Справа № 195/993/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2015 року смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ Надра звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом з ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 15 травня 2006 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" та відповідачем у справі, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №14/2006/0160/Фка, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 9 600,00 (дев'ять тисяч шістсот доларів США 00 центів), на придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ 211140-110-01, 2005 р.в., заводський номер кузову ХТА6386 строком до 13 травня 2011 р.

Відповідно до п. 1.3.1. договору відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10% річних.

Плата за управління кредитом сплачується із розрахунку 0,4% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом відповідно до п.1.3.2 договору.

Відповідно до п.3.4.2. договору позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 228,50 дол. США.

Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку ОСОБА_2 15.05.2006 р. укладає з банком договір поруки договір №14/2006/0160/Фка, за яким вона поручилась перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, позичальник 15.05.2006 р. укладає з Банком договір застави, предметом якого є автомобіль марки ВАЗ 211140-110-01, 2005 р.в., заводський номер кузову ХТА6386.

Проте, незважаючи на дані умови договору, позичальник не виконує своїх обов'язків по погашенню кредиту.

Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту , однак відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 05.02.2015 року існує заборгованість за кредитним договором №14/2006/0160/Фка від 15.05.2006 року, яка складає 46 478,46 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 836 601,26 грн., з яких: по кредиту 5 460,64 дол. США /98 290,23 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/; по відсоткам 3 398,76 дол. США /61 176,87 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/; по сплаті комісії 1 515,83 дол. США /27 284,58 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/; по пені 36 103, 23 дол. США / 649 849,58 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/.

В судове засідання позивач, ПАТ КБ «Надра» не з"явився, лише звернувся до суду в позовній заяві з проханням про те, щоб розглядати справу без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. При цьому зазначають, що не заперечують проти заочного рішення по справі.

Відповідач у справі, ОСОБА_2 надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, проти позовних вимог ПАТ КБ «Надра» заперечує в повному об'ємі.

В судовому засіданні відповідач проти позову ПАТ КБ «Надра» заперечував та прохав суд відмовити позивачу в задоволенні позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Також відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши відповідача, суд дійшов висновку, що у позові ПАТ КБ «Надра» слід відмовити посилаючись на наступне.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 травня 2006 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" та відповідачем у справі, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №14/2006/0160/Фка, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 9 600,00 (дев'ять тисяч шістсот доларів США 00 центів), на придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ 211140-110-01, 2005 р.в., заводський номер кузову ХТА6386 строком до 13 травня 2011 р.

Відповідно до п.3.4.2. договору позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 228,50 дол. США.

Для забезпечення повернення кредитних коштів позичальника на користь банку ОСОБА_2 15.05.2006 р. укладає з банком договір поруки договір №14/2006/0160/Фка, за яким вона поручилась перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

У випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі завдані у зв'язку з цим збитки.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання, щодо надання відповідачу кредиту.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем станом на 05.02.2015 року за відповідачем перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором №14/2006/0160/Фка від 15.05.2006 року, яка складає 46 478,46 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 836 601,26 грн., з яких: по кредиту 5 460,64 дол. США /98 290,23 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/; по відсоткам 3 398,76 дол. США /61 176,87 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/; по сплаті комісії 1 515,83 дол. США /27 284,58 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/; по пені 36 103, 23 дол. США / 649 849,58 грн. в еквіваленті по курсу НБУ/.

Відповідач не визнаючи даний позов, заперечуючи проти його задоволення, звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давностіза вимогами кредитора,які випливають з порушення боржиком умов договору про погашення боргу частинами /щомісячними платежами/, починається стосовно кожної окремої частини, від дня,коли відбулося це порушення. Позовна давність у такому випадку обчислюється по кожному простроченому платежу.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього по обліку теплопостачання, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.5,3,10,11,212-215 ЦПК України ст.ст.256, 257, 267, 509, 510,525,526,543,572,575,589,590,625,1046-1052,1055 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У позові ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко