Справа №489/2805/15-ц 14.07.2015 14.07.2015 14.07.2015
Провадження №22-ц/784/1686/15
Суддя по 1 інстанції Коваленко І.В.
Категорія 59 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

14 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю:

-представника позивача Банку - ОСОБА_2,

-представника відповідача Ленінського відділу ДВС - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, (далі - Ленінського відділу ДВС), ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту.

В обгрунтування позову Банк посилався на те, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, укладеним 18 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_4, останній передав в заставу Банку автомобіль SKODA, модель: Fabia Classic, 2007 року випуску, реєстраційний номер ВЕ 9711АН, уклавши 18 липня 2007 року договір застави рухомого майна. Відомості про обтяження рухомого майна зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 5352162 від 24 липня 2007 року.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2012 року частково задоволено позовні вимоги Банку. В рахунок погашення заборгованості, яка утворилася у ОСОБА_4 за кредитним договором в сумі 57 546,27 дол. США станом на 2 квітня 2012 року, звернуто стягнення на вказаний предмет застави шляхом укладення Банком договору купівлі - продажу автомобіля з іншою особою покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, з наданням усіх повноважень Банку для здійснення продажу.

Проте, в базах даних ОСОБА_5 УМВС України в Миколаївській області міститься запис про арешт вказаного транспортного засобу, накладений 10 липня 2008 року за № 1896966 Ленінським відділом ДВС.

Посилаючись на викладене та вимоги ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», а також порушення його прав заставодержателя, позивач просив зобовязати Ленінський відділ ДВС скасувати арешт, накладений 10 липня 2008 року у ОСОБА_5 УМВС України в Миколаївській області.

Заперечуючи проти позову, представник Ленінського відділу ДВС посилався на те, що у відділі відсутні будь-які дані щодо наявності виконавчого провадження та накладення ними арешту на вказаний автомобіль у 2008 році. До того ж, позивач безпідставно посилається на те, що саме їх відділом накладено арешт, тоді як довідка ДАЇ такої інформації не містить.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року відмовлено у задоволенні позову Банку.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Ленінський відділ ДВС є неналежним відповідачем, оскільки відсутні належні докази щодо накладення саме ним оспорюваного арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі:

- виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

- якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 липня 2007 року між Банком та ОСОБА_4А укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 31 010,20 дол. США для придбання автомобіля.

В порядку забезпечення виконання зобовязання за цим кредитним договором, ОСОБА_4 передав в заставу Банку автомобіль SKODA, модель: Fabia Classic, 2007 року випуску, реєстраційний номер ВЕ 9711АН, уклавши 18 липня 2007 року договір застави рухомого майна. Відомості про обтяження рухомого майна зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 5352162 від 24 липня 2007 року.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2012 року частково задоволено позовні вимоги Банку. В рахунок погашення заборгованості, яка утворилася у ОСОБА_4 за кредитним договором в сумі 57 546,27 дол. США станом на 2 квітня 2012 року, звернуто стягнення на вказаний предмет застави шляхом укладення Банком договору купівлі - продажу автомобіля з іншою особою покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, з наданням усіх повноважень Банку для здійснення продажу.

Позивач посилався на те, що в базах даних ОСОБА_5 УМВС України в Миколаївській області міститься запис про арешт вказаного транспортного засобу, накладений 10 липня 2008 року за № 1896966 Ленінським відділом ДВС.

На підтвердження цього надав не завірену компютерну роздруківку без дати, в якій міститься запис про те, що працівником ВРЕР з обслуговування 23 липня 2008 року запис про накладення арешту на вказаний автомобіль «100708 ДВС Ленінського» (а.с. 7 оборот).

На запит суду першої інстанції Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Миколаєва УДАЇ УМВС України в Миколаївській області 14 травня 2015 року надана завірена копія реєстраційної картки на даний транспортний засіб, яка містить запис про власника автомобіля, яким є ОСОБА_4, а також про те, що автомобіль придбаний на кредитні кошти і його відчуження заборонено («кредит ПриватБанк відчуження заборонено») (а.с. 22-23).

На запит апеляційного суду щодо накладення арешту на автомобіль, 11 липня 2015 року цей же Центр повідомив, що згідно бази НАІС «Автомобіль» України на вказаний автомобіль дійсно накладалося тимчасове обмеження на зняття з обліку ВДВС Ленінського РУЮ від 10 липня 2008 року № 13501. Іншої інформації суду не надано та копію відповідного документу на запит суду не надіслано.

За такого, доводи позивача в апеляційній скарзі про арешт вказаного автомобіля саме Ленінським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, є лише припущенням, тому законних підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1,4 ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що право позивача, про захист якого заявлено в позові, Ленінським відділом ДВС не порушено.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: