Справа № 127/6756/15-ц
Провадження № 2/127/2977/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.09.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Бойка В. М.,

при секретарі Мироненко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з вимогами визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі, 12.10.1993 р. шлюб розірвано. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу відповідач переїхав з квартири АДРЕСА_2 і з того часу відповідач жодного разу не з'являвся в даній квартирі та не сплачував комунальні послуги. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу повною мірою користуватися, володіти і розпоряджатись квартирою.

Вищезазначене і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував

В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Керуючись ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 та колишнім чоловіком ОСОБА_2 зареєстровані за адресою кв. 9, буд. 61, вул. Фрунзе м. Вінниця. Особовий рахунок відкрито на ім'я позивача. ( а. с. 3)

Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.10.1993р. виданого Замостянським райвідділом ЗАГС м. Вінниці між сторонами шлюбу розірвано шлюб. ( а. с. 2)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з жовтня 1995р., що підтверджено актами №562 про відсутність особи зареєстрованої в житловому приміщенні від 09.07.2014р., від 24.04.2015р. №1310, актом від 01.08.2013р., актом від 07.04.2003р., актом №14 від 25.03.2003р., актом від 24.12.2002р. №118, актом від 07.08.2001р. №107, актом від 03.08.1998р. №142, актом від 13.10.1998р. №173, актом від 10.09.1998р. №164( а. с. 7-13)

Відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації з 1995р. також підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_5

Ст. 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є приміщенні у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. За місцем проживання проводиться реєстрація громадян, що є підставок для припущення про проживання особи в зазначеному будинку, квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії , які не суперечать закону.

Ч.2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

ст. 321 ЦК України встановлено, що - право власності є непорушним , ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ст. 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі тому суд вважає, за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 243, 60 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 319, 321, 415, ЦК України, ч.1 ст.7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст.15, 81, 88, 209, 215, 222, 223 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: