Справа № 399/42/15-ц
Провадження 2/399/95/15
Рішення

Іменем України

13 листопада 2015 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценеко Т.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання договору та додаткової угоди до договору оренди землі недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним укладений договір оренди землі належної позивачу земельної ділянки від 20 січня 2005 року терміном на 10 років, тобто до 2015 року, який зареєстрований 31.05.2005 року в ОВКР ФДП «ЦЗК» та укладену додаткову угоду від 10.03.2009 року до договору оренди землі на строкове платне користування за № 140 від 31 травня 2005 р. терміном на 10 років, між позивачем та відповідачем, яка була зареєстрована 24.03.2009 р. за № 76 у Світловодському міськрайонному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центра державного земельного кадастру», та повернути земельну ділянку в її користування.

Свій позов мотивує тим, що вона є власником вищевказаної земельної ділянки, якою не користувалася, і їй не було відомо хто її використовує за призначенням. Приблизно в 2006 році онука позивача повідомила їй про те, що земельна ділянка, належна позивачу, перебуває в оренді у ТОВ «Верес», але особисто із ОСОБА_3 ніякої угоди на оренду земельної ділянки не укладали, однак позивач отримувала в осінній період від онуки орендну плату за користування земельною ділянкою.

Потім ОСОБА_3 від своєї онуки дізналася, що раніше письмово був укладено договір оренди належної їй земельної ділянки від 20.01.2005 року терміном на 10 років, тобто до 2015 року. Крім того 10.03.2009 року укладена додаткова угода до договору оренди землі. Договір оренди землі за № 140 від 29.01.2005 року, акт прийому передачі до договору оренди землі та додаткову угоду до вказаного договору оренди землі позивач не підписувала взагалі і хто такий «орендар» їй було невідомо. Позивач звернулася до уповноваженого представника відповідача, офіс якого знаходиться в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, з проханням про припинення використання ним належної їй земельної ділянки, однак, відповідач відмовив, пославшись на договір оренди який з його слів було нею укладено 20.01.2005 року терміном на 10 років, при цьому надавши їй копію договору. З копії вказаного договору оренди землі вбачається, що поставлений підпис орендодавця ОСОБА_3, їй не належить, крім того, відповідач у відмові припинення користування земельною ділянкою посилався також і на акт про передачу та прийом земельної ділянки від 20.01.2005 року де також є її підпис, на що позивач пояснила відповідачу, що наданий ним для огляду договір оренди землі та акт прийому передачі земельної ділянки нею ніколи не підписувалися.

Відповідачу було запропоновано добровільно повернути їй в користування земельну ділянку, якою він незаконно користується, на що їй було відмовлено, що змусило ОСОБА_3 звернутись до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що його довірителька є власником земельної ділянки, яка розташована на території Василівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Земельною ділянкою позивач не користувалася. Від своє онуки дізналася, що земельною ділянкою користується ТОВ «Верес», за що отримувала відповідну орендну плату. Основний договір, який укладений на 10 років ОСОБА_3 не підписувала. На даному договорі є підпис ОСОБА_4. Додержання умов договору не виконуються відповідачем. В звязку з вищевикладеним просив визнати договір оренди недійсним та повернути земельну ділянку, а також стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір.

Позивач ОСОБА_3 позов підтримала. В судовому засіданні пояснила, що вона жодного разу нічого не підписувала. Про додаткову угоду дізналася перед судом. Гроші за земельну ділянку не отримувала, а отримувала зерно.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав. В судовому засіданні пояснив, що позовна вимога позивача до ТОВ «Верес» є необґрунтованою. При підписанні договору особи сторін були перевірені. Договір оренди був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її бабусею, у 2005 році коли укладали договір вона розписалась у договорі, отримувала кошти за її землю. Бабуся на той момент була вдома, але чому вона сама не підписалася не памятає. Кошти весь час отримувала ОСОБА_4 і віддавала їх бабусі. Їй ніхто нічого не говорив так як її це не цікавило. Про додаткову угоду свідок ОСОБА_4 не знала, дізналася лише тоді коли звернулася до ТОВ «Верес» у 2013 році. Працівником ТОВ «Верес» було показано додаткову угоду про продовження строку оренди. Свідок також зазначила, що додаткову угоду підписав її колишній чоловік. На момент підписання договору ОСОБА_4 мала прізвище Павлюк, у 2014 році вона змінила своє прізвище на ОСОБА_4. Колишній чоловік говорив, що підписував пусті бланки.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що йому зателефонувала уповноважена особа, щоб він приїхав отримав зерно в с. Василівка біля контори. Коли він приїхав йому сказали щоб він підписав додаток, можливо додадуть зерно. Підписував додаток до договору, але кошти не отримував. Додаток був пустим бланком. Було написано лише прізвище на бланкові і він підписався, підписався просто «Земляна». ОСОБА_5 років два назад дізнався про те, що саме додаткову угоду підписав, йому сказали працівники ТОВ «Верес», щоб він розписався додадуть зерна. Копію додаткової угоди йому не надали.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що працює заступником директора ТОВ "Верес" з 1998 року. Також пояснила, що особисто ОСОБА_3 не знає, а оскільки право використання факсимільного підпису має лише вона, то й факсимільний підпис на договорі ставила вона.

Суд заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною першою ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

20.01.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі, підписано акт прийому передачі до договору оренди землі, що підтверджується їх копіями /а.с.4-6/.

10.03.2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Верес» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі /а.с.7/.

Спірна земельна ділянка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 458558 /а.с. 8/.

З матеріалів цивільної справи також вбачається, що позивач як сама особисто так і через представництво своєї онуки неодноразово зверталася письмово до ТОВ «Верес» з проханням про припинення дії договору оренди /а.с.41-46/.

Генеральним директором ТОВ «Верес» у задоволені заяви надісланої позивачем та онукою позивача щодо розірвання договору оренди було відмовлено та розяснено наступне, що дострокове розірвання договору можливе лише за умови виплати компенсації понесених орендарем збитків /а.с.47,53/.

В судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи /а.с. 66-67/ та ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28.04.2015 року призначено відповідну експертизу /70-71/.

26.05.2015 року до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшло від судового експерта ОСОБА_7 клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи в якому просив надати вільні зразки підписів ОСОБА_3 в оригіналах документів, що не відносяться до даної справи на 12-15 документах, виконанні у 2000-2009 роках /а.с.73/.

Представником позивача ОСОБА_1 до суду було подано заяву, в якій він відмовився від проведення експертизи у звязку з неможливістю надання для проведення почеркознавчої експертизи вільних зразків підпису ОСОБА_3 /а.с.114/.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін, враховуючи, що судом в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснялось право сторони заявити клопотання щодо призначення повторної експертизи, а також наслідки ненадання суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивачем не надано переконливих і безспірних доказів того, що оспорюваний договір оденди землі та додаткова угода до вказаного договору укладено без додержання вимог ч.3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, за відсутності волевиявлення позивача, яка його не підписувала та про існування якого їй взагалі не було відомо.

Керуючись ст.ст. 10,11,15,60,80,88,208,209,213-215,294,296 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання договору та додаткової угоди до договору оренди землі недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 листопада 2015 року.

Суддя М.М. Лях