АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 190 000 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 1900 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2015 року заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зазначає, що постановою правління Національного банку України №733/БТ від 20.11.2014 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 року у Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відкликано банківську ліцензію та розпочату процедуру ліквідації банку. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Отже, на підставі вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги ОСОБА_4 будуть включені до вимог кредиторів. Проте, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою дані положення закону та безпідставно стягнув з банку на користь позивача суму вкладу в розмірі 190 000 грн.

В судове засідання ОСОБА_4 та представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 02 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності Подвійний дохід ЕПС» №817269/2014. Предметом даного договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту ««Марафон лояльності Подвійний дохід ЕПС» в національній валюті України на 13 місяців, з щомісячною виплатою відсотків. Сума початкового вкладу становить 190 000 грн., відсотки по вкладу складають 25% річних з першого по шостий місяць вкладу та 10% річних з сьомого по тринадцятий місяць, строк дії вкладу по 02.08.2015 року.

Цього ж дня, 02 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_4 було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» за НОМЕР_1 (в національній валюті України). Предметом даного договору є відкриття на ім'я ОСОБА_4 іменного вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу «Для виплат» в національній валюті України.

З наданого суду та дослідженого в судовому засіданні меморіального ордеру №139271 вбачається, що 02 липня 2014 ОСОБА_4 було внесено на депозитний рахунок кошти в сумі 190 000 грн.

03 вересня 2014 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» з вимогою, якою повідомив, що у зв'язку з невиконанням банком умов договору від 02 липня 2014 року щодо щомісячної виплати відсотків з депозитного рахунку, вимагає дострокового розірвання договорів вкладу №817269/2014 та НОМЕР_1 від 02 липня 2014 року, повернення суми депозиту в розмірі 190 000 грн. та невиплачених відсотків.

11 вересня 2014 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 повторно звернувся до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» з вимогою про виплату відсотків за депозитними договорами. Дану вимогу банк отримав 11.09.2014 року.

На виконання вимог позивача Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_4 було виплачено частину відсотків за депозитом в сумі 2884,59 грн.

Відповідачем не заперечується, що на рахунку ОСОБА_4 обліковується сума депозитного вкладу в розмірі 190 000 грн.

Оскільки Публічне акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» не повернуло ОСОБА_4 депозитні кошти, то він 24.09.2014 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення грошових коштів в судовому порядку та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути суму депозиту в розмірі 190 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на його користь заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 190 000 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту договору банківського вкладу №817269/2014 від 02 липня 2014 року та договору банківського вкладу НОМЕР_1 від 02 липня 2014 року вбачається, що в них встановлено всі істотні умови для таких видів договорів, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договори, сторони дійшли згоди щодо укладання договорів на зазначених у них умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до положень ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом достовірно встановлено, що у відповідності до умов договору банківського вкладу №817269/2014 від 02 липня 2014 року та договору банківського вкладу НОМЕР_1 від 02 липня 2014 року, а також умов банку, ОСОБА_4, через свого представника, звернувся до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» з вимогою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу та повернення суми депозиту в розмірі 190 000 грн. та невиплачених відсотків, у зв'язку з невиконанням банком умов договорів щодо щомісячної виплати відсотків з депозитного рахунку.

Проте, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» свої обов'язки за договором банківського вкладу №817269/2014 від 02 липня 2014 року та договором банківського вкладу НОМЕР_1 від 02 липня 2014 року не виконало, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу в розмірі 190 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою правління Національного банку України №733/БТ від 20.11.2014 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 року в Публічного акціонерного товариства, «Всеукраїнський акціонерний банк» відкликано банківську ліцензію та розпочату процедуру ліквідації банку, правильність висновків суду не спростовують з огляду на таке.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 даного Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що з моменту ведення тимчасової адміністрації банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто, фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів.

За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З наданих апелянтом доказів чітко вбачається, що тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк» було введено лише 21 листопада 2014 року, а рішення Шевченківським районним судом міста Києва ухвалено 10 листопада 2014 року, як наслідок, у суд 1-ї інстанції були відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги про те, що Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» ніяким чином не порушило права позивача, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Şahin і Perihan Şahin проти Туреччини)».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк на виконання умов договору відмовляється повернути позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідачів на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: