У Х В А Л А

Справа № 285/2429/15-ц

провадження № 2/0285/956/15

11 серпня 2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………..ОСОБА_1

при секретарі…………….………Прач А.Ю.

за участю: представника відповідача………Андрейків О.В.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

25.06.2015 року ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду по справі було відкрито провадження та призначено попередній судовий розгляд.

Як слідує з матеріалів справи, 26.10.2011 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець, Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», передав у розпорядження лізингоодержувачу ОСОБА_2, на умовах внутрішнього фінансового лізингу транспортний засіб, який він прийняв та зобовязався його оплатити. У звязку з несправедливими, на думку позивача, умовами договору фінансового лізингу він подав до суду позов про визнання його недійсним. При цьому позов був поданий позивачем за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

Під час попереднього судового засідання судом було поставлено на обговорення питання щодо передачі справи за підсудністю за місцезнаходженням відповідача, проти чого представник відповідача не заперечив.

Заслухавши думку учасника судового засідання та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичної особи предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням, яким є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (ст. 93 ЦК України).

Чинним законодавством передбачена також альтернативна підсудність справ за вибором позивача, зокрема, позови про захист прав споживачів предявляються за місцем проживання споживача.

В своїй позовній заяві позивач посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу подачі позову за місцем його проживання. Однак, на думку суду, таке судження є невірним та помилковим. Стосовно поширення Закону України «Про захист прав споживачів» на фінансовий лізинг слід зазначити таке.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Лізинг це окремий вид договірних зобовязань і спеціальним законом, який регулює лізингові відносини в Україні, є Закон України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якого за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Це положення відбите і в цивільно-процесуальному кодексі, зокрема в ст. 806.

Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з фінансового лізингу, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», і положення цього закону не застосовуються до них. У разі, якщо договір лізингу спрямований на задоволення особистих потреб особи, такі правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» лише в частині, не врегульованій спеціальним законом «Про фінансовий лізинг», наприклад, порушення права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил лізингу тощо.

Відтак, оскільки розгляд справи по суті не розпочинався, вказана цивільна справа має бути передана на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилось, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 109, 116, 117, 208-210, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу № 285/2429/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг передати до Дніпровського районного суду м. Києва (вул. Сергієнка, 3 м. Київ).

Передачу справи здійснити на підставі даної ухвали суду після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її проголошення або з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Головуюча О.О.Літвин