Справа № 136/935/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" липня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Липовці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ПИЛИПОВИЧА ДО БРИЦЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача , посилаючись на те, що 16 червня 1997 року в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області померла його мати ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами , розташованого в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області по вулиці Леніна, 69. 20 вересня 2004 року помер її син, брат позивача, ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , однак не встиг оформити своїх спадкових прав на її майно. Позивач , відповідно до діючого на час смерті ОСОБА_3 законодавста, прийняв його спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, так як на нього відсутній правовстановлюючий документ. Також просив суд встановити факт родинних відносин із його рідним братом ОСОБА_1

В судове засідання позивач не зявився . Надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився. Звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника сільської ради.

Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались наданим їм ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної та спадковових справ, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін і розгляд справи у їх відсутності.

Судом встановлено наступне:

16 червня 1997 року померла мати позивача ОСОБА_2 ( свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 315783).

Так як спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року (до набрання чинності ЦК України 2003 року), застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1964 р.

Згідно зі ст. 524, 534 Цивільного кодексу Української РСР 1964 року, який діяв на час відкриття спадщини, - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За життя ОСОБА_2 будь-яких заповітних розпоряджень щодо свого майна не складала (довідка Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області № 02-19/307 від 22.06.2015 року, а.с. 84 та а.с. 76), тому в даному випадку здійснюється спадкоємство за законом.

У відповідності до ст.. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1964 року, діти спадкодавця в рівних частках - є спадкоємцями за законом першої черги.

Статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР 1964 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР 1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 18/5 від 14.06.1994 року, що діяла на час відкриття обох спадщин, - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку,страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили,про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

З матеріалів спадкової справи № 180/2000, заведеної Липовецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області після смерті ОСОБА_2, (а. с. 85-87) стало відомо, що спадщина після смерті ОСОБА_2 прийнята позивачем - ОСОБА_1. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області 22.06.2015 року №0218/308, ОСОБА_3, фактично прийняв спадщину протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_2, яка настала 16.06.1997 рокук, вступивши у володіння та управління її майном, а саме : обробляв її земельну ділянку, зробив поточний ремонт її житлового будинку, користувався всіма її речами, постійно спільно проживав з нею та був зареєстрованим як до її смерті, разом з нею, так і після ( а.с.85) .

Тобто спадщина після смерті ОСОБА_2 прийнята двома її дітьми в рівних частках (по ? частці кожним): синами ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є спадкоємцями за законом першої черги. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендували на майно спадкодавця, немає.: чоловік спадкодавця помер (а.с. 26), про спадкоємців другої черги чи утриманців будь-які дані відсутні. Підтвердження того, що покійним ОСОБА_3 за його життя було оформлено прийняту ним ? частку належного його матері ОСОБА_2 житлового будинку серед матеріалів вказаної спадкової справи немає.

Факт родинних відносин, тобто те, що позивач є сином покійної ОСОБА_2, підтверджується його свідоцтвом про народження ( а.с. 8, 48), в якому матір»ю записана ОСОБА_2.

Також, судом встановлено, що 20.09.2004 року помер брат позивача (син ОСОБА_2А.) ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 241145).

Зі змісту ст..ст. 1216-1218 ЦК України 2003 року, який діяв на час відкриття спадщини, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст..ст. 1220, 1222 ЦК України 2003 року, спадщина відкривається внаслідок смерті фізичної особи або оголошення її померлою. спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

В силу ст. 1223 ЦК України 2003 року, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Судом установлено, що покійний ОСОБА_3 заповіту не залишав (а.с. 43). Отже, в такому випадку настає спадкування за законом.

Нормами статті 1258 ЦК України 2003 року констатовано, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 дружини, дітей не мав, а його батьки, баби та діди як з боку батька, так і з боку матері давно повмирали, даних про інших братів чи сестер немає, тобто відсутні спадкоємці першої черги за законом і немає інших другої черги - позивач, згідно ст.. 1262 ЦК України 2003 року є єдиним спадкоємцем за законом другої черги як рідний брат на майно спадкодавця..

В силу ст. 1268 ЦК України 2003 року спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач прийняв спадщину у відповідності до ст. 1269, 1272 ЦК України 2003 року шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини за місцем її відкриття протягом додаткового строку, визначеного Липовецьким районним судом Вінницької області у рішенні від 11.12.2014 року.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №10/2015, заведеної Липовецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області до майна померлого 20.09.2004 року ОСОБА_3, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендували на майно спадкодавця, немає. Також, на підставі матеріалів даної спадкової справи та інших документів, що містяться серед матеріалів цивільної справи встановлено, що своїм правом на спадкування скористався брат спадкодавця позивач ОСОБА_1. Факт родинних відносин якого із спадкодавцем доведено наступними доказами: свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (російський варіант прізвища позивача у свідоцтві про народження є ідентичним його написанню на 2 стор. паспорта громадянина Україна ОСОБА_1П.) серії 111-АМ № 341323 та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії 111-АМ № 341326 (у свідоцтві про смерть його прізвище записано як «ШМИГЕЛЬ»), відповідно до яких їх матір'ю є: «ОСОБА_4 (мовою оригіналу російською)»; довідкою Брицької сільської ради Липовецького району № 02-19/162 від 09.07.2014 року, відповідно до якої у склад сім'ї ОСОБА_3 входить брат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; довідкою Брицької сільської ради Липовецького району № 02-19/305 від 22.06.2015 року, відповідно до якої у склад сім'ї ОСОБА_2 входить два сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Зрештою факт родинних відноси між позивачем та ОСОБА_3 доведено належними та допустимими доказами, встановити такий факт в іншому порядку чинним законодавством не передбачено, а від його встановлення залежать майнові права позивача, він реалізовує своє право на спадщину, відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Проте, реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки постановою нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 20.02.2015 року йому відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно.

До складу спадкового майна входить цілий житловий будинок «А» з верандою «а», 1961 року побудови, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами : сараєм «Б», огорожею «№1», воротами «№2», хвірткою «№3», які розташовані в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області по вулиці Леніна, 69, що належав при житті ОСОБА_2, спадщину після смерті якої в ? частці прийняв, однак не встиг оформити своїх спадкових прав, ОСОБА_3, в іншій ? частці прийняв позивач, ОСОБА_1.

За життя спадкодавця правовстановлюючих документів на будинок не оформлено.

Згідно з даними погосподарської книги №1, починаючи з 1990 року право власності на житловий будинок, розташований в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області по вулиці Леніна, 69 зареєстровано за ОСОБА_2, яка померла 16.06.1997 року (довідка № 02-19/267 від 19.05.2015 р. а.с.23)

За технічним паспортом, виготовленим КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 04.12.2009 року , вказаний житловий будинок збудований в 1961 році. Інвентаризаційна вартість житлового будинку та господарських будівель і споруд складає 66809 грн. (а.с.14-18).

Матеріали справи свідчать, що, будинок зареєстрований в погосподарських книгах сільської ради і його останнім власником була ОСОБА_2.

Відповідно до ст.ст.100,101 Цивільного кодексу в редакції 1963 року, громадяни могли мати у власності житлові будинки, при цьому главою 10 цього кодексу не вимагалося реєстрації права власності на ці будинки.

Судом встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Тобто, за чинним та той час законодавством, будівлі у сільській місцевості не підлягали державній реєстрації, оскільки дія даної Інструкції, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 - не поширювалася на сільську місцевість.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами належало до компете6нції виконкомів місцевих Рад, яке відображалось у погосподарських книгах місцевих Рад.

Тобто, в період часу з 1966 року по 13 грудня 1995 року записи в погосподарських книгах є актом органів влади, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальнихсправ роз»яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Спадкодавець за життя не оформив правовстановлюючий документ на житловий будинок. Через відсутність такого документу, позивач позбавлений можливості оформити спадкові права на майно, що залишилося після смерті спадкодавця.

На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про часткове задоволення позову, оскільки хоч судом і визнається право власності в порядку спадкування за законом на весь житловий будинок за позивачем, однак в 1/2 частині - в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 16.06.1997 року, після смерті якої позивач прийняв спадщину та оформив частину майна; та в 1/2 частині після смерті брата ОСОБА_3, який помер 20.09.2004 року, прийнявши спадщину після смерті матері ОСОБА_2, але не оформивши своїх спадкових прав.

Отже, відповідно до вимог діючого законодавства, позивач має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю, як спадкоємець першої черги на ? частку житлового будинку після смерті матері та як спадкоємець другої черги на іншу ? частку житлового будинку матері, спадщину після смерті якої прийняв ОСОБА_3, однак не оформив своїх спадкових прав , у звязку з чим суд позов задовольняє частково.

Встановлені судом правовідносини регулюються ст..ст. 100, 101, 524, 529, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1964 року, а також ст.ст.1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1259, 1262 ,1268 ,1272, 1296,1297,1298 ЦК України 2003 року.

На підставі ст..ст. 100, 101, 524, 529, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1964 року, ст.ст.1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1259, 1262 ,1268 ,1272, 1296,1297,1298 ЦК України 2003 року та керуючись ст. 10, 11, 60, ч.2 ст. 158, ч. 4 ст 174, 209-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер 20.09.2004 року, був рідним братом позивача, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинокА з верандою «а» , 1961 року побудови, загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами : сараєм Б, ОГОРОЖЕЮ №1, ВОРОТАМИ №2 ТА ХВІРТКОЮ №3, які розташовані в с. Брицьке, Липовецького району Вінницької області на вулиці Леніна, 69, який належав ОСОБА_2 : на 1/2 частину - в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 16.06.1997 року, та на 1/2 частину після смерті брата ОСОБА_3, який помер 20.09.2004 року, прийнявши спадщину після смерті матері ОСОБА_2, але не оформивши своїх спадкових прав.

Право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку протягом десяти днів. Після закінчення цього строку, рішення набирає законної сили, якщо не буде подано апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_5