Справа № 242/481/15-ц
Провадження № 2/242/280/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2015 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого - судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г, представника відповідача Старенченко Ф.І., представника третьої особи Шашкова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидове Донецької області, про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 13.02.2015 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, в якому зазначив, що він працював тривалий час працював на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля». Висновком МСЕК від 19.05.2004 року йому вперше встановлено стійка втрата професійної працездатності в розмірі 5 % внаслідок нещасного випадку на виробництві, про що було складено за формою Н-1 від 30.12.2003 року. Крім того, відповідно до висновку МСЕК від 07.05.2008 року йому було встановлено стійка втрата професійної працездатності в розмірі 40 % внаслідок професійного захворювання, яке виразилося в процесі виконання трудових обов'язків на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля». Внаслідок вищевказаного нещасного випадку на виробництві він перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Шкода, яка була спричинена його здоров'ю, він вважає непоправною, оскільки з моменту травми та до теперішнього часу була порушена його нормальна життєдіяльність. На теперішній час він не може виконувати певні роботи по господарству та був вимушений відмовитись від своїх звичок. Також він вимушений звертатися за допомогою до медичних закладів та проходити курси лікування, що порушує його життя та тягне за собою негативні наслідки, які згубно відображаються на його нервовій системі. Все це заподіює йому моральну шкоду яку він оцінює в 13 5000 гривень. Просить суд, стягнути з ДП «Селидіввугілля» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання 13 500, 00 гривень.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з клопотанням провести розгляд справи за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача - ДП «Селидіввугілля» за довіреністю Старенченко Ф.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що позивач є особою, яка підлягає обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Рішенням Конституційного Суду України у справі № 2-рп/2008 від 02.10.2008 року визначено, що до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», не застосовується передбачене ст. 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди як один із засобів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом. Оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності не передбачено відшкодування моральної шкоди, просить суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Представник третьої особи - ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Селидове - за довіреністю Шашков В.В. заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних наслідків, заподіяних фізичній особі... Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неспроможність продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, у настанні інших негативних наслідків». Отже, з урахуванням положень пункту 3 вищевказаної Постанови, позивач повинний надати докази про моральні переживання в зв'язку з ушкодженням здоров'я, про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення стосунків з оточуючими людьми, дані про настання інших негативних наслідків. При цьому, у відповідності зі ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до пункту 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає, зокрема, наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, у якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду із чого він при цьому виходить. Документи, на які посилається позивач, а саме: довідки МСЕК та акти про розслідування професійного захворювання, нещасного випадку на виробництві і встановлення в зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. В зв'язку з чим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне.

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_3 тривалий час працював на підприємствах вугільної промисловості.

Згідно Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 30.12.2003 року № 62, складеного на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_3 під час виконання ним трудових обов'язків була травма в вигляді: травми другого пальцю лівої руки.

Згідно довідки МСЕК серії 2-18 АВ № 097492 від 19.05.2004 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді ОСОБА_3, встановлено втрата професійної працездатності у розмірі 5 % за травмою від 27.12.2003 року.

Згідно Акту про розслідування хронічного професійного захворювання від 10.04.2008 року, складеного на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», причиною професійного захворювання ОСОБА_3, а саме: хронічна вертреброгенна попереково-крижова радикулопатія у стадій тривалого загострення з вираженим больовим та м'язово-тонічним синдромами, лівостороннім корінцевим синдромом, стала тривала робота в умовах важкої праці, підземний стаж 28 років, в тому числі на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» - 19 року 9 місяців, робота гірника очисного забою відноситься до категорії робіт важкого ступеня тяжкості, важкість праці складає 648 Вт, при нормі 45 Вт..

Відповідно довідки МСЕК серії ДОН-04 № 080503 від 07.05.2008 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді ОСОБА_3, встановлено втрата професійної працездатності у розмірі 45 %, з яких: за травмою від 27.12.2003 року - 5 % та за професійним захворюванням 40 %.

Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган.

Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об'єднанням профспілок.

На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності.

Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що з'ясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання професійного захворювання та трудового каліцтва у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він частково (45%) втратив професійну працездатність. За станом здоров'я він обмежений у побуті, у зв'язку з отриманим каліцтвом він знаходиться під наглядом лікарів, проходить систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені його звичайні соціальні зв'язки, по теперішній час його здоров'я не покращується, він продовжує хворіти і вимушений для підтримання свого здоров'я знову звертатися до лікувальних закладів. Стан здоров'я постійно погіршується, порушився життєвий ритм, він і його рідні відчувають душевні страждання. Втрата ним працездатності призвела до порушення життєвих зв'язків і потребують для цього додаткових зусиль для організації свого життя. Отриманих виплат у зв'язку з втратою професійної працездатності повною мірою не можуть відшкодувати ті витрати, які понесені ним по теперішній час направлені на поновлення і нормалізацію стану здоров'я. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 13 500 грн.

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_3 трудового каліцтва 27.12.2003 року на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності 5 % та професійного захворювання на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності 40 %, необхідність постійного лікування, суд визнає, що трудове каліцтво та професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_3 завдано моральну шкоду.

Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини трудового каліцтва та професійного захворювання, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва отриманого 27.12.2003 року - 1500 гривень та професійного захворювання отриманого на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» - 12 000 гривень. Таким чином, у загальній сумі, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 13 500 грн.

Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 11, 60, 61, 81, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 153, 237-1 Кодексу законів України про працю, статтями 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_3 13 500 (тринадцять тисяч п'ятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» судовий збір в дохід держави у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя