Справа 688/1606/15-ц
№ 2/688/502/15
Рішення

іменем України

12 серпня 2015 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Никитюк К.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідно до договору дарування від 11.07.2003р. є власником квартири АДРЕСА_1, де, крім неї, зареєстрований відповідач, шлюб з яким був розірваний судом 27.06.2003р., свідоцтво про розірвання шлюбу отримано нею 06.06.2012р. Позивач не заперечувала проти його тимчасового проживання. Неодноразово наполягала, що ця квартира буде подарована одному з її синів, а пізніше наполягала, щоб він добровільно виписався з квартири, оскільки з місць позбавлення волі мав повернутися її син. Відповідач добровільно залишив місце свого проживання в квартирі позивача 25.08.2012р., квартирою не цікавився, його особистих речей в квартирі немає. Реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає їй, як власнику, повною мірою розпоряджатися своїм майном, вона несе надмірні витрати з оплати житлово-комунальних послуг. А тому, на підставі ст. 405 ЦК України просила визнати ОСОБА_2 такою особою, що втратила право користування квартирою №72 по вул. Українській, 67А у м. Шепетівка.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що відповідач не проживає у квартирі з 25.08.2012р. без поважних причин, що є підставою для задоволення позову. Зазначила, що позивач перебуває за кордоном та не має можливості прибути у судове засідання для дачі особистих пояснень.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі з 1989 року по 2012 рік. Зареєстрований у спірній квартирі як член сімї позивача (чоловік) з 30.07.2003р., з того часу проживав в квартирі постійно, робив ремонти, поліпшував житлові умови, оплачував комунальні послуги. Позивач знаходилася в Італії на заробітках, приїжджала декілька раз в рік під час відпустки. Рішенням суду від 27.06.2003р. шлюб був розірваний, однак вони продовжували разом проживати, вести спільне господарство до 2012 року. Позивач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу влітку 2012 року та почала вимагати, щоб він звільнив квартиру. Застосовувала щодо нього фізичну силу, погрожувала фізичною розправою, а також тим, що її син ОСОБА_5, який відбував покарання за умисне вбивство, звільниться та вчинить з ним розправу. Під такими погрозами та психологічним тиском, побоюючись за своє життя і здоровя, він змушений був залишити квартиру 25.08.2012р. Тимчасово, до квітня 2013 року проживав у сина ОСОБА_6 у м. Шепетівка, вул. М.Котика, 9, після чого тимчасово переїхав проживати до іншого сина ОСОБА_7 у м. Шепетівка, вул. Партизанська, 35, де проживає і на даний час. При цьому, в спірній квартирі залишилися його особисті речі, зимовий одяг, посуд, інструменти, а також спільно нажите майно, яке не було розділене між подружжям. Свого житла він немає. З приводу погроз з боку дружини він декілька раз усно звертався до дільничного інспектора, а пізніше письмово звертався до правоохоронних органів. У вересні 2012 року він прийшов до квартири, щоб переодягнутися, однак позивач замінила вхідні замки, від яких він не мав ключів. В жовтні 2012 року син позивача ОСОБА_5 звільнився з місць позбавлення волі та почав проживати в цій квартирі разом зі своєю співмешканкою. Будучи засудженим за умисне вбивство з особливою жорстокістю та наркоманію, ОСОБА_5 продовжував вести аморальний спосіб життя та вживати наркотики в квартирі позивача. Зазначив, що ніколи не втрачав інтересу до квартири, вважає її спільною сумісною власністю подружжя, з приводу чого звертався до суду з позовом, який наразі залишений без розгляду, та з позовом про вселення. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки не проживає у квартирі з поважних причин: створення позивачем нестерпних умов для проживання, погрози, шантаж, психологічний тиск, створення перешкод у користуванні житлом.

Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що відповідач змушений був покинути квартиру, іншого житла немає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 11 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3182, позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на квартиру зареєстроване за ОСОБА_4 22.08.2003р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Шепетівське бюро технічної інвентаризації від 22.08.2003р.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 26.08.1989р., який був розірваний рішенням Шепетівського міського суду Хмельницької області від 27.06.2003р. ОСОБА_4 отримала свідоцтво про розірвання шлюбу лише 06.06.2012р. Від шлюбу дітей не мають.

З паспортів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вбачається, що вони зареєстровані у спірній квартирі з 30 липня 2003 року по даний час.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто серед членів сім'ї наймача виділяють дві категорії:1) безспірні члени сім'ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, ОСОБА_2 на час реєстрації у квартирі був членом сімї власника чоловіком ОСОБА_4, а після отримання свідоцтва про розірвання шлюбу 06.06.2012р. він став колишнім членом сімї власника квартири, що само по собі не позбавляє його права користування займаним приміщенням.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Права членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Визначальною вимогою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність поважних причин, які б перешкоджали праву на користування житлом.

Переліку таких поважних причин цивільне законодавство не містить, в звязку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сімї власника права на користування жилим приміщенням зясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої.

Та обставина, що відповідач не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 серпня 2012 року визнана сторонами, а, отже, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Посилання представника позивача на те, що відповідач, який майже 10 років проживав в спірній квартирі, проводив там ремонти, сплачував комунальні послуги, добровільно, без будь-яких поважних причин втратив інтерес до неї та з власної ініціативи залишив квартиру є нелогічними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що є головою будинкового комітету будинку №67А по вул. Українська в м. Шепетівка. Відповідач зареєстрований у квартирі №72 та проживав в ній до серпня 2012 року. ОСОБА_2 розповідав йому, що дружина погрожує йому сином, який знаходиться в місцях позбавлення волі та вимагає звільнити квартиру. Свідок порадив відповідачу тимчасово виїхати з квартири, що той і зробив. Пізніше ОСОБА_2 прийшов, щоб переодягнутися, однак не зміг потрапити в квартиру через заміну замка на вхідних дверях, про що був складений відповідний акт.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що працює дільничним інспектором Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області. З червня 2013 року обслуговує дільницю по вул. Українська, 67А, де проживав ОСОБА_2 Після нього у квартирі став проживати ОСОБА_5, який звільнився з місць позбавлення волі. ОСОБА_2 жалівся на нього, що він не впускає до квартири. Інспектор приходив до ОСОБА_5 для профілактичної бесіди з ним.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що 25.08.2012р. його мати ОСОБА_4 попросила відповідача звільнити належну їй на праві власності квартиру, що ним було зроблено. Відповідач забрав свої речі та поїхав проживати на ІНФОРМАЦІЯ_2, де проживає на даний час. Про конфлікти між колишнім подружжям йому нічого невідомо, оскільки він з ними не проживав.

Відповідно до довідки про звільнення серії КИВ №08568 від 11.10.2012р., син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відбував покарання у Бучанській ВК №85. Був засуджений 19.10.2001р. Хмельницьким апеляційним судом за ст. 93 п. «е» (умисне вбивство з особливою жорстокістю) КК України до 13 років позбавлення волі. Раніше судимий за ст. 229-6 ч. 1 КК України (незаконне зберігання, придбання, виготовлення наркотичних засобів). Звільнився з місць позбавлення волі 11.10.2012р. на підставі постанови Ірпінського міського суду від 03.10.2012р. в звязку з тяжким захворюванням. Прямує до місця проживання АДРЕСА_2. Підпадає під адміністративний нагляд, став на облік в Шепетівському МВ 19.10.2012 року.

Як випливає з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.08.2014р. відповідач ОСОБА_2 іншого житла немає.

На даний час ОСОБА_2 тимчасово проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, що належить його синові ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 27.08.2007р. Вказані обставини підтверджуються довідкою квартального комітету №2 від 30.03.2015р., довідкою про належність житлової площі на будинковолодіння від 07.09.2007р.

Відповідно до акта, складеного головою будинкового комітету від 12.09.2012р., ОСОБА_2 не зміг увійти в квартиру АДРЕСА_3, оскільки його колишня дружина ОСОБА_4 замінила внутрішній замок на вхідних дверях квартири, а сама поїхала в Італію.

Заміна замка на вхідних дверях у вересні 2012 року, ключі від яких відповідачу не були надані, що також не заперечувалося представником позивача, свідчить про те, що з боку позивача створювалися перешкоди у користуванні квартирою.

Як вбачається з висновку Шепетівського МВ УМВС України в Хмельницькій області №2484 від 18.07.2013р. про результати розгляду матеріалів по заяві ОСОБА_2 по факту вчинення відносно нього неправомірних дій з боку його колишньої дружини ОСОБА_4, 16.07.2013р. до Шепетівського МВ звернувся ОСОБА_2 Перевіркою встановлено, що після розлучення ОСОБА_4 погрожувала фізичною розправою своєму колишньому чоловікові ОСОБА_2 Опитати ОСОБА_4 не представилось можливим, оскільки вона проживає в Італії. В своїй заяві та поясненнях від 16.07.2013р. ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_4 погрожує йому фізичною розправою напротязі року, вимагає, щоб він знявся з реєстрації. В поясненнях ОСОБА_5 від 18.07.2013р. останній зазначав, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5. Його мати ОСОБА_4 перебуває в Італії на заробітках. Про конфлікти між колишнім подружжям ОСОБА_1 йому нічого невідомо.

Отже, з цих матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 в липні 2013 року, тобто до спливу 1 року свого не проживання у квартирі, звертався до правоохоронних органів з приводу погроз фізичною розправою з боку ОСОБА_4

Відповідач категорично заперечував, що самостійно обрав собі інше місце проживання, оскільки лише у звязку з неприязними стосунками із колишньою дружиною (позивачем), яка перешкоджала спільному проживанню, він був змушений тимчасово переїхати до будинку, що належить його синові.

Аналогічні заперечення ОСОБА_2 надавав під час розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у 2013 році. Позов був залишений без розгляду на підставі ч. 3 ст. 207 ЦПК України.

Крім того, 14.11.2014р. ОСОБА_2, відстоюючи свої права, звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на ? квартири, який був залишений без розгляду на підставі ч. 5 ст. 207 ЦПК України.

Також, 12.02.2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. На даний час провадження у справі зупинено на підставі ч. 4 ст. 201 ЦПК України.

З цього випливає, що ОСОБА_2 вважає своїм постійним місцем проживання квартиру ІНФОРМАЦІЯ_6 і не бажає втрачати з нею правовий звязок.

Пояснення свідка ОСОБА_10, який є сином позивача, суд оцінює критично, оскільки вони суперечать вищевикладеним матеріалам справи та не підтверджують дійсні причини залишення відповідачем житла.

Таким чином, досліджені матеріали справи в своїй сукупності та взаємозвязку доводять, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні житлом і він вживав заходів для відновлення своїх житлових прав.

Вищевикладені обставини, які не були спростовані позивачем належними, допустимими та достатніми доказами, дають суду підстави визнати, що ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі з поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У звязку з відмовою у задоволенні позову, понесені судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Ю. Цідик