Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4702/14-ц Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Зарицької Г.В.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2015 року, -

встановила:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило (з урахуванням уточненої заяви) стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22.01.2008 року в сумі 1501,11 дол.США, що складає 17743,12 грн.. Зазначало, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у доларах США, який не погашає у встановленому договором порядку, а тому станом на 30.06.2014 року утворилася заборгованість в сумі 4736,03 дол.США, з якого судовим рішенням від 05.04.2012 року стягнуто 3459,4 дол.США, а тому просять стягнути різницю між сумами нарахувань заборгованість про процентам в сумі 1241,35 дол.США, заборгованість по комісії в сумі 259,76 грн..

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу, в якій воно просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про задоволення вимог, посилаючись порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що безпідставно вважав дію договору припиненою.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявних між сторонами кредитних правовідносин та вважав, що рішенням суду від 05.04.2012 року мало місце стягнення всієї суми боргу і дія договору закінчилася у січні 2011 року, а тому банк має право на стягнення коштів відповідно до ст.625 ЦК України.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається зі змісту ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22.01.2008 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 дол. США у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 1,6 % на місяць або 19,2 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с.11-18).

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 квітня 2012 року суду, яка набрало законної сили, з відповідача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 3459,4 дол.США (а.с.6).

Заборгованість визначена станом на 30 липня 2011 року та складалась із : заборгованості за кредитом 1499,31 дол.США, заборгованості по процентам 1535,61 дол.США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 200 дол.США, штрафу (фіксована частина) 62,74 дол.США, штрафу (процентна складова) 161,75 дол.США.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, однак помилково вважав закінченим строк дії договору у січні 2011 року, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості, як підставу для припинення нарахування процентів та інших платежів.

Так, ОСОБА_2 погодився, що заява на отримання кредиту разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з дня його підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий само строк.

Заяв про припинення дії договору відповідач не подавав.

Порядок нарахування процентів та наслідки невиконання умов договору визначено у п.8.6 розділу І та п.5.5 розділу ІІ Правил.

Згідно п.5.3 Правил платіж за кредитом включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по кредиту.

За несвоєчасне виконання боргових зобовязань передбачено нарахування підвищеної процентної ставки або комісії (п.5.5.1 Правил).

Проценти за користування кредитом (в т.ч. і простроченим) нараховуються за кожен день фактичного користування кредитом з дня списання суми з карткового рахунку (п.5.5.2 Правил).

Термін дії кредитного ліміту повязано із терміном дії платіжної картки, тобто до 31.01.2011 року (а.с.11).

Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду про те, що сплата інфляційних нарахувань та трьох процентів річних може бути лише як невідємна частина вимоги про сплату основного боргу є необґрунтованим, так як статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 12 вересня 2011 року по справі № 3-73гс11.

Аналогічне розяснення викладено у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Отже, присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

На час розгляду справи відповідач заборгованість по тілу кредиту не сплатив, а тому банк у відповідності до вимог законодавства та умов договору правомірно нараховує проценти та комісію за прострочення виконання умов договору після ухвалення судом рішення про стягнення коштів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється до дня фактичного повернення коштів, а встановлений строк погашення кредиту, що визначається останнім днем місяця, вказаного у платіжній картці, не припиняє дії договору та грошового зобовязання, у зв'язку із чим дійшов неправильного висновку про те, що нарахування процентів та інших платежів після закінчення дії кредитного ліміту та ухвалення судового рішення є неможливим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права під час розгляду позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи у цій частині.

У період з 30.07.2011 року по 30.06.2011 року відповідачу нараховано заборгованість в сумі 1501,11 дол.США, яка складається з 1241,35 дол.США заборгованості процентам, 259,76 дол.США заборгованості по комісії.

ПАТ КБ «Приватбанк» має дозвіл про проведення валютних операцій, а тому стягнення може проводитися у валюті кредиту.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом заяви від 22.01.2008 року (а.с.11, зворот) картковий рахунок відкрито 22.01.2008 року. Строк дії цієї картки визначено по січень 2011 року, а позов подано в серпні 2014 року.

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідачем заява про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції не подавалася, а тому підстав для її застосування немає.

За вказаних обставин судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2015 року та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором від 22.01.2008 року за період з 30.07.2011 року по 30.06.2011 року в сумі 1501,11 дол.США, з яких 1241,35 дол.США заборгованості попроцентам, 259,76 дол.США заборгованості по комісії.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в сумі 365,4 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді: