Провадження № 22ц/790/4680/15 Головуючий 1-ї інст. Єрмак Н.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Коровіна С.Г., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту № 014-087830/13-00938-вкл-к від 12 серпня 2013 року в розмірі 12990 грн. 35 коп. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами 12 серпня 2013 року було укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску № 005-Z/017611, згідно п.1.1. якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 3980001, випустив та надав йому платіжну картку, здійснював її обслуговування.

Також 12 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір № 014-087830/13-0098-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно п. 2.1 якого позивач відкрив на картковий рахунок відповідача, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 6388,93 грн. із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 60% річних.

Позичальник зобовязалась повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 13 серпня 2016 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором.

Разом з цим, відповідачем було порушено умови договору, внаслідок чого станом на 22 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 12990 грн. 35 коп., яку банк просив стягнути з відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом про захист прав споживачів, просив встановити нікчемність договору № 005-Z/017611 від 12 серпня 2013 року про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску та договору № 014-087830/13-0098-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту від 12 серпня 2013 року, оскільки вони укладені банком з використанням нечесної підприємницької практики. Під час укладення договорів ОСОБА_1 була введена в оману працівниками банку та помилялась з приводу умов кредитування. Вважав, що діями відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду, яку оцінив в 30000 грн., що просив стягнути з відповідача на користь останньої.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом в сумі 12990 грн. 35 коп., з яких: 4259 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитним договором; 1936 грн. 02 коп. - заборгованість прострочена (несанкціонована) за кредитним договором; 4975 грн. 87 коп. - нараховані відсотки по заборгованості; 1819 грн. 17 коп. - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінаси та Кредит» про захист прав споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 526, 625 ЦК України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами, необхідність виконання зобов'язань належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

За приписам ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим утворилась заборгованість яка підлягає стягненню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 12 серпня 2013 року між ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 005-Z/017611 про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки, згідно п.1.1. якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок № 3980001, випустив та надав йому платіжну картку, здійснював її обслуговування.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що використання платіжної картки, обслуговування кредитного рахунку регулюється чинним законодавством України, цим договором, Правилами користування платіжною карткою, тарифами банку та правилами платіжної системи Visa Incorporated.

З матеріалів справи вбачається, що при укладанні договору ОСОБА_1 було підписано заява на відкриття карткового рахунку, правила користування платіжною карткою та тарифи банку, що є невідємною частиною договору.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що відповідач уповноважує банк самостійно приводити списання коштів, що знаходяться на його картрахунку на: суму операцій, здійснених клієнтом з використанням картки, за платіжними повідомленнями еквайрів; суму комісійної винагороди відповідно до тарифів банку; суму збитків, що виникли в результаті порушення клієнтом умов договору; суму нарахованих процентів та суми несанкціонованого овердрафту, що може виникнути на картрахунку клієнта; суму коштів помилково зараховані на картковий рахунок клієнта банком або третіми особами.

Згідно п. 4.1.2 договору 005-Z/017611 від 12 серпня 2013 року клієнт зобовязався неухильно дотримуватись всіх положень цього договору, тарифів банку та правил користування платіжною карткою.

Тарифами банку встановлена плата за зняття готівкою, отриманих кредитних коштів з рахунку у банкоматі або пункту видачі готівки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 3 % від отриманої суми, у банкоматі або пункті видачі готівки іншого банку 3 % від отриманої суми + 5 грн., тощо.

Відповідно до п. 4.1.6 договору № 005-Z/017611 від 12 серпня 2013 року клієнт зобовязаний перевірити правильність відображення у виписці по КР всіх операцій і у випадку незгоди з залишком коштів на картковому рахунку або іншими даними, зазначеними у виписці, письмово повідомити про це банк не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним. Якщо банк у зазначений строк не отримає відповідного повідомлення від клієнта, виписка вважається підтвердженою клієнтом.

Згідно 7.2 договору про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску, укладеного між сторонами 12 серпня 2013 року, передбачено, що клієнт має право вимагати розірвання цього Договору, письмово повідомивши про це банк за 30 днів до передбаченої дати розірвання, причому тільки після того, як виконає усі фінансові зобовязання перед банком.

Також 12 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір № 014-087830/13-0098-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, згідно п. 2.1 якого позивач відкрив на картковий рахунок відповідача, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 6388,93 грн. із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі 60% річних.

Позичальник зобовязався повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 13 серпня 2016 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором.

Пунктом 7.8 договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за розрахункове-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 638 грн.89 коп.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або сплати процентів, відповідач сплачує пеню в розмірі 60% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів передбачених п. 3.2, 2.1.1, 4.3, 4.4 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Згідно п. 3.3 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення в повному обсязі коштів, виданих у рамках кредитної лінії, і виконання всіх зобов'язань за договором у таких випадках: позичальник в період дії кредитного договору порушував його умови несвоєчасно або в неповному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та процентами, відповідно до умов договору; не надав Банку будь-які документи, надання яких передбачено п.2.1.,1, 3.2., 4.3., 4.4. кредитного договору; не повідомив банк про факти, встановлені в п.5.3. договору; позичальник на вимогу Банку не сплатив неустойку (штраф, пеню); позичальник в період дії кредитного договору припускався порушень договірних зобов'язань перед банком по будь-яких інших договорах, тощо.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, відкривши відповідачу кредитну лінію.

17 лютого 2014 року ОСОБА_1Б на адресу банку було направлено вимогу щодо розірвання договору № 005-Z/017611 про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки від 12 серпня 2014 року.

13 березня 2014 року банком було направлено відповідь за вих. № 10013/530 від 12 березня 2014 року з якої вбачається, що закриття карткового рахунку за договором № 005-Z/017611 від 12 серпня 2013 року, до якого емітована платіжна картка № 241350, не можливо у звязку з порушенням п. 7.2 зазначеного договору. Також було повідомлено, що у звязку з нарахуванням процентів за використання кредитних коштів, заборгованість за картковим рахунком щомісяця збільшується.

Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконала.

З розрахунку банку вбачається, що станом на 22 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_1Б за договором № 014-087830/13-0098-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту від 12 вересня 2013 року становить 12990 грн. 35 коп., з яких: 4259 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитним договором; 1936 грн. 02 коп. - заборгованість прострочена ( несанкціонована ) за кредитним договором; 4975 грн. 87 коп. - нараховані відсотки по заборгованості; 1819 грн. 17 коп. - пеня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів того, що в момент вчинення правочину представники банку не надали всієї письмової, необхідної, доступної і достовірної інформації до укладання договорів про порядок обслуговування рахунку, про порядок кредитування рахунку у відповідності до діючих законів і нормативно-правових актів НБУ внаслідок чого з банком також не знайшли свого підтвердження доводи позивачки, що договір був укладений під впливом нечесної підприємницької практики та банк безпідставно не закрив банківський рахунок.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, що в порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» представники банку не надали всієї письмової, необхідної, доступної і достовірної інформації до укладання договорів про порядок обслуговування рахунку, про порядок кредитування рахунку, судова колегія вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду належними та допустимими доказами. В матеріалах справи міститься інформація про умови кредитування АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 12 серпня 2013 року з особистим підписом ОСОБА_2 Позивач також була ознайомлена із рекламно-інформаційними умовами кредитування, що підтверджується її підписом. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що перед укладанням договору умови кредитування ОСОБА_1 отримала, з умовами типового кредитного договору ознайомлена. На всі поставлені питання отримала повноцінні, зрозумілі відповіді, що підтверджується підписами останньої.

Судова колегія враховує, що за ненадання споживачу інформації, передбаченої статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», може наставати відповідальність, яка встановлена статями 15, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів», положення яких не передбачають визнання договору недійсним.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Введення в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та вчинення правочину внаслідок помилки, є підставою для визнання правочину недійсним, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, а не нікчемним, що просив визнати позивач у суді першої інстанції.

У разі своєї незгоди із положеннями кредитного договору, у позичальника була можливість скористатися правом, наданим ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за якою споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Посилання апелянта щодо ведення нечесної підприємницької діяльності банком належними та допустимими доказами не підтверджено. В укладених з ОСОБА_1 договорах відсутні умови, які можна розцінювати, як несправедливі, або які мають ознаки нечесної підприємницької практики, чи свідчать про намагання відповідача ввести ОСОБА_1Б.в оману.

Вимоги апеляційної скарги щодо моральної шкоди завданої ОСОБА_1 представниками ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» так само не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відшкодування моральної (нематеріальної) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до загальних правил відшкодування моральної шкоди, визначених ст. 1167 ЦК України , встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особою, яка її завдала, за наявності її вини, з урахуванням норм ст. 23 ЦК України, якою передбачено право фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав і свобод та законних інтересів. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, та інших дії, перелік яких не має вичерпного характеру.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів знаходить недоведеними порушення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» особистих немайнових прав ОСОБА_1 внаслідок винних неправомірних дій.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -