Справа № 564/527/15-ц
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя - Цвіркун О. С.
при секретарі - Федас І. О.
за участю позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", відділення №72 Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення незаконно привласнених коштів,
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №72 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що між ними та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі відділення № 72 у м. Костопіль було укладено договори про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті. Після закінчення строку дії Договорів, вони звернулася до відділення з проханням повернути суму вкладу та сплатити нараховані проценти згідно умов укладених договорів. Однак банк повністю не задовольнив прохання позивачів в досудовому порядку, адже кошти повністю так і не були повернуті. Позивачі вказують, що банк порушує їх права як власників грошових коштів, а тому просить суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму вкладу та проценти розраховані за умовами вищевказаного договору та моральну шкоду.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнили позовні вимоги щодо стягнення коштів вкладу та нарахованих процентів, та просили суду стягнути з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 у сумі 3353, 27 Доларів США, та на користь ОСОБА_3 у сумі 5735 Доларів США., інші позовні вимоги залишили не змінними, і крім того підтримали позовну заяву із викладених у ній обставинах, просили суд позов задовольнити у повному обсязі, та вказали, що не заперечують стосовно винесення заочного рішення по справі.
Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутності суду не надали.
Враховуючи думку позивача та представника позивачів, які не заперечували проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі.
Суд, заслухавши позицію позивача ОСОБА_1 та представника позивачів, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 13.11.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 72 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір №300131/131783/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Відповідно до даного договору позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.5.167642.012, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 1520, 86 Доларів США на строки зазначені у пунктах 1.1.1.-1.1.13, зі сплатою відсотків річних відповідно до строків депозиту від 8,20% до 10 % (а.с.22-24).
Окрім того, 24.11.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 72 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір №300131/136801/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Згідно цього договору позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.3.167642.014, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 3000 Доларів США на строки зазначені у пунктах 1.1.1.-1.1.13, зі сплатою відсотків річних відповідно до строків депозиту від 8,20% до 10 % (а.с.20-21).
Також, 08.12.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 72 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір №300131/143699/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США. Відповідно до умов даного договору позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.2.167642.015, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 2000 Доларів США на строки зазначені у пунктах 1.1.1.-1.1.13, зі сплатою відсотків річних відповідно до строків депозиту від 8,20% до 10 % (а.с.27-28).
Крім того, 08.01.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №72 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір №300131/152522/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Згідно до умов цього договору позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.2.167642.016, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 1694,83 Доларів США на строки з 08.01.2015 року по 08.02.2015 року, зі сплатою відсотків річних відповідно до строків депозиту 10 % (а.с.31).
Судом також встановлено, що 08.01.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 72 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір №300131/152522/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Відповідно до даного договору позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.2.167642.016, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 1694,83 Доларів США на строки з 08.01.2015 року по 08.02.2015 року, зі сплатою відсотків річних відповідно до строків депозиту 10 % (а.с.34).
19.01.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення №72 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено Договір №300131/159415/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті. Згідно до умов даного договору позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.2.130653.022, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 1151,31 Доларів США на строки з 19.02.2015 року по 19.03.2015 року, зі сплатою відсотків річних відповідно до строків депозиту 10 % (а.с.37).
У відповідності до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, зі змінами та доповненнями, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
На підставі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Встановлено, що позивачі свої зобовязання по вищевказаних договорах депозиту виконали та передали банку грошові кошти у відповідних сумах для зарахування їх на Вкладні рахунки (а.с.21, 25, 29, 32, 35, 38,).
Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення тиміну, встановленого договором.
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після закінчення строків дії вищевказаних договорів банківських вкладів звернулися до відділення № 72 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами про видачу всіх сум вкладів (а.с. 26, 29, 30, 33, 36, 39).
Із наданих позивачем ОСОБА_3 квитанцій вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплачено їй згідно депозитної угоди №300131/136801/07-14 від 24.11.2014 року кошти в сумі 641,86 Доларів США(а.с.48-54), згідно депозитної угоди №300131/143699/07-14 від 08.12.2014 року кошти в сумі 2000 Доларів США (а.с.55) та згідно депозитної угоди №300131/131783/07-14 від 13.11.2014 року кошти в сумі 1520,86 Доларів США (а.с.57) .
З наданих позивачем ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплачено йому згідно депозитної угоди №300131/152522/1-15 від 08.01.2015 року кошти в сумі 2052 Доларів США (а.с.56).
Таким чином, з досліджених матеріалів справи, вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не повністю повернуто позивачам вклади (депозити) зі нарахованими відсотками передбаченими вказаними вище договорами.
Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
За ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Як вбачається із наданого позивачами розрахунку, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виплачено суми банківських вкладів та відсотків за користування ними з моменту закінчення договору і по 07.07.2015 року, у розмірі ОСОБА_5 5735 Доларів США та ОСОБА_1 3353,27 Долари США (а.с.133-134).
Наданий позивачами розрахунок, суд визнає достовірним, оскільки відповідачами не надано доказів на його спростування.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Таким чином, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи положення закону та умови договорів банківського вкладу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми вкладу та процентів нарахованих на них станом на 07.07.2015 року у сумі 5735 Доларів США на користь ОСОБА_3 та у сумі 3353,27 Доларів США на користь ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
В той же час, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення з відповідача упущеної вигоди є необґрунтованою, виходячи з наступного.
Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Також, необхідно зазначити, що саме відповідно до ст. 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Заявляючи позов про стягнення упущеної вигоди, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 посилалися на те, що кошти, які винен їм відповідач вони могли покласти на депозитний рахунок іншого банку та отримувати, наприклад, 12 відсотків річних, але у зв'язку з тим, що відповідач кошти не повернув вони їх не поклали на депозитний рахунок банку, а відповідно не отримали запланований прибуток.
В той же час, позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що дійсно позивачі мали намір розмістити кошти на депозит в іншому банку, а саме: депозитний договір, який розірваний у зв'язку з не поверненням боржником коштів та інші документи.
За таких обставин, оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження того, що вони мали б реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі і не отримали їх саме внаслідок неповернення належних їм грошових коштів відповідачем, то така вимога не підлягає задоволенню.
Фактично під час надання пояснень в суді сторона позивачів наполягала на тому, що відповідач повинен сплатити проценти за користування коштами і саме такі доходи вони мали на увазі, коли заявляли вимогу про стягнення упущеної вигоди.
Тобто, встановлений судом правовий характер спірних відносин не свідчить про те, що позивачам заподіяно збитки у виді упущеної вигоди. Положення п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, які мали місце в цьому випадку.
Крім того, не підлягають задоволенню також вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.
Як на правову підставу позовних вимог в цій частині, позивач посилається на Закон України Про захист прав споживачів. Разом з тим, п. 5 ч.1 ст.4 вказаного закону передбачає право споживача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством, а тому вимоги цього закону не можуть поширюватись на спірні договірні відносини сторін. При цьому суд також враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин які визначають її характер та обсяг.
Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу .
Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ".
Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно зазначених норм склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачами надано до суду договори про надання правової допомоги від 16.02.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру від 16.02.2015 року про сплату позивачами адвокату ОСОБА_2 коштів в загальній сумі 8000 грн. (а.с.40-42, 44-46, 126-127).
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на корить позивачів витрат понесених останніми на оплату правової допомоги у розмірі 4000 грн. кожному.
Окрім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Зважаючи, на той факт, що позовні вимоги позивачів задоволені в іноземній валюті - в загальній сумі 9088,27 доларів США, суд вважає за необхідне для правильного визначення суми судового збору, вирахувати дану суму у еквіваленті до гривні станом на дань винесення рішення.
Згідно інформації Національного банку України, станом на 07 липня 2015 року, офіційний курс гривні до долара США становить 2126.5897 гривень за 100 доларів США.
Таким чином, враховуючи наведене з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 1932 грн. 16 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 553, 526, 610, 611, 1060, 1061, 1067, 1075 ЦК України,, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про стягнення незаконно привласнених коштів - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на користь ОСОБА_1 кошти по договорам строкового банківського вкладу (депозиту) у розмірі 3353, 27 Доларів США (три тисячі триста п'ятдесят три долари 27 центів).
Стягнути з Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на користь ОСОБА_3 кошти по договорам строкового банківського вкладу (депозиту) у розмірі 5735 Доларів США (п'ять тисяч сімсот тридцять п'ять доларів).
Стягнути з Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на користь ОСОБА_1 витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на користь ОСОБА_3 витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Врешті позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Стягнути з Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в прибуток держави судовий збір в сумі 1932 (тисячу дев'ятсот тридцять дві) гривні 16 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_6