним.

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про перегляд рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2005 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2011 року заяву задоволено, рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2005 року у вказаній справі скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2011 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2013 року відхилено, вказані судові рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 22 жовтня 2014 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 лютого 2013 року та ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2011 року скасовано. Заяву ОСОБА_4 про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просять скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та залишити без змін ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2011 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року, рішення Подільського районного суду м. Києва від 5 лютого 2013 року, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 4 серпня 2011 та залишаючи без задоволення заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок повторної посмертної експертизи від 23 листопада 2010 року зроблений після ухвалення рішення 30 березня 2005 року, а тому ця обставина є новою, а не нововиявленою, оскільки не існувала на момент винесення рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2005 року.

Однак повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

У п. п. 1, 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що передбачений главою <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1784/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> розділу V ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2080/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього − юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку <nau://ukr08>», за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При цьому судам необхідно виходити з того, що:

- неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід вважати неправильне визначення предмета доказування чи не з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, або інших фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо), неправильну кваліфікацію правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин тощо;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце у випадках зазначення у судовому рішенні певних обставин (фактів), які не підтверджені доказами, їх недостатність, недостовірність та (або) суперечливість, відсутність мотивів прийняття чи неприйняття доказів тощо;

- невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено неправильно.

- порушення або неправильне застосування матеріального чи процесуального права має місце у разі застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню, унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин або неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене чи обмежене тлумачення.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК), порушення вимог статті 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду тощо.

У разі скасування рішення суду у зв'язку з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 309 ЦПК України) апеляційний суд повинен зазначити причинний зв'язок між порушенням норми процесуального права та прийняттям неправильного рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд після скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст. 307 ЦПК України.

Повноважень скасовувати таке рішення і постановлювати процесуальний документ з приводу розгляду заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, апеляційний суд немає, оскільки зазначене рішення постановлене не апеляційним судом.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд (відповідно до ч. 3 ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10/>, ч. 2 ст. 27 <nau://ukr/1618-15|st27/>, статей 60 <nau://ukr/1618-15|st60/>, 131 <nau://ukr/1618-15|st131/> ЦПК <nau://ukr/1618-15/>). Якщо учаснику судового розгляду було відомо про існування істотного для справи доказу, але він не вчинив жодних дій для надання його суду, а після ухвалення рішення звернувся із заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення не врахував зазначену обставину, така заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 366 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st366> ухвала суду про задоволення заяви про перегляд судового наказу, заочного рішення, рішення або ухвали у зв'язку з нововиявленими обставинами оскарженню не підлягає.

Апеляційний суд на зазначене положення закону уваги не звернув та помилково вважав, що ухвала суду першої інстанції про скасування судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами може бути предметом перевірки в апеляційному порядку, у зв'язку з чим постановлена ним ухвалав частині розгляду заяви про перегляд рішення підлягає скасуванню.

Виходячи із того, що рішення за результатом розгляду заяви про перегляд ухвалюється залежно від наявності підстав перегляду, суд апеляційної інстанції має перевіряти існування визначених ЦПК України підстав для її задоволення.

При новому розгляді справи належить врахувати наведене та мати на увазі, що, за встановлення апеляційним судом відсутності передбачених ЦПК України підстав для скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, необхідно виходити з того, що у цьому випадку суд, який розглядав заяву про перегляд, мав постановити ухвалу про залишення такої заяви без задоволення (ч. 2 ст. 365 ЦПК України).

Оскільки задоволення судом заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами всупереч вимогам ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> порушує принцип правової визначеності та право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_627815/ed_2009_05_27/pravo1/MU50K02U.html?pravo=1>.

Таким чином, апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали в частині розгляду заяви про перегляд судового рішення і відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для її скасування і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_07_05/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 342 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2012_07_05/pravo1/T041618.html?pravo=1> ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року в частині залишення без задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 березня 2005 року скасувати, з направлення на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 лютого 2015 року в іншій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк М.І. Наумчук О.М. Ситнік