Рішення

Іменем України

08 червня 2015 року

Теребовлянський районний суд в складі:

Головуючого Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, редакції газети "Воля" про захист честі, гідності, ділової репутації та віщкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, редакції газети "Воля" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у якому просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію Позивача (ОСОБА_1С.), відомості опубліковані у статті «Де ж зміни ?!» від 26 грудня 2014 року та поширені відносно позивача 26 грудня 2014 року в громадсько-політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191), а також просить зобов'язати відповідачів спростувати відомості, поширенні ними 26 грудня 2014 року у статті «Де ж зміни ?!», яка була опублікована в громадсько - політичній газеті Теребовлянщини «Воля» №52(1191) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем з сторони відповідачів, в тім числі, автора цієї статті про те, що поширенна ним інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_1, не пізніше 15-ти днів з дня набрання рішення суду законної сили, посилаючись на мотиви, викладені в позовні заяві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник просять позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на мотиви, викладені в позовні заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позову не визнали та заперечували проти задоволення позову.

Відповідач представник редакції газети «Воля» у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, що є у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено наступне:

26 грудня 2014 року у громадсько-політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191) надрукована та розповсюджена стаття під назвою: «Де ж зміни ?», автор наведеної статті ОСОБА_2. У статті газети «Воля», її автор, зазначає наступне : «За сприяння ОСОБА_3 і С.ОСОБА_1, ОСОБА_4 зараз на посаді директора сортодослідницької станції. ОСОБА_3 продовжує пропихати М. ОСОБА_1 на посаду головного лікаря Теребовлянської центральної комунальної районної лікарні. У той час, коли проходила ОСОБА_5,кращі сини і дочки проливали кров і жертвували життям за кращу долю народу, а ОСОБА_1 підтримували антимайдан».

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні стверджував, що ОСОБА_1 підтримував «антимайдан», що він бачив ОСОБА_1 в м. Києві, а також стверджував те, що викладене у статті газети «Воля» є правдивою інформацією та відповідає дійсності, однак будь яких доказів, які б підтвердили правдивість вказаної у статті інформації та її достовірність суду не надано.

Натомість позивач ОСОБА_1 є керівником Товариство з обмеженою відповідальністю аграрного підприємства « Колос -2 », де працюють десятки людей, при його безпосередньому сприянні, виділено грошові кошти в розмірі 169008 гривень 50 копійок на підтримку Майдану та антитерористичної операції.

Відповідно до довідки від 30 грудня 2014 року № 237 виданої ТОВ АП «Колос-2» про те, що ОСОБА_1 є співвласником і директором ТОВ АП «Колос-2».

Відповідно до довідки від 30 грудня 2014 року № 236 виданої ТОВ АП «Колос-2» про те, що ТОВ АП «Колос-2», яке о очолює ОСОБА_1 на підтримку майдану і антитерористичної операції виділено коштів на суму 169008 грн. 50 коп.

ТОВ АП «Колос-2» перераховано 19 лютого 2014 року - 10 000 грн., 26 червня 2014 року перераховано 5000 грн. та 05 вересня 2014 року 11000 грн. на майдан (згідно видаткових касових ордерів а. с. 13, 15, 17).

11 жовтня 2014 року ТОВ АП «Колос-2» придбало на суму 27 000 грн. берци цигейка та бушлати, що було передано для антитерористичної операції.

Згідно накладної від 20 жовтня 2014 року виданої ТОВ АП «Колос-2» про придбання товару на суму 688 грн. 50 коп. солдатів, що приймають участь в антитерористичній операції.

Згідно видаткової накладної № 903 від 24 грудня 2014 року ТОВ АП «Колос-2» надало товару борошна на суму 40000 грн. одержувачем було Міністерство оборони України.

Таким чином розповсюджена відповідачами інформація в газеті «Воля» про позивача є недостовірною. Поширюючи через газету зазначену інформацію невизначеному колу осіб, якими є читачі цієї газети, відповідачі зганьбили честь і гідність та ділову репутацію позивача.

Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивачки, порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Тобто, вимагати прилюдного спростування та відповіді можуть фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права.

Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до чинного законодавства України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Суд критично оцінює твердження ОСОБА_2 про те, що він сам особисто бачив ОСОБА_1 на «антимайдані» в м. Києві, так як відповідач не зміг пояснити коли і де саме він бачив позивача ОСОБА_1 у вказаному місці, а інших доказів які б підтверджували його твердження відповідачем суду у судовому засіданні не представлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань.

За таких обставин суд вважає, що розповсюджені відповідачами відомості та дії відносно позивача слід визнати такими, що порочать честь, гідність позивача.

Пунктом 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таке спростування здійснюється незалежно від вини особи,яка її поширила. Окрім того, у п.7 ст. 277 зазначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» вказано, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції.

Таким чином враховуючи вище наведене суд вважає, що слід визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 відомості опубліковані у статті «Де ж зміни ?!» від 26 грудня 2014 року та поширені відносно позивача 26 грудня 2014 року в громадсько - політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191) та та слід зобовязати редакцію газети «Воля» спростувати відомості, поширені ними 26 грудня 2014 року у статті «Де ж зміни ?!», яка була опублікована в громадсько-політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, не пізніше 15 ти днів з дня набрання рішення суду законної сили.

Наведена відповідачами інформація завдає шкоду діловій репутації ОСОБА_1 тім числі, і як на депутата Теребовлянської районної ради та голову спілки сільськогосподарських підприємств Теребовлянського району,оскільки справляє враження на Теребовлянську громаду, моїх виборців та аграріїв району, переконуючи її в тому, що позивач чинить аморально та зневажає закон. Застосовуючи обман, відповідачі намагаються переконати значну кількість громадян, в тому числі - мешканців Теребовлянщини, в корисливих та меркантильних мотивах його діяльності, створити серед них враження про начебто його відношення до махінацій з державними посадами, використання фінансових ресурсів під час загальнодержавної кризи в інтересах не патріотичних налаштованих верств населення.

Згідно посвідчення № 49/10 дійсного до 31 жовтня 2015 року ОСОБА_1 є депутатом Теребовлянської районної ради шостого скликання.

В результаті протиправних дій відповідачів, цілеспрямованих, усвідомлених щодо поширення вищезазначеної недостовірної інформації про позивача, якою опорочено честь, гідність і ділову репутацію, йому спричинено моральну шкоду - втрати немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації, ускладнення подальшого активного громадсько-політичного життя.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак, із врахуванням обставин наведених позивачем та встановлених судом у судовому засіданні, суд вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди слід задоволити частково, стягнувши з ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 завданої моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, редакції газети "Воля" про захист честі, гідності, ділової репутації та віщкодування моральної шкоди слід задовільнити частково, визнавши недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 відомості опубліковані у статті «Де ж зміни ?!» від 26 грудня 2014 року та поширені відносно позивача 26 грудня 2014 року в громадсько- політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191) та зобовязавши редакцію газети «Воля» спростувати відомості, поширені ними 26 грудня 2014 року у статті «Де ж зміни ?!», яка була опублікована в громадсько-політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, не пізніше 15 ти днів з дня набрання рішення суду законної сили.

Також слід стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації.

У решті позовних вимог слід відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Також слід стягнути з відповідачів в користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 179, 88, 179 ЦПК України, 28, 68, 32, 55 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 22, 23, 201, 277, 280, 297, 1166, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

ВИРІШИВ :

Позов задовільнити частково.

Визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 відомості опубліковані у статті «Де ж зміни ?!» від 26 грудня 2014 року та поширені відносно позивача 26 грудня 2014 року в громадсько - політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191).

Зобовязати редакцію газети «Воля» спростувати відомості, поширені ними 26 грудня 2014 року у статті «Де ж зміни ?!», яка була опублікована в громадсько-політичній газеті Теребовлянщини «Воля» № 52 (1191) у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, не пізніше 15 ти днів з дня набрання рішення суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації.

У решті позовних вимог відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом не матеріального характеру.

Стягнути з редакції газети «Воля» в користь ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом не матеріального характеру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК