Провадження № 2/161/217/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Акайомовій Т.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про захист права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26.09.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5; витребування з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2003 року по 29 серпня 2011 року. 23.12.2005 року їх сім'єю в особі ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 166, відповідно до умов якого було надано кредит на будівництво житла площею 67,6 кв.м., згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_1. По закінченню будівництва набутій у власність квартирі було присвоєно адресу: АДРЕСА_1. Підставою набуття вказаної квартири у власність вказується рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 29 травня 2011 року № 327-1. Оскільки рішення Луцької міської ради було видане в період шлюбу вважає квартиру об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Проте в порушення вимог чинного законодавства відповідач ОСОБА_2 не отримавши згоди позивача, як співвласника майна, та відповідно не маючи жодного права відчужувати таке майно, продала третій особі. Даний факт підтверджує договором купівлі-продажу від 26.09.2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Тому вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 26.09.2011 року підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений без згоди співвласника майна.

Після укладення купівлі-продажу вказана квартира була відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6, а тому на підставі ст. 387 ЦК України просить витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_6

На підставі наведеного просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26.09.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, тому суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по наявним матеріалам справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2003 року. Рішенням Луцького міськрайоного суду від 29 серпня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15-16).

22.11.2005 року ОСОБА_2 було укладено Договір № 108 про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла. Відповідно до п. 2.3. даного Договору інвестор приймає участь в інвестуванні будівництва (реконструкції) об'єкта шляхом внесення грошових коштів (та матеріальних ресурсів) в інвестування своєї частки, з подальшим отриманням її у свою власність.

22 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Волинське регіональне управління було укладено кредитний договір № 166 у відповідності до якого ОСОБА_2 було надано кредит у сумі 113 743 грн. на будівництво житла.

В період шлюбу на виконання зобов'язань по кредитному Договору було внесено 12 600 грн.

Сторона позивача посилається на рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 29.04.2011 року №327-1 як підставу набуття права власності на спірну квартиру

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 ст. 61 СК України встановлює, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та п. 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, прав власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 22, 23, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 серпня 2011 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 15-16) встановлено, що сторони протягом останніх років не підтримують подружні відносини, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано після припинення шлюбу, даний факт вбачається з витягу про державну реєстрацію від 23.09.2011 року (а.с. 17)

Згідно довідки Волинського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 04 серпня 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 за період з 19.09.2011 року по 26.09.2011 року сплатила залишок по кредитному договору № 166 від 23.12.2005 року в сумі 44 757,70 грн. В період шлюбу на виконання зобов'язання по кредитному Договору було внесено 12 113,80 грн, що вбачається з квитанцій (а.с. 110-121).

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_4 міг брати участь в інвестуванні будівництва квартири, лише в період шлюбу, оскільки після його припинення всі дії по виконанню укладених договорів здійснювалися ОСОБА_2 одноособово.

Таким чином, враховуючи вище викладене та той факт, що право власності на спірну квартиру набувалось після розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки судом не встановлено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування її з незаконного володіння до задоволення також не підлягають.

Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 57-60, 63, 64, 66, 88, 209, 216, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 203, 215, 368, 369, 387 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26.09.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5; витребування з незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 - відмовити із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання скарги про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги про апеляційне оскарження, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук