Справа № № 576/2689/14-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.15 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - «Банк») про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання припинення дії договору про іпотечний кредит та стягнення (повернення) коштів в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в.

За змістом внесеного до Глухівського міськрайсуду 13 листопада 2014 року підтриманого і уточненого в суді позову та пояснень представника позивачки в суді сторона позивачки просить суд визнати недійсною укладену між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», і позивачкою 14 серпня 2008 року додаткову угоду (надалі - Угода) до укладеного між ними 14 листопада 2007 року договору про іпотечний кредит № SUGWGI (надалі - Договір), визнати зазначений Договір припиненим у дії у зв'язку з виконанням у повному обсязі позивачкою своїх зобов'язань за його умовами та стягнути з відповідача на користь позивачки в порядку застосування правових наслідків недійсності Угоди 966289 грн. як суму коштів, які позивачка переплатила відповідачу при виконанні своїх зобов'язань за умовами Договору. При цьому, як на підставу для визнання Угоди недійсною сторона позивачки посилається на несправедливість її (угоди) умов, порушення принципу рівності сторін у договорі при укладенні цієї Угоди з огляду на положення ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2 і 5 ст. 18 та п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також на положення пунктів 2.1, 2.4, 3.4, 3.5, 3.6 та 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі - Правила), затверджених Постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року.

Представник відповідача безпосередньої участі в проведених судом судових засіданнях у справі не взяв, але за змістом надісланих суду представником відповідач заперечень на позов, його (представника (заяв) і клопотань сторона відповідача позов ОСОБА_1 не визнає, посилаючись на те, що з огляду на положення діючого законодавства та умови Угоди відсутні правові підстави для визнання Угоди недійсною у зв'язку з несправедливістю її умов, оскільки ця угода, за умовами якої була проведена конвертація залишку валюти за основним договором про іпотечний кредит, була укладена за ініціативою (за заявою) ОСОБА_1, і умови цієї Угоди на час її укладення були вигідними для ОСОБА_1. Окрім невизнання позову ОСОБА_1 з наведених підстав, представник відповідача надісланою до суду заявою від 14 липня 2015 року просить застосувати до позову ОСОБА_1 позовну давність, посилаючись при цьому на те, що з дня укладення Угоди, яку позивачка просить визнати недійсною , минуло більше трьох років.

З'ясувавши обставини справи, події і факти, що передували зверненню позивачки до суду з даним позовом, дослідивши надані суду докази та оцінивши доводи сторін з огляду на положення діючого законодавства щодо предмету спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності, і ОСОБА_1 був укладений договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 в тимчасове користування (у кредит на споживчі цілі - поліпшення якості окремої квартири) грошові кошти у розмірі 300000 грн. із строком погашення (повернення) кредиту не пізніше 14 листопада 2022 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, а також інших платежів в порядку, на умовах та у строки, передбачені договором.

14 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі заступника директора по бізнесу «Іпотечне кредитування» Сумської філії товариства ОСОБА_4 і ОСОБА_1 була укладена додаткова Угода до Договору, якою Договір (його текст) був викладений у новій редакції, за змістом якої (нової редакції) істотно змінились й умови кредитування, які раніше передбачались Договором.

Так, за змістом п. 2.4 Договору позичальник був зобов'язаний щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтет ними платежами у сумі не менше 4241 грн. 65 коп. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відкритий у кредитора рахунок № НОМЕР_1 і останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 15 листопада 2022 року.

За змістом п. 8.7 Договору кредит мав вважатися погашеним в момент зарахування грошової суми у повному обсязі на відповідний рахунок кредитора, а за змістом п.п. 8.8, 8.9 Договору кредитор був наділений правом на власний розсуд змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення його (кредитора) фінансового стану чи поточних коливань валютних ставок за вкладами та інших несприятливих для кредитора змін у кредитній політиці та вимагати від позичальника дострокового (через сім днів після отримання вимоги кредитора) повернення кредиту у разі незгоди на продовження дії Договору за збільшеною відсотковою ставкою.

За змістом укладеної між відповідачем і позивачкою 14 серпня 2008 року Додаткової угоди умови кредитування і виконання позивачкою як позичальником зобов'язань істотно змінились на погіршення становища ОСОБА_1, як позичальниці, а відтак - споживачки.

Так, за змістом п.п. 1.1, 1.2, 8.1 Угоди кредит надавався позивачці вже на строк з 14 серпня 2008 року по 14 листопада 2017 року в обмін на її зобов'язання, як позичальника, по поверненню кредиту, сплаті відсотків та винагороди в зазначені у договорі строки; кредит вже надавався у вигляді строкового кредиту у розмірі 63946,37 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу погашення кредиту у разі невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту.

За змістом п. 6.4 Угоди при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

За змістом п. 7.3 Угоди всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором, є відсотками в розумінні ЦК України.

За змістом п. 7.4 Угоди розмір річної відсоткової ставки дорівнює двадцяти місячним відсотковим ставкам.

Встановлений п. 8.1 Угоди розмір відсотків за користування кредитом становить 1,17% на місяць, що відповідає, 14,4% річних, а встановлений п. 8.4 Угоди розмір пені за порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту у 0,15% за кожний день прострочки відповідає 54,75% річних.

За змістом п. 5.4 Угоди за кожен випадок порушення позичальником строків погашення заборгованості і платежів по будь-якому з грошових зобов'язань за кредитним договором нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане позичальником, а за змістом п. 5.5 Угоди термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Цими пунктами Угоди позовна давність збільшена лише для кредитора.

З показань допитаного в суді в якості свідка ОСОБА_5 вбачається, що він працював у Глухівському відділенні ПАТ «ПриватБанк» протягом 2003-2008 років, в тому числі завідуючим відділенням - з 2004 року; що Додаткова угода з ОСОБА_1 була укладена не з ініціативи ОСОБА_1, а фактично на вимогу банку, оскільки у разі відмови ОСОБА_1 від укладення додаткової угоди до раніше укладеного кредитного договору на умовах банку вона повинна була достроково, у скорочений строк повернути раніше отриманий кредит у гривні.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 дія Закону України «Про захист права споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (надалі - Закон № 1023-ХІІ) поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За змістом положень ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі (в числі іншого) про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом ч. 4 тієї ж статті кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За змістом положень ч. 5 тієї ж статті до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом положень ч. 8 тієї ж статті кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі додаткового повернення споживчого кредиту, є нікчемною.

За змістом положень ч.ч. 1 і 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

За змістом п.п. 4 і 5 ст. 21 Закону № 1023-ХІІ права споживача в будь-якому разі вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком; банк зобов'язаний докласти максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку; банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

За змістом п.п. 2.1 і 2.4 Правил банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови

кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

За змістом п. 3.5 Правил банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору,

яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у

зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної

політики банку).

За змістом п. 3.6 Правил Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач

має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну

користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача

тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку

(прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або

споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин

(укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття

повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення

кредитного договору тощо).

За змістом п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки

зобов'язані під час укладення кредитного договору:

попередити споживача, що валютні ризики під час виконання

зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

надати інформацію щодо методики, яка використовується банком

для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з

конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час

погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування

ним.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення Угоди, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно д положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зміст наведених положень Угоди з огляду на наведені положення законодавства дають суду достатні правові підстави для визнання недійсною Угоди як правочину, при вчиненні якого були недодержані вимоги положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, і застосування правових наслідків визнання недійсним такого правочину. Такий висновок суду ґрунтується на очевидній несправедливості вцілому умов Угоди, їх суперечності принципу добросовісності, що було і є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища ОСОБА_1, як споживачки у даних правовідносинах, а відтак - на недодержанні в момент його вчинення наведених положень Закону № 1023-ХІІ та Правилам.

Дійшовши висновку про наявність підстав для визнання недійсною Угоди, суд визнає за можливе й задовольнити позовні вимоги позивачки в частині припинення дії Договору у зв'язку з фактичним повним виконанням позивачкою своїх зобов'язань по поверненню отриманого у відповідача кредиту та в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 966289 грн. в порядку повернення їй банком суми коштів, які вона переплатила банку при виконання своїх зобов'язань за умовами Договору, оскільки ці доводи сторони позивачки ґрунтуються на наведених положеннях ч. 1 ст. 216 ЦК України, а щодо розрахунку переплаченої позивачкою банку грошової суми на виконання своїх зобов'язань за умовами Договору - його змістом та змістом наданих суду на дослідження стороною позивачки оригіналами квитанцій по проведеним позивачкою платежам на виконання своїх зобов'язань станом по день прийняття цього рішення судом. Так, за Договором банк надав ОСОБА_1 у кредит 300000 грн., а ОСОБА_1 всього сплатила банку (з урахуванням курсу валют) 1212729 грн..

Доводи сторони відповідача щодо наявності підстав для застосування до позовних вимог ОСОБА_1 позовної давності суд визнає неслушними з огляду на зміст Угоди щодо періоду (строку) її дії та ч. 1 ст. 267 України, за змістом якої за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-5, 11-16, 203, 215, 216, 236, 509, 526, 598, 599, 634, 638, 1054 та 1055 ЦК України, а також ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 30, 60, 79, 88, 212-214 та 292-296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в.

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсною укладену між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_1 14 серпня 2008 року додаткову угоду до укладеного між ними 14 листопада 2007 року договору про іпотечний кредит № SUGWGI, а зазначений договір про іпотечний кредит припиненим у дії з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 966289 грн. в порядку повернення їй банком суми коштів, які вона (ОСОБА_1) переплатила банку при виконанні своїх зобов'язань за умовами укладеного між ними договору про іпотечний кредит № SUGWGI від 14 листопада 2007 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір по справі у розмірі 3897 грн. 60 коп. (3654 грн.+243 грн. 60 коп.)

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на рішення. Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутніми при проголошенні рішення, мають право подати апеляцію на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду. У разі ненадходження апеляцій рішення суду набере законної сили після спливу строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського міськрайсуду О.С. Демченко

Повний текст рішення суду виконаний суддею 14 серпня 2015 року.