Справа № 463/1193/13 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3227/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представника позивача Прокопюк В.Б.

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» у березі 2013 року звернувся в суд з указаним позовом до відповідачів та з посиланням на ст..ст. 526, 536, 554, 599, 1054 ЦК України просив стягнути солідарно ОСОБА_3 та ОСОБА_7, а також з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заборгованість за Договором про кредитну лінію №266-4.4. від 18.10.2005 року у сумі 320 660, 18 грн. Стягнути сплачений судовий збір.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за договірним зобов"язанням у розмірі 320660 гривень 18 копійок, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 25116,05 доларів США, що еквівалентно 200752 гривень 59 копійок; сума заборгованості по нарахованих процентах - 1662,94 доларів США, що еквівалентно 13291 гривень 88 копійок; сума заборгованості по нарахованій комісії - 537 гривень 32 копійки; пеня за простроченими кредитними коштами - 106078 гривень 39 копійок. Стягнуто з кожного з відповідачів у користь позивача по 1068 гривень 87 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до нього та ОСОБА_5 Мотивує, що про наявність судового рішення обізнаним не був, добросовісно продовжував виконувати взяті на себе кредитні зобов'язання, повідомлень про розірвання кредитного договору від банку також не отримував. Зокрема у лютому 2015 року сплатив 15 тис. грн., вказані кошти приймались працівником банку і ніхто про ухвалення судового рішення мені не повідомляв.

Таким чином вважає, що ухвалення оскаржуваного рішення про стягнення з нього суми заборгованості та пені в сумі 106 078,39 грн., що складає більш як половину залишку за фактичною заборгованістю перед банком є незаконною.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представник апелянта доводи такої підтримав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечила. Просить врахувати, що основним її мотивом є сплата боржником певних сум у погашення кредиту, які ним внесені після ухвалення рішення у справі. Такі суми безперечно банком враховуються, однак не можуть вплинути на висновки суду першої інстанції, яке просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явилися повторно, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою. Про причини неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи в їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено і ці факти стороною апелянта не оспорюються, що 18 жовтня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", (кредитодавцем) та ОСОБА_3 (позичальником) укладено кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав кредит у сумі 28 000 доларів США і зобов"язаний був його повернути в строк до 17 жовтня 2025 року із сплатою 12% річних за користування кредитними коштами, шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі та у строки, визначені цим договором (а.с.6-8).

Виконання зобов"язання за кредитним договором забезпечено порукою відповідача ОСОБА_5 (поручителя) на підставі договору поруки від 18 жовтня 2008 року, укладеного між ним, кредитодавцем та позичальником (а.с.11-12), а також порукою відповідача ОСОБА_6 (поручителя) на підставі договору поруки від 18 жовтня 2008 року, укладеного між нею, кредитодавцем та позичальником (а.с.13-14), за умовами яких поручителі несуть солідарну з боржником відповідальність в повному обсязі перед кредитором за невиконання чи неналежне виконання боржником грошових зобов"язань за кредитним договором.

Судом встановлено, що позичальник допустив прострочення сплати чергових платежів, внаслідок чого банк звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту, процентів за користування ним, сплати пені за прострочення виконання грошового зобов"язання та інших платежів, передбачених кредитним договором.

Станом на 20 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором, яку відповідачі не оспорюють, становила еквівалентну 320660 гривень 18 копійок, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 25116,05 доларів США, що еквівалентно 200752 гривень 59 копійок; сума заборгованості по нарахованих процентах - 1662,94 доларів США, що еквівалентно 13291 гривень 88 копійок; сума заборгованості по нарахованій комісії - 537 гривень 32 копійки; пеня за простроченими кредитними коштами - 106078 гривень 39 копійок.

Задовольняючи вимоги позивача і стягуючи вказану вище заборгованість за кредитним договором попарно (боржник - поручитель №1, боржник - поручитель №2), суд першої інстанції виходив з того, що з кожним із поручителів було укладено окремий договір поруки, а тому відсутня спільна порука поручителів, які б відповідали перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою, оскільки вона може виникати лише на підставі одного договору поруки, укладеного зі всіма поручителями.

Такий висновок суду відповідає положенням ст.ст.543, 554 Цивільного кодексу України і не свідчить про подвійне стягнення однієї і тієї ж суми заборгованості, як для боржника за основним зобов"язанням, так і для поручителів, оскільки, в силу вимог названих вище статтей, кредитор вправі вимагати виконання обов"язку, як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо, а підставою виникнення солідарного обов"язку поручителя і боржника перед кредитором є договір поруки, укладений між ними.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості, суд обґрунтовано застосував ст. ст. 526, 530, 1054 ЦК України. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, яка не оспорюється відповідачами, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов відповідачем, як боржником.

Колегія суддів звертає увагу, що Кредитний договір, додатки до нього та договір поруки, про які вказано вище, укладені з дотриманням вимог ст.1055 ЦК України. Сторони дійшли згоди щодо всіх умов договору та витримана така процедура при укладенні додаткових угод. Оскільки встановлено, що боржник неналежно виконує боргове зоб»язання, то наявні правові підстави для стягнення достроково суми заборгованості у судовому порядку, про що суд постановив рішення.

Тому мотиви апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи є спростованими. Судом першої інстанції всебічно і об'єктивно досліджено всі обставини справи, дано вірно правову оцінку та ухвалено рішення, що відповідає вимогам закону.

Внесення боржником платежів в період, що після ухвалення рішення суду першої інстанції - не спростовує правильності висновків, наведених у рішенні. Крім того, банком не заперечується внесення таких платежів, які останнім враховуються.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального чи процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді