Справа № 587/409/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області, ОСОБА_2 про скасування державних актів на землю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначаючи, що він є власником ? частини домоволодіння №53 по вул. Першотравнева с. Косівщина Сумського району Сумської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 Іншою частиною житлового будинку із господарськими будівлями володіла ОСОБА_4, яка 23 серпня 2014 року померла. Спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_2 У січні 2015 року він надав у розпорядження позивачки копії державних актів на право приватної власності на земельну ділянку від 31.07.2006 року, у відповідності з якими ОСОБА_4 було передано у приватну власність всю земельну ділянку за адресою вул. Першотравнева, буд. 53 с. Косівщина Сумського району, хоч на той час покійній належало дише ? частина зазначеного домоволодіння. Посилаючись на ці обставини позивачка вважала, що, оскільки ОСОБА_4 була власницею лише ? домоволодіння, державні акти на землю при домоволодінні мали бути видані покійній ОСОБА_4 лише на ? частину земельних ділянок. Позивачка вважала, що державні акти є незаконними та підлягають скасуванню, тому просила постановити рішення, яким просила визнати незаконними державні акти, які порушують її права.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області в судове засідання не зявився, від управління Держземагенства України надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника, при винесені рішення покладались на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилався на те, що строки звернення до суду вийшли за термін давності позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 08 лютого 2007 року ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку із господарськими будівлями за адресою: с. Косівщина, вул. Першотравнева, буд. 53( арк. с. 9, 10).

Зазначена частина домоволодіння була отримана позивачкою в порядку спадкування після померлого 8 лютого 2007 року ОСОБА_5, якому ? частина домоволодіння належала на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Косівщинською сільською радою 12 листопада 1987 року, зареєстрованого в Сумському ООБТІ 23 листопада 1987 року за р.№180 ( ар. с. 9).

Відповідно до договору дарування від 27 серпня 1984 року інша частина вказаного будинку належала ОСОБА_4, якій ? частина будинку була подарована її матірю ОСОБА_6 ( арк. с. 6).

23 серпня 2014 року ОСОБА_4 померла.

Спадкоємцем після померлої є ОСОБА_2

Таким чином, обидві сторони є власниками ? частини домоволодіння №53 по вул. Першотравнева с. Косівщина Сумського району Сумської області, що також підтверджується копією технічного паспорту на домоволодіння( ар. с. 11-13).

З копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ №056153 від 31 липня 2006 року та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ № 056152 від 31 липня 2006 року вбачається, що на підставі рішення 14 сесії 24 скликання Косівщиньскої сільської ради від 19 серпня 2004 року земельні ділянки площею 0,1115 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,0420 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд земельні ділянки передані у приватну власність ОСОБА_4 ( ар.с. 7.8).

Приймаючи рішення 14 сесії 24 скликання від 19 серпня 2004 року про передачу спірних земельних ділянок ОСОБА_4, Косівщиньскою сільською радою Сумського району не було взято до уваги, що ? частиною спірного домоволодіння з 1987 року володів ОСОБА_3, а іншою ? частиною домоволодіння №53 по вул. Першотравневій в с. Косівщина Сумського району володіла з 1984 року ОСОБА_4.

Таким чином, обидва спадкодавця володіли ? частиною домоволодіння кожний, отже, кожному з них належало право користування земельною ділянкою при зазначеному домоволодінні і кожний мав право на безоплатну приватизацію ? частини земельної ділянки.

Не дивлячись на це, право власності на спірну земельну ділянку отримала лише ОСОБА_4, спадкоємцем якої після її смерті є ОСОБА_2, а ОСОБА_3, спадкоємцем якої є ОСОБА_1, була протиправно позбавлена своєї частки в земельній ділянці, хоча має на праві власності будівлі та споруди, що розташовані на спірній земельній ділянці і право власності на які ніким не оспорюється.

Відповідно до ч.4 ст. 112 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки отримані ОСОБА_4 державні акти на землю суттєво порушують права ОСОБА_1, яка є спадкоємцем ОСОБА_3, державні акти підлягають скасуванню.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 в судовому засіданні посилався на те, що право власності за земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав ( ст. 125 Земельного кодексу України). Право власності у ОСОБА_4 на спірні земельні ділянки виникло 31 липня 2006 року ( дата видачі державних актів на землю). Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 отримала 8 лютого 2007 року, з цього часу до подачі позову пройшло 7 років, тому ОСОБА_2 вважав, що строк позовної давності пропущений позивачкою, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У відповідності з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.( ст. 257 ЦК України).

У відповідності з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.( стаття 267 Цивільного кодексу України).

В судовому засіданні представник позивачки послідовно стверджував, що про порушення свого права позивачка узнала в січні 2015 року, коли від управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області їй стало відомо, що спірна земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_4 ( ар.с. 39).

Дізнавшись про існування державних актів на землю на імя ОСОБА_4 позивачка зверталася до управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області з заявою про скасування державних актів на землю, що порушують її права, однак їй було рекомендовано звернутися до суду.( ар. с. 40,41), що вона і зробила 9 лютого 2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 послався на інформацію ДП «Сумський інститут землеустрою», у відповідності з якою в 2008 році ОСОБА_1 зверталася до підприємства із замовленням на виконання топографо-геодезичних робіт та проектно-вишукувальних робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, надані для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою с. Косівщина, вул. Першотравнева, 53, про що сторонами були укладені відповідні договори на виконання робіт.( ар. с. 81, 82,83,84,85,86).

Разом з тим, ця обставина не може свідчити про те, що позивачка ще в 2008 році узнала про порушення свого права.

Сам ОСОБА_2 пояснив суду, що спорів з приводу землекористування між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не виникало, ОСОБА_1 постійно на протязі багатьох років користувалася спірною земельною ділянкою, користується нею і на даний час; він як спадкоємець після померлої ОСОБА_4 також ніколи не предявляв позивачці претензій з приводу користування спірною земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району від 16 жовтня 2008 року визнано нечинним та скасовано рішення сільської ради №205 від 28.11.1995 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність спірної ділянки та надано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації щодо виготовлення документів на право власності на спірну земельну ділянку в рівних частках, тобто по ? частині кожній( ар. с. 90).

З тексту рішення сільської ради вбачається, що ініціатором перегляду порядку землекористування і володіння спірною земельною ділянкою була саме ОСОБА_4, яка звернулася до сільської ради з заявою про скасування рішення виконкому Косівщинської сільської ради в частині передачі їй, ОСОБА_4, спірної земельної ділянки. Таким чином, і ОСОБА_4 і ОСОБА_1 намагалися спільними зусиллями виправити допущену сільською радою помилку в частині надання спірної земельної ділянки і просили надати дозвіл на розробку технічної документації щодо посвідчення права власності на спірну земельну ділянку відповідно до належних їм часток у праві власності в домоволодінні, тобто по ? частині.

Зазначене, на думку суду, свідчить про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не виникало спорів щодо користування та права власності на земельну ділянку, не виникало спорів з приводу землекористування і між ОСОБА_1 та ОСОБА_2Г.(про що він сам заявив в судовому засіданні), отже, до 2015 року ОСОБА_1 не вважала, що її право порушене, про порушене право позивачка дізналася лише в 2015 році, отримавши відповідь управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області про наявність державних актів на землю, тому, вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачка не порушила строк позовної давності; видані з порушенням закону спірні Державні акти на землю порушують права ОСОБА_1 як землевласника та землекористувача, тому порушене право позивачки підлягає судовому захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, ст. ст. 112, 120, 116, 155, Земельного кодексу України, ст.ст. 256,261, 267 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати незаконним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ № 056152 від 31 липня 2006 року та Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії СМ №056153 від 31 липня 2006 року, скасувавши запис про їх реєстрацію.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя