УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Nemiroff» про стягнення компенсації при звільненні та суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Nemiroff» (далі - ДП «Nemiroff») про стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 177 110 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, та просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн, посилаючись на те, що наказом відповідача від 29 квітня 2014 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України з 30 квітня 2014 року, проте, при звільненні відповідачем не проведено з ним повного розрахунку.

У березня 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, просив вважати його позовними вимогами стягнення з відповідача 20 533 грн 16 коп. компенсації за невикористану відпустку, 389 312 грн 66 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 1 травня 2014 року по 17 березня 2015 року та 1 тис. грн моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року ухвалу суду першої інстанції в частині закриття провадження за позовними вимогами ОСОБА_4 до ДП «Nemiroff» про стягнення моральної шкоди скасовано та в цій частині повернуто до Дніпровського районного суду м. Києва для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові ухвали в частині закриття провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, та в цій частині передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових ухвал в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про оплату праці» у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до вимог закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

За правилами ч. 4 ст. 10 цього Закону визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічні вимоги містить ч. 7 ст. 12 ГПК України, відповідно до якої господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі стягнення заробітної плати.

Установлено та вбачається з матеріалів справи що ОСОБА_4 звернувся до ДП «Nemiroff» з позовом про стягнення компенсації при звільненні за невикористану відпустку та середнього заробітку 17 липня 2014 року. Провадження у справі про банкрутство ДП «Nemiroff» ухвалою господарського суду Вінницької області порушено 22 липня 2014 року.

Оскільки за вирішенням трудового спору у порядку цивільного судочинства ОСОБА_4 звернувся до порушення справи про банкрутство, суд першої інстанції у відповідності до вимог ЦПК України, які не суперечать положенням ч. 1 ст. 17 Закону відкрив провадження у даній справі та призначив її до розгляду.

Разом із тим, після офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство суд, який розглядає позовні вимоги, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 17 Закону має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст ч. 4 ст. 23 Закону, а саме, що кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмову заяву з вимогою до боржника та документами на їх підтвердження, при цьому передбачений ч. 1 ст. 23 Закону тридцяти денний строк не розповсюджується на подачу заяв із вимогами про виплату заробітної плати.

Також встановлено, що з відповідною заявою до господарського суду Вінницької області позивач як кредитор звернувся.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство позовне провадження підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України

(є рішення суду про той самий предмет і з тих самих підстав) після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог.

Указана норма визначає підставу припинення позовного провадження, якою є винесення господарським судом ухвали за результатами розгляду вимог кредитора про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, і порядок припинення позовного провадження - після винесення господарським судом указаної ухвали.

Оскільки позовне провадження у трудовому спорі ОСОБА_4 до ДП «Nemiroff» про стягнення компенсації при звільненні за невикористану відпустку та середнього заробітку відкрито у порядку цивільного, а не господарського судочинства, а також, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано закрив провадження у справі у цій частині, оскільки постановою Рівненського апеляційного господарського суду зазначені вимоги розглянуті.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ДП «Nemiroff» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 273 030 грн 04 коп. не були предметом розгляду Рівненським апеляційним господарським судом, заявлені позивачем після прийняття ухвали господарським судом про порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, та відповідно до положень ст. 12 та ст. 16 ЦПК України вони підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та дійшов обґрунтованого висновку, що провадження у цій частині підлягало закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду в частині скасування ухвали місцевого суду про закриття провадження за позовом про відшкодування моральної шкоди, та направлення справи у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду, до суду касаційної інстанції не оскаржена та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових ухвал, не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2015 року в частині позову ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Nemiroff» про стягнення компенсації при звільненні та суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О. Писана