Провадження № 2/161/3309/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 липня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі - Акайомовій Т.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника служби у справах дітей Шульгана Ф.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача, без самостійних вимог на предмет позову - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини і тимчасові виїзди за межі України малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини і тимчасові виїзди за кордон малолітньої дитини без згоди батька.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який на даний час змінив прізвище на ОСОБА_3. 26.06.2008 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від шлюбу з відповідачем народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позивач вказує, що вона має можливість забезпечити виїзд дитини за кордон для морального та духовного розвитку хлопчика, такі поїздки дитини здійснюватимуться виключно в його інтересах. Також вказує, що поїздка за кордон дасть можливість оздоровити сина в морській кліматичній зоні, що сприятливо для дітей такого віку.

Крім цього, поїздка за кордон - це гарна можливість для відпочинку та значно розширить кругозір дитини, ознайомить з культурою інших народів, стимулювання для вивчення іноземних мов та підготовка до самостійного життя, однак позивач не може отримати згоди на таку поїздку у відповідача, оскільки у них склалися досить напружені стосунки.

Відповідач ОСОБА_3 безпідставно та необґрунтовано не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Така позиція батька шкодить інтересам дитини. А тому, просила дозволити їй виготовити дитячий проїзний документ для виїзду за кордон неповнолітнього ОСОБА_5 без згоди батька та надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон України без згоди батька у супроводі матері ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві. Просила позов задовольнити та надати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини і тимчасові виїзди за кордон малолітнього сина без згоди батька терміном на 6 років. Суду додатково пояснила, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Однак, відповідач зволікає з наданням дозволу, або ухиляється від його надання.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник служби у справах дітей Луцької міської ради Шульган Ф.П. в судовому засіданні не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме: щодо надання дозволу на виїзд за межі України без згоди батька на термін дії проїзного документа на 3 роки.

Представник Управління Державної міграційної служби України у Волинській області в судове засідання не з'явився та подав до суду письмові пояснення, просив при прийнятті рішення їх врахувати та розгляд справи проводити у відсутності представника управління.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який на даний час змінив прізвище на ОСОБА_3. 26.06.2008 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9). Від шлюбу з відповідачем народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), який після розірвання шлюбу проживає з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання неповнолітнього сина, окрім цього взагалі не цікавиться його фізичним та духовним розвитком.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

Із вказаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України виїзд за межі України (ч. 3), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

За приписами Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 2 абз. 9).

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння щодо оперативного вирішення питання про надання батьком згоди на виїзд дитини за кордон та оформлення проїзних документів для виїзду за кордон, в тому числі з метою розширення його кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, а також для оздоровлення.

В даному випадку в інтересах дитини є періодичні тимчасові виїзди за межі України. Разом з тим, тимчасові поїздки дитини за межі України, в тому числі і інші виїзди за кордон, (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини.

Періодичні тимчасові виїзди дитини за кордон не позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, якою визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з сином, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечувала в судовому засіданні і позивач ОСОБА_1

Позиція відповідача, який зволіканням або бездіяльністю фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон, порушує права дитини. Обставин, які обмежують право неповнолітнього ОСОБА_5 на періодичні тимчасові виїзди за межі України суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

На стягненні судового збору позивач не наполягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_1 оформлення дитячого проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_3.

Дозволити виїзд за межі України неповнолітнього громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 до досягнення дитиною 16 (шістнадцяти) років.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою ОСОБА_3, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук