Провадження № 2/127/3614/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12.08.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Вінницької міської ради ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що колишньому чоловіку позивача ОСОБА_4 20.03.1993 року було видано ордер № 203 на вселення до квартири АДРЕСА_1 разом з членами сімї: дружиною ОСОБА_3 та дітьми: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Факт реєстрації за вказаним місцем проживання відповідача, позивача та дітей також підтверджується відміткою в паспорті позивачки та довідками за формою № 3. Після розлучення з позивачем ОСОБА_4 ще деякий час проживав за адресою реєстрації: АДРЕСА_2, однак вже з 2011 року повністю залишив вказане житло та виїхав, змінивши постійне місце проживання. За весь час відсутності відповідач жодного разу не цікавився житлом. Факт відсутності ОСОБА_4 в спірній квартирі, в тому числі і більше ніж останні 6 місяців, підтверджується письмовими доказами, а саме: актами, складеними начальником МКП «ЖЕК № 15». Реєстрація ОСОБА_4 за вказаною адресою за його фактичної відсутності за місцем проживання покладає на позивача тягар утримання житла самотужки, в тому числі і в розрахунку на особу відповідача, який там не проживає, що призводить до порушення прав ОСОБА_3

Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 29.07.2015 року до участі у справі було залучено виконавчий комітет Вінницької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Вінницької міської ради ОСОБА_2 щодо задоволення позову заперечував.

Суд, враховуючи думку представника позивача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано з 03.11.1985 року по 14.06.2002 року. (а.с. 6 (зв.)) Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 9-10)

Особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_3, що в м. Вінниці відкритий на імя ОСОБА_4. (а.с. 8)

Факт реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (квартиронаймач), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня дружина), ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (дочка), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (дочка), підтверджується довідкою № 393, виданою 05.02.2009 року ПП «Житловик-Люкс» та довідкою № 272, виданою 01.02.2005 року ЖЕК № 24. (а.с. 7-8)

ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_7, що в м. Вінниці, однак з березня місяця 2013 року і по даний час не проживає в цій квартирі, що підтверджується актами № 15032013/044 від 15. 03.2013 року, № 100913/564 від 10.09.2013 року, № 050314/244 від 05.03.2014 року, № 030914/716 від 03.09.2014 року, № 020215/344 від 09.02.2015 року, складеними комісією в складі майстра та юриста МКП «ЖЕК № 15» і посвідчені начальником МКП «ЖЕК № 15». (а.с. 12-16)

Суд не приймає в якості доказу по справі акт від 09.09.2011 року, посвідчений начальником МКП «ЖЕК № 15», оскільки з даного акту вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, які склали даний акт, не підписали його. Натомість, в акті стоять підписи інших осіб ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Отже, даний доказ суд вважає не допустимим.

Згідно отриманої судом довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області від 19.05.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9. (а.с. 19)

В якості свідка в судовому засіданні було допитано ОСОБА_12, яка повідомила суду, що ОСОБА_4 є її батьком. Свідок зазначила, що в 2002 році батьки розлучились і після розлучення не проживають разом в квартирі за адресою: АДРЕСА_4. Особисті речі ОСОБА_4 в квартирі відсутні. Як їй відомо, ОСОБА_4 вдруге одружився, у нього інша сімя. Свідок зазначила, що ОСОБА_4 із нею не підтримує зв'язок більше десяти років. Також повідомила, що за комунальні послуги в квартирі сплачує її матір ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Судом прийнято до уваги покази свідка, зважаючи на повідомлену інформацію, якою свідок володіє особисто, а не з чужих слів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3, що в м. Вінниці відноситься до комунального (громадського) житлового фонду.

Відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло.

Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що позивачі і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, не є членами однієї сім'ї, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладено.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Поважності причин відсутності в житловому приміщенні суду не повідомлено.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 106 в будинку № 23 по вул. Тарногродського, що в м. Вінниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243, 60 гривень

Враховуючи наведене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 61, 64, ч. 2 ст. 65, ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 63, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212-215, 218, 224-226, 228, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 106 в будинку № 23 по вул. Тарногродського, що в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_4, 12.03.1961р.н., на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, судовий збір в розмірі 243, 60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду позивачем та третьою особою може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: