АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2204/2015 Головуючий 1 інст. - Бутенко В.М.
Справа № 623/4907/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, що виникають із сімейних правовідносин
У Х В А Л А

іменем України

25 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Макарова Г.О.,

- Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

в с т а н о в и л а :

30 січня 2015 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області ухвалив рішення про задоволення позову і стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додатково понесені витрати у розмірі 17840 грн. на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, викликані хворобою дитини, а також про стягнення судових витрат у розмірі 243 грн.60 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, вважаючи його таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким зменшити розмір позовних вимог і призначити виплату додаткових витрат на дитину періодично, по мірі можливості.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує, що призначену судом до сплати сума для нього є несподіваною що позивач не інформувала його завчасно про інвалідність дочки та необхідність її лікування, що йому незрозуміла необхідність везти дочку на реабілітацію саме до Львова, а не в лікарні ближніх обласних центрів. Також вважає недоведеними вимоги позивача в частині витрат з огляду на ту обставину, що для дітей-інвалідів держава повинна за законом забезпечувати безкоштовні санаторно-курортні путівки за наявності медичних показань.

Крім того, вказує відповідач, суд не врахував, що він в силу вимог СКУ та моралі повинен надавати матеріальну допомогу у лікуванні своїм батькам.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач не з'явився, у надісланій засобами зв'язку заяві просив розглядати справу за його відсутністю, посилаючись на скрутне матеріальне становище та територіальну віддаленість, апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказуючи, що відповідач лукавить, стверджуючи про те, що, начебто, не був проінформований про стан здоров'я дочки і потреби у її лікуванні, оскільки це йому достеменно було відомо ще при розгляду у суді справи за її позовом про стягнення аліментів. Про необхідність надання матеріальної допомоги на лікування вона неодноразово його повідомляла, він погоджувався, але стверджував, що на даний час не має матеріальної можливості.

Лікувальний заклад, в тому числі і у Львові, вона обирала, виходячи з рекомендацій лікарів, особливостей хвороби та відповідного лікування, уникаючи занадто дорогих, так як тягар витрат в першу чергу несла вона, а з відповідача просить стягнути лише половину вже понесених нею витрат. В даний час проживає в с.Варварівка Кремінського району Луганської області, її батьки допомагають їй у лікуванні дитини, хоча самі є особами похилого віку, мають низку захворювань, потребують допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що скарга відповідача задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не оспорюється, підтверджується належними доказами, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уклали шлюб 22.07.2011 року, але з грудня 2011 року проживають окремо один від одного, кожен зі своїми батьками, позивач - в с.Варварівка Кремінського району Луганської області, а відповідач - в м.Ізюм Харківської області, де працює вчителем фізкультури ЗОШ №4.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 23.01.2012 року призначено до сплати аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 а рішенням того ж суду від 13.06.2012р. вирішено стягувати з нього ж по 200 грн. щомісячно на утримання дружини ОСОБА_4, яка не працює у зв'язку з доглядом за дитиною-інвалідом.

Аліменти відповідач за рішеннями суду сплачує, дані про заборгованість відсутні.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.12.2013р. шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає з матір'ю ОСОБА_4 і знаходиться на її утриманні.

Згідно наданих позивачем медичних висновків малолітня ОСОБА_5 є інвалідом-дитинства, страждає на дитячий церебральний параліч, мікроцефалію, синдром спастичного тетрапарезу, рухові порушення V рівня за класифікацією GMFCS, подвійну гемиплексію, виражений спастичний тетрапарез, псевдобульбурний синдром; потребує постійного спостереження невролога, ЛФК за методикою інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в реабілітаційному центрі, масаж, плавання, гідрокінезіотерпаію.

З наданих позивачем медичних висновків, виписок з історії хвороби дитини, лікувальних путівок з зазначенням їх вартості, чеків та квитанцій про прийняття лікувальними закладами оплати за лікування, вбачається, що за період з 2012 року по 2014 рік позивачем ОСОБА_4 витрачено 35680 грн.

За період 2012-2014р.р. з усіх доходів (заробітку) відповідача, який працював вчителем фізкультури Ізюмської ЗОШ №4, керівником гуртка С,Т, інструктором фізкультури ДОТ «Орлятко» на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в сумі 24461 грн. (а.с.40-42).

Згідно довідок УСЗН Кремінської РДА Луганської області ОСОБА_4 перебуває на обліку і відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 04.04.2012 року отримує допомогу на доньку ОСОБА_5 в розмірі 949 грн., санаторно-курортними путівками не забезпечується. (а.с.60, 61).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності з вимогами ст.ст.150, 185 Сімейного кодексу України вирішив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 17.840 грн., що становить половину витрат, понесених нею на лікування їх спільної дитини інваліда - ОСОБА_5 за період 2012-2014 року.

На підтвердження зазначеного розміру витрат позивач надала відповідні письмові докази, відповідачем вони не спростовані.

Посилання відповідача на значний розмір одноразового стягнення порівняно з його заробітком та необхідністю надавати матеріальну допомогу батькам, які також мають низку захворювань, низький розмір пенсійного забезпечення заслуговують на увагу, однак не свідчать про наявність підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, доводам сторін та поданим суду доказам надав належну оцінку у відповідності до ст.212 ЦПК України і ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Вимоги апелянта в частині визначення періодичності здійснення виплат за рішенням суду не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не звертався до суду першої інстанції з заявою про визначення порядку його виконання, надання відстрочення або розстрочення виконання, а відтак, з огляду на вимоги ст.11 ЦПК України, це питання судом першої інстанції у передбаченому законом порядку не вирішувалося.

Таке вирішення апеляційної скарги не є перешкодою для звернення відповідача в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України. Враховуючи наведене, а також зважуючи на необхідність надання пріоритету у захисті прав та законних інтересів дитини-інваліда, ОСОБА_5, яка не може чекати покращення матеріального стану відповідача, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді: