У х в а л а

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Олійник А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «Умань-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відшкодування завданих збитків, за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Умань-Агро» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Умань-Агро» ВАТ «ММК ім. Ілліча» (далі - ДП «Умань-Агро») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та відшкодування завданих збитків.

В обґрунтування позову зазначав, що у червні 2012 року з'ясувалося, що 11 листопада 2006 року між ним та ДП «Ілліч-Агро Умань» було укладено договір № 201 оренди належної йому на праві власності земельної ділянки строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації, що не відповідає дійсності, оскільки вказаний договір він не укладав та не підписував, що підтверджується висновком почеркознавчого дослідження.

Посилаючись на невідповідність вказаного договору вимогам закону, ОСОБА_3 просив його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати оскаржуваний договір оренди земельної ділянки недійсним, стягнути з відповідача на його користь 735 грн 60 коп. витрат на проведення експертного дослідження.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки № 201 від 11 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ДП «Ілліч-Агро Умань», щодо земельної ділянки площею 3,0306 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований 21 вересня 2007 року в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Стягнуто з ДП «Умань-Агро» на користь ОСОБА_3 витрати на проведення експертного почеркознавчого дослідження в сумі 735 грн 60 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ДП «Умань-Агро» просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,0306 га в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

11 листопада 2006 року між ДП «Ілліч-Агро Умань» та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 201 земельної ділянки площею 3,0306 га, кадастровий номер НОМЕР_1, в адміністративних межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області строком на 20 років, з моменту державної реєстрації.

Даний договір зареєстровано 21 вересня 2007 року за № 245 в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778341/ed_2013_07_04/pravo1/T980161.html?pravo=1> передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі.

Статтею 18 зазначеного Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_778690/ed_2013_07_04/pravo1/T980161.html?pravo=1> встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, оскаржуваний договір укладено в письмовій формі та зареєстровано в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК».

Згідно з висновком почеркознавчого дослідження № 1526-П, 2475-ТЕД, проведеного судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України Зеленим А.П., підпис від імені ОСОБА_3 в оригіналі договору оренди земельної ділянки № 201 від 11 листопада

2006 року виконано не ОСОБА_3, а іншою особою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, посилаючись на вищезазначений висновок експертного почеркознавчого дослідження, виходив із того, що оскаржуваний договір оренди земельної ділянки позивачем не підписувався, а відтак - такий договір слід визнати недійсним.

Відповідно до вимог ст. ст. 58 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 59 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1821/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Наданий позивачем до суду висновок експерта відповідає вимогам розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених

наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_12_26/pravo1/REG3145.html?pravo=1> (чинних на час проведення експертизи).

Експерта, який проводив дослідження, ОСОБА_4, було викликано у судове засідання в суді апеляційної інстанції та попереджено про відповідальність, передбачену ст. ст. 384 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2059/ed_2015_01_17/pravo1/T012341.html?pravo=1> і 385 КК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2064/ed_2015_01_17/pravo1/T012341.html?pravo=1>, за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Отже, вказане свідчить про можливість використання висновку почеркознавчого дослідження № 1526-П, 2475-ТЕД, проведеного судовим експертом Черкаського відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України Зеленим А.П., як висновку експертизи у даній справі.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>), дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено, що його волевиявлення на укладення оспорюваного договору оренди було відсутнім.

Такі висновки судів є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Умань-Агро» відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

А.С. Олійник