АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

15 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Дарницький районний відділ ГУ ДМС України в місті Києві про усунення перешкод в користуванні власністю, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року,

встановила:

10 грудня 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення з неї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у відповідності до договору дарування квартири від 04 грудня 2014 року вона є власником вищевказаної квартири, а проживання та реєстрація в ній відповідачів перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зважаючи на те, що відповідачі в добровільному порядку не бажають звільнити квартиру, яка потрібна їй для власного проживання, просила позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 квітня 2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ОСОБА_1 набула право власності на спірну квартиру незаконно. 09 серпня 2007 року за договором купівлі-продажу він набув право власності на вказану квартиру, зареєстрував його відповідним чином та передав квартиру в іпотеку банку. Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» уклав з ТОВ «МТД ГРУП» договір про відступлення прав за іпотечним договором. Не набувши права власності на вказану квартиру, ТОВ «МТД ГРУП» уклало з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу від 12 серпня 2014 року з порушенням його законних прав та інтересів. Вказані обставини не були взяті судом до уваги, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги мотивує тим, що є матір'ю ОСОБА_2 та у відповідності до ст. 405 ЦК України має право користуватись нерухомим майном, що належить її сину на праві власності за його згоди. При цьому питання належності її сину квартири на праві власності судом досліджено не було. Вважає, що єдиним законним власником спірної квартири є її син ОСОБА_2, який набув право власності на квартиру за договором купівлі-продажу від 09 серпня 2007 року, а подальший договору купівлі-продажу цієї квартири від 12 серпня 2014 р. та договір дарування від 04 грудня 2014 р. були укладені з порушення його законних прав та інтересів. Дізнавшись про існування вказаних договорів, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Крім цього, особою, що набула права власності на квартиру відповідно до договору дарування від 04 грудня 2014 р. є ОСОБА_1, а тому ОСОБА_5 є неналежним позивачем у справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі перешкоджають позивачу користуватися своєю власністю, що відповідно до статей 317, 321, 386, 391 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 04 грудня 2014 р. ОСОБА_4 передав у власність обдарованій ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру під АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до п. 2 вказаного договору, документом, що підтверджує право власності дарувальника на відчужувану квартиру є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Татаринцевою Є.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.08.2014 р. за реєстровим №143. Право власності дарувальника на квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.08.2014 р., номер запису про право власності:6655472, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна :63, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Татаринцевою Є.А. 12.08.2014 р., індексний номер витягу 25500640.

Доказів того, що право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру було оспорено в судовому порядку, суду першої інстанції надано не було.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 09.07.2015 р., власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1, як новий власник спірної квартири, бажає використовувати її для власного проживання, проти чого відповідачі заперечують.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За вимогами ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до положення ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Проживання відповідачів в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності повному обсязі.

Доказів вселення відповідачів до спірної квартири на правах членів сім'ї позивача матеріали справи не містять.

Обставини вселення ОСОБА_3 до бувшого власника спірної квартири ОСОБА_2 правового значення не мають.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на спірну квартиру і, відповідно, має всі законні підстави володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Суду першої інстанції не було надано доказів перебування в провадженні суду іншої справи, від якої залежав розгляд даного спору, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги вказану обставину.

Помилкове зазначення прізвища позивача у вступній та мотивувальній частинах рішення може бути усунуто шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав до його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22ц/796/9760/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.