Справа № 206/2922/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повторне заочне)

20 липня 2015 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Малихіної В.В.,

при секретарі: Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

9 липня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNU0GK08661528 від 13 вересня 2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 79625 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.09.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем 13 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 79,3 кв.м., житлова площа 48,6 кв.м. за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Здоровя, будинок 12, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром 9992 ОСОБА_2 У порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, що стало причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом (а.с.1-4).

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлялась про час та місце розгляду справи за місцем проживання, у справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності зі вказаною вище обставиною дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 13 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNU0GK08661528 від 13 вересня 2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 79625 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.09.2027 року (а.с.18-21).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, кредит надавався на придбання нерухомості.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем 13 вересня 2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 79,3 кв.м., житлова площа 48,6 кв.м. за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Здоровя, будинок 12, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром 9992 ОСОБА_2 та який він придбав за кредитні кошти отримані від позивача (а.с.22-25).

В порушення умов кредитного договору, відповідач припинив здійснювати погашення кредитних кошти у визначені графіком погашення строки.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про необхідність погашення існуючої суми заборгованості за кредитним договором, а у разі залишення її без задоволення, звертав увагу останнього про намір розпочати здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.13-17).

Відповідно до наданого розрахунку станом на 3 червня 2013 року (а.с.8-12), сума заборгованості відповідача становить 176923 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 3 червня 2013 року за курсом НБУ складає 1413614,77 гривень, яка складається з :

- заборгованості за кредитом 67182,88 доларів США,

- заборгованість по процентам 38872,97 доларів США,

- заборгованість по комісії 8060 доларів США,

- пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 62807,15 доларів США.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобовязань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення грошових коштів, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним з відповідачем кредитним договором, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку».

У відповідності до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця.

За змістом п. 24 укладенного між сторонами договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у відповідності до розділу 5 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зміст ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

При цьому суд приймає до уваги ту обставину, що відповідач у виниклих спірних правовідносинах є позичальником та іпотекодацем в одній особі, тобто позичальник не є відмінним від іпотекодавця, а тому суд не застосовує частину 3 статті 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

У задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані у будинку, що є предметом іпотеки зі зняттям їх з реєстрації, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки за змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», лише після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215, 224 225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перед Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № DNU0GK08661528 від 13 вересня 2007 року у розмірі 176923 доларів США (у гривневому еквіваленті станом на 3 червня 2013 року становить 1413614,77 гривень), яка складається з : заборгованості за кредитом 67182,88 доларів США, заборгованість по процентам 38872,97 доларів США, заборгованість по комісії 8060 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 62807,15 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, який за договором іпотеки № DNU0GK08661528 від 13 вересня 2007 року складається з : житлового будинку загальною площею 79,3 кв.м., житлова площа 48,6 кв.м. за адресою м. Дніпропетровськ, провулок Здоровя, будинок 12, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстром 9992 ОСОБА_2 - шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідних установах, підприємствах, організаціях з можливістю здійснення Публічному акціонерному товариству комерційний Банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною, не нижчою, ніж визначена та узгоджена у п. 35.5 договору іпотеки 410312,50 гривень та звичайної ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, яку проведено суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений ним судовий збір в сумі 3441 гривень.

Згідно ч.3 ст.232 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна