Номер провадження: 22-ц/785/2501/15
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Максимець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, скасування постанов за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії, звернувшись 9 жовтня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, просив як заставодержатель звільнити належний заставодавцю ОСОБА_3 транспортний засіб марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_1, з-під арешту, накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 2 листопада 2009 року, від 22 лютого 2011 року, винесеними державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції відповідно та з-під розшуку, накладеного постановою від 8 квітня 2014 року державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (а.с.2-5).

Відповідачі, третя особа пояснень, заперечень суду першої інстанції не надали.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року в позові відмовлено (а.с.57-58).

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2080-н від 7 листопада 2007 року, за яким позичальником отримано кредит в сумі 99198,00 грн. на строк до 7 листопада 2014 року (а.с.6-14).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2080-н від 7 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір від 7 листопада 2007 року застави транспортного засобу, за яким ОСОБА_3 передано в заставу автомобіль марки «Chevrolet», модель «Epica Lf» 69K, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Пунктом 5 Договору визначено, що право застави - це безумовне та безспірне право заставодержателя у разі невиконання зобов'язання в цілому, або в тій чи іншій його частині в строк, обумовлений кредитним договором, задовольнити свої вимоги із вартості предмета застави в порядку, встановленому даним договором, переважно перед іншими кредиторами заставодавця (а.с.15-20, 21-23).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 січня 2014 року стягнуто на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 за кредитним договором №2080-н від 7 листопада 2007 року заборгованість станом на 25 січня 2013 року в загальній сумі 126 782,42 грн. (а.с.27-32).

Рішення суду приведено до примусового виконання, в ході якого постановою №В-15/418 від 8 квітня 2014 року старшого державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ автомобіль марки «Chevrolet», модель «Epica Lf» 69K, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, оголошено в розшук як майно боржника.

Поряд з цим на транспортний засіб як майно боржника ОСОБА_3 накладено арешт:

постановою від 2 листопада 2009 року державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ в порядку виконання виконавчого листа №2-497, виданого 2 вересня 1996 року Іллічівським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів;

постановою від 22 лютого 2011 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роздільнянського РУЮ в порядку виконання наказу № 34/70-10-1132, виданого 27 липня 2010 року господарським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Троціон Трейдінг» 51 013,78 грн.

Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави закінчення виконавчого провадження.

Наслідки завершення виконавчого провадження викладено в статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом яких у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедура; закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним в порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів; не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій ), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого

провадження.

Позивачем не надано докази закриття виконавчих проваджень, відкритих на виконання судового рішення про стягнення аліментів, на виконання наказу господарського суду про стягнення коштів, до того ж докази закриття з передбаченої статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» підстави, за наслідками застосування якої у сенсі положень статті 50 Закону арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_3 у цих виконавчих провадженнях, рівно як і інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення зняттю державним виконавцем не підлягали.

За таких обставин, належними відповідачами в справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» про зняття арешту з майна є стягувачі, зокрема, ОСОБА_5 та ТОВ «Троціон Трейдінг», для забезпечення виконання вимог яких державним виконавцем було накладено арешт на транспортний засіб. Дане узгоджується з судовою практикою, на яку орієнтує касаційна інстанція при перегляді справ цієї категорії (а.с. 91-94).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції обгрунтовано послався на те, що позов пред'явлено до неналежних відповідачів. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

В силу визначеного статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог. Вимоги до стягувачів ОСОБА_5 та ТОВ «Троціон Трейдінг» як до відповідачів не заявлено, на стадії апеляційного розгляду справи залучити даних осіб відповідачами процесуально не можливо, тому, підстави для ухвалення в порядку апеляційного перегляду справи нового рішення про задоволення позову відсутні. Відмова в позові з підстав пред'явлення вимог до неналежних відповідачів не позбавляє ПАТ «Державний ощадний банк України» права на звернення з вимогами про зняття арешту з майна до належних відповідачів.

Поряд з цим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду першої інстанції про неналежність ПАТ «Державний ощадний банк України» як позивача.

Відповідно до положень статті 572 ЦК України, статті 1 Закону України «Про заставу», договору про заставу транспортного засобу від 7 листопада 2007 року право застави передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору (ст.16 Закону України «Про заставу»).

Встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2080-н від 7 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладено договір від 7 листопада 2007 року застави транспортного засобу, за яким ОСОБА_3 передано в заставу автомобіль марки «Chevrolet», модель «Epica Lf» 69K, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Таким чином, у ПАТ «Державний ощадний банк України» з 7 листопада 2007 року наявне право застави, що надає йому як заставодержателю процесуальне право вимагати звільнення майна з-під арешту, накладеного для виконання вимог інших кредиторів боржника ОСОБА_3 Що ж до переважності такого права, то це підлягатиме з'ясуванню при пред'явленні вимог до належних відповідачів.

З мотивувальної частини рішення підлягають виключенню мотиви відмови в позові в тій частині, що ПАТ «Державний ощадний банк України» є неналежним позивачем. Зазначені обставини згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту, скасування постанов - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення мотиви в тій частині, що ПАТ «Державний ощадний банк України» є неналежним позивачем.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков