Справа № 703/2-1745/2010
У Х В А Л А

10 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., КЕМІНЯ М.П.

при секретарі МАРИНЕЦЬ Д.М.

за участю сторін розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 16 грудня 2010 р., -

в с т а н о в и л а :

26.11.2010 ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_1, після його смерті залишилося спадкове майно - незавершений будівництвом (33% готовності) житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1. Спадкодавець залишив заповіт на ім'я позивача, яким заповів йому все, що належатиме спадкодавцю на час смерті. Позивач проживав разом зі спадкодавцем на день його смерті, тому прийняв спадщину, доглядає за будинком, добудовує його, однак, не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на недобудований будинок, тому змушений звернутися до суду по встановлення права власності. Окрім позивача спадкоємцем є також його мати, яка не пред'являє претензій до спадкового майна та на обов'язкову частку в спадщині і відмовляється від спадщини на користь позивача.

Посилаючись на ці обставини, на ст. 1223 ч. 1, ст. 1222, ст. 1268 ч. 1 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності в цілому на незавершений будівництвом будинок готовністю 33% з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Рішенням Виноградівського районного суду від 16.12.2010 позов задоволено: визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в цілому на незавершений будівництвом будинок готовністю 33% з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 у порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов'язки, рішення суду оскаржив. Посилається, зокрема, на те, що спадкодавець був його батьком, позивач ОСОБА_1 є його рідним братом, а відповідач ОСОБА_2 - матір'ю, апелянту в березні 2014 стало відомо про існування датованого 23.12.2008 заповіту, яким покійний батько заповів будинок АДРЕСА_2 своїй дружині ОСОБА_2, а майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, заповів позивачу ОСОБА_3

Твердження позивача ОСОБА_3 про прийняття спадщини шляхом вступу в управління нею не відповідає дійсності, оскільки він з 2002 р. фактично проживає в США і з того часу не приїжджав до України, тому фальсифікованою є й позовна заява. Заяву про прийняття спадщини брат також не подавав, а суд розглянув справу не з'ясувавши наявності спадкової справи. Крім того, суд не з'ясував, чи були умови для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину і чи відмовляв нотаріус у цьому, тому передчасно задовольнив позов. Суд також не врахував, що будинок був недобудований і не міг вважатися спадковим майном, на нього не можна було визнати право власності як на будинок, а до складу спадщини могли входити лише права спадкодавця як забудовника.

Апелянт є спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька був зареєстрований за місцем його проживання, спадкові права апелянта порушені, його не було залучено до участі в справі. Саме тому він пропустив строк оскарження рішення суду і лише в березні 2014 р. випадково дізнався від незнайомих людей, що спадковий будинок продається.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4, вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. На думку позивача, судом не порушені спадкові права апелянта, який дізнався про зміст заповіту ще в день смерті спадкодавця, заяву про прийняття спадщини не подавав, а в березні 2014 р. він подав до суду позов про визнання заповіту батька недійсним, від якого в подальшому відмовився, чим визнав дійсність заповіту. Позивач особисто підписував позов про визнання права власності в порядку спадкування, з яким звернувся до суду, а також заяву про розгляд справи в його відсутність. Апелянт хоча й зареєстрований за останнім місцем проживання спадкодавця, проте, фактично проживає у м. Виноградові, тому не приймав спадщину шляхом вступу в управління нею, крім того, він різними способами намагається заволодіти спадщиною, для чого використав підроблену довіреність, начебто видану йому позивачем 08.04.2014.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_5, які скаргу підтримали, відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, які апеляцію не визнали, дослідивши матеріали цивільних справ № 299/969/14-ц і № 299/2664/14-ц, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення день відкриття спадщини), ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), особа зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Апелянт, подаючи в порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов'язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 63-х років помер ОСОБА_1, який був чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-9, 42). Спадкодавець, що мешкав у АДРЕСА_2 залишив заповіт від 23.12.2008, яким своє майно, що знаходиться в АДРЕСА_2 (жилий будинок, надвірні споруди, земельну ділянку згідно Державного акту серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю, виданого 02.07.1997), заповів дружині ОСОБА_2, а майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, заповів сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3). Будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, недобудований, має ступінь готовності 33%.

У справі міститься видана ОСОБА_1 довідка від 12.08.2014 про те, що він є громадянином України, зареєстрований в Україні за адресою: АДРЕСА_1, і з 2002 року проживає в США за адресою: АДРЕСА_3 та не виїжджав з території США, справжність підпису ОСОБА_3 на довідці посвідчено нотаріусом, на документі проставлено апостиль (а.с. 46-52).

21.03.2014 ОСОБА_3 звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним посилаючись, зокрема, на те, що батько внаслідок тяжкої хвороби не міг проявити своє волевиявлення в такий спосіб і не міг підписати заповіт, підпис заповідача на документі йому не належить (справа № 299/969/14-ц). У цій справі досліджувалася спадкова справа № 335/2010, заведена Виноградівською держнотконторою, з наявних у судовій справі копій документів випливає, що 14.08.2010 до держнотконтори подала заяву про прийняття спадщини за заповітом за померлим ОСОБА_1 його вдова ОСОБА_2, а 14.09.2010 за вхідним № 185 у держнотконторі зареєстрована заява ОСОБА_1 від 20.08.2010 про прийняття спадщини за заповітом за померлим батьком, складена в штаті Нью-Йорк, США, справжність підпису ОСОБА_3 на якій посвідчено нотаріусом, на документі проставлено апостиль (а.с. 56-60 справи № 299/969/14-ц).

26.06.2014 ОСОБА_3 подав суду заяву про закриття провадження в справі у зв'язку з примиренням, ухвалою Виноградівського районного суду від 04.07.2014 провадження в справі закрито з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 3 ЦПК України, у зв'язку з відмовою позивача від позову (а.с. 78, 81 справи № 299/969/14-ц). Ухвала не оскаржувалася і набрала законної сили.

Таким чином, спадкоємець ОСОБА_1 вчинив передбачені ст. 1268 ч. 1, ст. 1269 ч.ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України дії, що свідчать про прийняття ним спадщини за заповітом за померлим батьком ОСОБА_1, заповіт є чинним, з чим погодився й апелянт, правомірність заповіту презюмується (ст. 202 ч.ч. 1, 2, 5, ст.ст. 204, 1233 ЦК України). Доводи апелянта про те, що спадкоємець ОСОБА_1 не подавав заяву про прийняття спадщини за заповітом, суперечать дійсним обставинам.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1222, ст. 1223 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 1236, 1258, 1261 ЦК України, спадкування за законом здійснюється остільки, оскільки не змінене заповітом; у випадку відсутності заповіту, неохоплення ним частини спадкового майна, неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, їх відмови від прийняття спадщини відповідне спадкове майно (його частина) спадкується за законом у порядку черговості, де діти спадкодавця належать до першої черги спадкоємців за законом. Тобто, прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом виключає можливість прийняття тієї ж спадщини (того самого майна) спадкоємцем за законом, у якого відповідне право в такому випадку не виникає.

Саме факт прийняття спадкоємцем за заповітом ОСОБА_1 спадщини є визначальним для вирішення питання про наявність чи відсутність у ОСОБА_3 в якості спадкоємця за законом права на апеляційне оскарження рішення суду, ухваленого за позовом спадкоємця за заповітом у зв'язку з реалізацією останнім належних йому спадкових прав. Інші обставини (оформлення, підстави, мотивація та предмет позову спадкоємця за заповітом, наявність чи відсутність умов для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, твердження про неналежність об'єкта спадкування тощо), про які йдеться в апеляційній скарзі, за наведених вище обставин не мають правового значення в контексті вирішення питання про право на спадкування як таке.

Зазначені обставини незалежно від того, підтверджуються вони, чи ні, не спростовують фактів виникнення у ОСОБА_1 права на спадкування за заповітом, подачі заяви про прийняття спадщини, не позбавляють спадкоємця права та не породжують у апелянта права на спадкування за законом щодо того спадкового майна, яке прийняв у спадщину спадкоємець за заповітом, на що реєстрація апелянта за місцем проживання спадкодавця на день смерті останнього не впливає. Питання, які виникають у зв'язку зі складом спадщини, про яку йдеться, питання можливості її оформлення, одержання правовстановлюючих, реєстраційних документів щодо неї тощо є похідними від наявного спадкового права та, відповідно, стосуються прав і обов'язків спадкоємця за заповітом, який прийняв зазначену спадщину, а не прав і обов'язків апелянта. Як видно з Витягу про державну реєстрацію прав від 25.02.2011 № 29137313, виданого КП «Виноградівське РБТІ», право власності ОСОБА_1 на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними побудовами по АДРЕСА_1 зареєстроване 25.02.2011 на підставі рішення Виноградівського районного суду від 16.12.2010 (а.с. 9 справи 299/2664/14-ц за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та витребування правовстановлюючого документа), тож є очевидним, що спадкоємець за заповітом вживав заходів для реалізації свого права, оформлення прав щодо спадкового майна.

За таких обставин, суд першої інстанції не вирішував питання про права і обов'язки ОСОБА_3, останній не довів наявності у нього права на апеляцію, яку подав, тому підстав для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції за цією апеляцією немає. Попри відсутність процесуальних підстав для оцінки обґрунтованості доводів апеляції як таких, колегія суддів вважає за необхідне вказати лише на надуманість, на переконання колегії, твердження апелянта про обізнаність із фактом складення заповіту начебто лише з березня 2014 р. Так, зміст позову ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності, виданої 08.04.2014, діяв ОСОБА_3 (а.с. 2-4, 14-15 справи 299/2664/14-ц), у сукупності з поясненнями, що дали під час апеляційного розгляду учасники процесу, та з іншими наявними матеріалами у взаємозв'язку з хронологією подій та діями спадкоємців приводить до висновку, що ОСОБА_3 було відомо про вищезгаданий заповіт принаймні з часу смерті заповідача. ОСОБА_2 за тим самим заповітом прийняла іншу частину спадщини, їй 14.12.2010 держнотаріусом Виноградівської держнотконтори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а ОСОБА_3 видавалася у 2010 р. довідка про реєстрацію та проживання на день смерті спадкодавця по АДРЕСА_2 (а.с. 65, 66 справи № 299/969/14-ц). Між матір'ю, братами існували і продовжують існувати контакти, брат, який проживає в Україні, представляв у процесі брата, який проживає в США, задовго до подачі апеляції на рішення суду від 16.12.2010, спору між ними з приводу спадкового майна не було, вбачається повна обізнаність апелянта з обставинами набуття ОСОБА_1 прав на спадкове майно. Брат апелянта разом із матір'ю наразі є по суті протилежною до апелянта стороною, що впливає на динаміку правової позиції останнього. У справі відсутні переконливі докази, матеріали, доводи, які б спростовували викладене.

Відтак, оскільки наявність у ОСОБА_3 права на апеляційне оскарження рішення суду перевірялася і зазначені обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, це провадження відповідно до ст. 8 ч. 8, ст. 292 ч. 1, ст. 297 ч. 5 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 292 ч. 1, ст. 297 ч. 5, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 16 грудня 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді