Справа № 464/5307/15-ц
пр.№ 2-о/464/107/15
У Х В А Л А

02.07.2015 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Горбань О.Ю., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи - Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про встановлення факту необґрунтованого піддання покаранню позасудовим органом та реабілітацію відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»,-

в с т а н о в и в :

заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту реабілітації, а саме, просить визнати його особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом і таким, що реабілітовано відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Мотивує заяву тим, що репресований не за рішенням органів державної влади і управління, а за постановою Особливої наради при НКВС СРСР, яка є позасудовим органом. Вважає, що підлягає реабілітації на підставі ст.1, а не ст.3 вище вказаного Закону.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст.234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькової, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Як вбачається з довідки, виданої 05.11.1992 р. Управлінням внутрішніх справ Львівської області, заявник ОСОБА_1 на підставі ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» є реабілітованим.

Положеннями ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (далі -Закон) встановлено, що слід вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необгрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону. Також визнано реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров'ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необгрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Порядок застосування статті 1 Закону визначено статтею 7 даного Закону. Відповідно до цього порядку органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття. На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки. При наявності підстав для визнання особи такою, що згідно зі статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації, прокурор надсилає справу з висновком:

- щодо засуджених судами - до тих же судів, які виносили останнє судове рішення. Справи, по яких вироки, ухвали, постанови було винесено ліквідованими або розформованими судами, а також військовими трибуналами щодо цивільних осіб, передаються на розгляд тих судів, до підсудності яких ці справи віднесено чинним законодавством. Територіальна підсудність справи визначається за місцем винесення останнього судового рішення;

- щодо підданих покаранню за рішенням позасудових органів - до Верховного Суду України, обласних та Київського міського судів, військових трибуналів округів, Чорноморського флоту, на території яких застосовувались репресії.

Внаслідок розгляду справи суд може прийняти одне з таких рішень:

- визнати, що особу обґрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і на неї не поширюється дія статті 1 цього Закону;

- визнати, що особу необґрунтовано засуджено або піддано покаранню позасудовим органом і вона підлягає реабілітації згідно зі статтею 1 цього Закону.

При розгляді справи суд може також внести зміни до раніше винесених вироку, ухвали і постанови судів чи до рішення позасудових органів. Верховному Суду України надано повноваження щодо перегляду в порядку нагляду і за нововиявленими обставинами кримінальних справ, розглянутих Верховними судами України, Союзу РСР, військовими трибуналами та позасудовими органами, в тому числі за межами територій колишнього Радянського Союзу, щодо осіб, які на момент застосування репресій були громадянами України. Судам надано право поширювати дію статей 4-6 цього Закону на осіб, реабілітованих в загальному порядку, коли є підстави розглядати факт притягнення їх до кримінальної відповідальності за статтями 58-1 та 80 Кримінального Кодексу Української РСР 1927 року як політичну репресію.

Відповідно до ст.9 Закону вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Ради народних депутатів зобов"язано утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України. За дорученням цих комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв'язку з необґрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Таким чином, відповідно до положень згаданого Закону про реабілітацію особи за ст.1 Закону встановлено такий порядок - органами прокуратури видається довідка або постановляється рішення суду у справі, яку прокурор надсилає до суду з висновком про наявність підстав для визнання особи такою, що згідно зі статтею 2 цього Закону не підлягає реабілітації.

У зв"язку з вищенаведеним та, враховуючи те, що встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заява про встановлення факту щодо визнання особою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом та такою, що реабілітовано відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в порядку цивільного судочинства розглядатись не може.

За умовами ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства (п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України).

З огляду на наведене, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту необґрунтованого піддання покаранню позасудовим органом та реабілітацію відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» слід відмовити на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, оскільки така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.122, 208, 210, 234, 235, 256 ЦПК України, -

у х в а л и в :

у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про встановлення факту необґрунтованого піддання покаранню позасудовим органом та реабілітацію відповідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

. Суддя О.Ю.Горбань