У х в а л а

іменем україни

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій банку незаконними, визнання зобов'язання виконаним, визнання кредитного договору таким, що припинив свою дію, та стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати його зобов'язання за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № KGMDAE00000266 виконаними в повному обсязі;

- зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») видати йому довідку про виконання в повному обсязі зобов'язання позичальника за кредитним договором та відсутності заборгованості за кредитним договором;

- визнати вказаний кредитний договір таким, що припинив свою дію;

- визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними в частині стягнення з нього грошових коштів на час дострокового погашення заборгованості;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 204 245 грн 03 коп. переплачених ним грошових коштів з урахуванням 3 % річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02 листопада 2006 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № KGMDAE00000266, за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 14 396,00 доларів США для купівлі автомобіля та 4 589,90 доларів США на сплату страхових платежів.

Цього ж дня в забезпечення виконання договірних зобов'язань за кредитним договором між ним та відповідачем було укладено договір застави № KGMDAE00000266, предметом якого став автомобіль марки BMW, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний позивачеві на праві приватної власності.

Позивач вказав, що 18 серпня 2007 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) зазначений автомобіль зазнав технічних пошкоджень. Згідно зі страховим актом від 25 жовтня 2007 року № 7947 станом на 09 жовтня 2007 року в рахунок погашення кредиту відповідачем було перераховано 3 215 грн 54 коп., а решта коштів у розмірі 34 890 грн 03 коп. були перераховані на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанку» НОМЕР_2 для погашення кредиту, але банк кошти на погашення кредиту не зарахував.

Зазначив, що 23 січня 2008 року заставний автомобіль було прийнято на зберігання на стоянку відповідача згідно з актом, укладеним між позивачем та співробітником відповідача, а в подальшому зазначений автомобіль було продано відповідачем за договором купівлі-продажу рухомого майна від 13 листопада 2008 року № 2 за ціною 73 728 грн 68 коп., проте отримані від продажу автомобіля кошти також не були зараховані банком в рахунок погашення кредиту.

Вважає, що 13 листопада 2008 року ним повністю погашена заборгованість за спірним кредитним договором, оскільки згідно з аудиторським висновком від 12 квітня 2014 року на погашення кредиту він сплатив 3 005,45 доларів США, а також враховуючи відшкодування страхової компанії в розмірі 7 545,66 доларів США і грошові кошти від продажу автомобіля в розмірі 12 755,83 доларів США, виникла переплата в розмірі 6 382,84 доларів США.

Проте заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 березня 2009 року з нього стягнуто 75 166 грн 57 коп. боргу, а тому звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду про стягнення боргу свідчить про недобросовісність банку; до того ж вказана заборгованість також погашена шляхом передачі ним банку нежитлового приміщення вартістю 461 100 грн.

За викладених підстав просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № KGMDAE00000266, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», виконаним у повному обсязі.

Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № KGMDAE00000266 після його повного виконання незаконними.

Визнано кредитний договір від 02 листопада 2006 року № KGMDAE00000266, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», таким, що припинив свою дію.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 204 245 грн 03 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно не зарахував на погашення боргу позивача за спірним кредитним договором кошти, які надійшли від страхової компанії та від продажу заставного автомобіля, у зв'язку з чим дійшов висновку, що станом на 13 листопада 2008 року позивачем повністю погашена сума боргу перед банком, а сума переплати на користь банку становить 6 382,84 доларів США.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року встановлені обставини щодо наявності боргу позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за спірним кредитним договором станом на 24 квітня 2012 року, а тому відсутні підстави встановлювати нові обставини щодо повного погашення боргу позивачем станом на 13 листопада 2008 року.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір № KGMDAE00000266, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 14 396,00 доларів США для купівлі автомобіля та 4 589,90 доларів США на сплату страхових платежів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 02 листопада 2006 року між сторонами укладено договір застави № KGMDAE00000266, предметом якого став автомобіль марки BMW, модель 328 І, рік випуску 1999, № кузова/шасі:WBAAM51060AZ65750, державний номерний знак НОМЕР_1, належний позивачеві на праві приватної власності.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач посилався на повне погашення кредитної заборгованості за рахунок коштів, які надійшли від страхової компанії та від продажу заставного автомобіля, а також на аудиторський висновок від 12 квітня 2014 року, згідно з яким сума переплати на користь банку за кредитом склала 6 382,84 доларів США (а. с. 33-38).

Разом з цим апеляційним судом правильно встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року, яке набрало чинності 31 липня 2012 року, задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-банк», ОСОБА_3 та звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль BMW, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № KGMDAE00000266 у розмірі 320 653 грн 04 коп. В мотивувальній частині рішення зазначено, що станом на 24 квітня 2012 року заборгованість склала 40 143,35 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 13 147,99 доларів США, за процентами - 12 414,76 доларів США, з комісії -966,32 доларів США, пеня - 13 614 доларів США.

Таким чином, вказаним рішенням суду встановлено наявність заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № KGMDAE00000266 станом на 24 квітня 2012 року, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість встановлення нових обставин щодо повного погашення боргу станом на 13 листопада 2008 року, що є фактично переглядом судового рішення від 19 липня 2012 року.

Доводи касаційної скарги щодо помилкового посилання апеляційного суду на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року, оскільки вказаним рішенням встановлено заборгованість за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № KGMDAE00000266, а правовідносини за цим позовом виникли за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № KGMDAE00000266, є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська