У х в а л а

іменем україни

5 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Гвоздика П.О., Касьяна О.П.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2007 року № 2706/0607/88-196, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, у розмірі 1 116 993 грн 95 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 898 264 грн 45 коп., несплачених відсотків - 183 583 грн 32 коп., несплаченої пені - 35 146 грн 18 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, 2/3 частини квартири належать на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 та 1/3 частини квартири належить на підставі договору міни ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки мана під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керуючись ст. ст. 525-526, 530, ч. 2 ст. 615, ст. ст. 610, 611, 589, 590, чч. 1, 5

ст. 3, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», виходив із того, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, що підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наведені в касаційній скарзі доводи представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, про те, що доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості не підтверджений жодними первинними бухгалтерськими документами, а тому розмір боргу є недоведеним, висновків судів не спростовують, оскільки будь-яких доказів відсутності заборгованості за кредитним договором або її існування у меншому розмірі заявником суду не надано.

Доводи заявника щодо пропуску позивачем строку позовної давності також на увагу не заслуговують, оскільки про застосування строку позовної давності під час розгляду справи у суді першої інстанції, як це передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України, заявлено не було.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
О.П. Касьян