Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1940/15 Головуючий у 1-й інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Шевченківського районного осуду м.Запоріжжя від 21 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ "Акцент-Банк" звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, зазначивши, що 21.04.2012 року між останнім та ПАТ "Акцент-Банк" укладено договір №А261RХ71310032, відповідно до якого ОСОБА_3 21.04.2012 отримав кредит у розмірі 3 193,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов Договору він складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення кредиту здійснюється шляхом надання Банку грошових коштів, які складаються з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії та інших витрат.

ОСОБА_3 своїм підписом у договорі підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між Банком кредитно - заставний договір.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 15.07.2014р. має заборгованість за кредитом у сумі 9 369,46 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 193,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3,66 грн., заборгованості за комісією у сумі 1 628,43 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 3 622,01 грн., штрафів у сумі 500,00 грн., та 422,36 грн..

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором №А261RХ71310032 від 21.04.2012 року у сумі 9 369,46 грн., судові витрати у сумі 243,60 грн..

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Акцент-Банк", в якому просив суд визнати кредитний договір №А261RХ71310032 від 21.04.2012 недійсним, посилаючись на те, що у момент його укладання не міг керувати своїми діями та не усвідомлював значення своїх дій внаслідок психічної хвороби та стягнути з на його користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного осуду м.Запоріжжя від 21 січня 2015 року у задоволенні первісного позову ПАТ "Акцент-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ "Акцент-Банк", третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про визнання кредитного договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №А261RХ71310032 від 21.04.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк".

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2 900,00 грн.

ПАТ "Акцент-Банк" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволені зустрічного позову - вимовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ „Акцент-Банк" задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний суд обгрунтовно виходив з наявних у справі доказів та вимог норм діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215, п.2 ч.1 ст.208, ч.2 ст.1055 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, зокрема, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Правочини між фізичною особою та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмовї форми є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Акцент-Банк" звернулося до суду з з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 21.04.2012 року між останнім та ПАТ "Акцент-Банк" укладено договір №А261RХ71310032, відповідно до якого ОСОБА_3 21.04.2012 отримав кредит у розмірі 3 193,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 своїм підписом у договорі підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між Банком кредитно - заставний договір і у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 15.07.2014р. має заборгованість за кредитом у сумі 9 369,46 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 193,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3,66 грн., заборгованості за комісією у сумі 1 628,43 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 3 622,01 грн., штрафів у сумі 500,00 грн., та 422,36 грн..

Проте із висновку судово-психіатричної експертизи № 632 від 06.11.2014 року, проведеною КП „Областна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_3 у період укладення кредитного договору від 21.04.2012 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді параноїдної шизофренії. Внаслідок чого на час складання кредитного договору, 21.04.2012 року не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними. Крім того з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 багато років страждає на психічну хворобу , з 1985 року перебуває на оліку У КП „Областна клінічна психіатрична лікарня" , є інвалідом 2-ї групи та непрацездатним/ а.с. 34 - 35 /.

Частиною 3 ст. 218 ЦК України передбачено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Однак із матеріалів не вбачається, щоб відповідач отримував від Банку кредитні кошти за вищевказаним кредитним договором та проводив погашення цього кредиту.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про суперечливість висновку судово-психічної експертизи прийняти до уваги неможливо, бо висновком експертизи імперативно встановлено, що на час складання кредитного договору ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, а тому і неможливо визнати доводи апелянта, що ОСОБА_3 свідомо обрав спосіб отримання кредиту та його отримав шляхом перерахування на рахунок торгово-сервісного підприємства, як і визнати те, що суд мав всі підстави для застосовування двохсторонньої реєстритуції з власної ініціативи.

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу адвокати врахуванню не підлягають, бо спростовуються договором про надання адвокатом правових послуг, актом приймання-предачі правових послуг, їх розрахунком та квітанцією про сплату вказаних послуг/ а.с. 36, 37, 80-82 /.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ПАТ "Акцент-Банк" відхилити.

Рішення Шевченківського районного осуду м.Запоріжжя від 21 січня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: