Справа № 303/2693/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 липня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

секретар судового засідання Ільчак Р. М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві цивільну справу за позовною заявою представника за довіреністю позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 поданої від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н., третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Мукачівський РВ ДМС України в Закарпатській області про позбавлення осіб права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в:

Представник за довіреністю позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до суду від імені та в інтересах ОСОБА_2 з позовом про позбавлення ОСОБА_3 та її неповнолітню доньку ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. права користування жилим приміщенням будинком № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області та зняття відповідачки з неповнолітньою дитиною з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов мотивовано тим, що будинок № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2 згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно на підставі договору дарування, ІІ-1425 від 17.11.2000 року. На даний час, у вказаному житловому будинку зареєстрована бувша дружина власника будинку ОСОБА_5 з неповнолітньою донькою ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н., які з 2010 року не проживають у даному будинку, що стверджується відповідним ОСОБА_6 селищної ради. Шлюб між ОСОБА_2 та відповідачкою розірвано в судовому порядку за заявою ОСОБА_7, що стверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.03.2013 року. Таким чином, у належному ОСОБА_2 на праві приватної власності будинку, зареєстровані колишні члени його сімї ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4, 2000 р. н., які з 2010 року, тобто більше року не проживають у будинку, однак зареєстрована у вказаному будинку. Позивач посилається на те, що реєстрація відповідача з дитиною у будинку має формальний характер та порушує права власника будинку вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача з дитиною. При цьому, відповідач ОСОБА_8 18.07.2013 року вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з «Ломага» на «Кун».

Представник позивача вимоги позову підтримала, просила їх задоволити повністю, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, заперечення на позов чи заяви про відкладення справи, чи розгляд справи у його відсутності не подала.

Зі згоди представника позивача, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

У даній справі мають місце правовідносини, які виникли між власником житла у приватному житловому фонді та колишнім членом сімї власника, що регулюються нормами ЦК України з урахуванням вимог ЖК України, які регулюють користування житловими приміщеннями в будинках і квартирах належних громадянам на праві приватної власності, зокрема норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України.

Судом встановлено, що будинок № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області належить на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно на підставі договору дарування, ІІ-1425 від 17.11.2000 року (а.с.11-14).

ОСОБА_9 повідомлення Мукачівського РС ГУ ДМС України в Закарпатській області № 1208 від 19.05.2015 року у будинку № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області зареєстрована ОСОБА_3, 02.03.1980 р. н., ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. місце проживання дитини рахується за місцем реєстрації матері ОСОБА_3, 02.03.1980 р. н. (а.с.22).

ОСОБА_9 ОСОБА_6 селищної ради № 02-16/490 від 30.06.2015 року, гр. ОСОБА_7 та донька ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. з 2010 року не проживають за адресою реєстрації в будинку № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області.

Шлюб між ОСОБА_2 та відповідачкою розірвано в судовому порядку за заявою ОСОБА_7, після розірвання шлюбу, що стверджується рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.03.2013 року (а.с 15).

Таким чином, у належній ОСОБА_2 на праві приватної власності квартирі, зареєстровані колишні члени сімї ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4, 2000 р. н., які з 2010 року, тобто більше року не проживають у будинку, однак зареєстровані у вказаному будинку.

Суд бере до уваги доводи представника позивача, що реєстрація відповідача з дитиною у будинку має формальний характер та порушує права власника будинку ОСОБА_2 вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача з дитиною. При тому що, відповідач ОСОБА_8 18.07.2013 року вдруге вийшла заміж та змінила прізвище з «Ломага» на «Кун», що стверджується свідоцтвом про одруження м. Асбах, 18.07.2013 року, службовець відділу РАЦС Бехер (копія наявна в матеріалах справи (а.с. 16).

ОСОБА_9 викладеного в позовній заяві, відповідач з неповнолітньою дитиною будучи зареєстрованою в даному будинку, житловим приміщенням для проживання не користується, а тому позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення їх права користування жилим приміщенням.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_9 із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК Української РСР; ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 р., на яке послалася в заяві Ш.М.А. як на приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї.

Стаття 150 ЖК України імперативно передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок (квартиру), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 158 ЖК України користування жилим приміщенням у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, можливе тільки на підставі договору найму житлового приміщення.

Судом не встановлено, наявності договору, який би давав відповідачці право користуватися належним власнику житлом для проживання.

Стосовно збереження права користування житлом членами сімї колишнього власника слід зазначити про установлену практику ВСУ з цього питання. Так, відповідно до висновків, які містяться в ухвалах у справах № 6-10723св08, № 6-2778вс08, № 6-55662св10, право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Припинення права власності на будинок припиняє права членів сімї власника на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника.

Таким чином, у відповідачки відсутні правові підстави для користування жилим приміщенням, а тому наявні підстави для позбавлення відповідачки ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням - будинку № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області, що у свою чергу (після набуття рішенням законної сили) стане підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

При цьому суд, констатує, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Крім того, відповідно до норм ст. ст. 160 та 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

ОСОБА_9 матеріалів справи неповнолітня ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. знаходиться при матері ОСОБА_3 та згідно ОСОБА_6 селищної ради № 02-16/490 від 30.06.2015 року з 2010 року, тобто пять років не проживає за місцем реєстрації матері.

Керуючись: ст. ст. 16,319,321 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд заочно -

р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні приватною власністю будинком № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області, шляхом позбавлення ОСОБА_3, 02.03.1980 р. н. та ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. права користування житловим приміщенням - будинком № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області.

Позбавити ОСОБА_3, 02.03.1980 р. н. та ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. права користування житловим приміщенням - будинком № 39 по вул. Шевченка в смт. Чинадієво Мукачівського району Закарпатської області.

Зняти ОСОБА_3, 02.03.1980 р. н. та ОСОБА_4, 28.06.2000 р. н. з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у порядку передбаченому ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Стягнути з ОСОБА_3, 02.03.1980 р. н., ІПН НОМЕР_1, останнє місце реєстрації: смт. Чинадієво, вул. Шевченка, 39 Мукачівського району Закарпатської області в користь ОСОБА_2, 22.01.1976 р. н., ІПН, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені позивачем судові витрати в розмірі 243,60 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.