У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права особистої власності на частину квартири, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення часток та визнання права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому посилалася на те, що з 1992 року проживала з відповідачем однією сім'єю, який на той час формально перебував у шлюбі, який було розірвано в 1993 році. За час спільного проживання з відповідачем вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувались один про одного та спільно купували майно. Мешкали в одній квартирі по АДРЕСА_2, що належала їй на праві приватної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька - ОСОБА_7 В подальшому вони вирішили придбати іншу квартиру для спільного проживання. В зв'язку з чим, 09 серпня 2007 року вона продала свою квартиру, а 16 серпня 2007 року між нею та ОСОБА_8 було укладено угоду про завдаток, згідно якої вона зобов'язалась купити квартиру по АДРЕСА_1 не пізніше 15 вересня 2007 року за 77 500 доларів США. На виконання цієї угоди 14 вересня 2007 року вони з ОСОБА_3 за спільні кошти (у тому числі від продажу належної їй квартири) придбали квартиру АДРЕСА_1. В цій квартирі вони проживали разом з відповідачем та їх донькою. Крім того, з жовтня 2008 року по вересень 2011 року нею особисто погашався кредит, за який частково було придбано спірну квартиру. З урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана в період спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, частково за кошти, що належали їй особисто, позивач просила встановити факт проживання її однією сім'єю з відповідачем; визнати за нею право особистої власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; визнати іншу Ѕ частини спірної квартири спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за нею право власності на ѕ частини цієї квартири.

Також ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна В.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вимоги за яким було об'єднано в одне провадження з зазначеними вище вимогами.

На обґрунтування вказаних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що 16 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_3 продав спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4. Зазначаючи про те, що на момент вчинення договору купівлі-продажу вказаної квартири існував спір, про що було відомо ОСОБА_3 та останній не мав право його вчиняти і ввів в оману покупця, квартира є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по жовтень 2010 року.

Визнано квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 припинено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що був посвідчений 16 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 14 вересня 2007 року між ОСОБА_9., ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого останнім було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із довідкою КП «Житлового господарства Кіровського району» Дніпропетровської міської ради від 19 квітня 2013 року № 818 у вказаній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2 та її неповнолітня дитина - донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із договором купівлі-продажу від 09 вересня 2007 року квартиру АДРЕСА_2 було продано ОСОБА_2 за 202 000 грн.

Згідно із договором споживчого кредиту від 14 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, останнім було отримано кредитні кошти для придбання спірної квартири в сумі 227 250 грн.

Згідно із договором купівлі-продажу спірної квартири від 14 вересня 2007 року, остання була придбана за 230 000 грн.

Відповідно до укладеної 16 серпня 2007 року угоди про завдаток ОСОБА_2 передала продавцю в якості завдатку за придбання в подальшому спірної квартири 2 000 доларів США.

16 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що сторони спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1992 року по жовтень 2010 року, відповідно до ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 3, 74 СК України та п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, правильно вважали, що факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однієї сім'єю без реєстрації шлюбу підлягає встановленню саме з 01 січня 2004 року по жовтень 2010 року.

При цьому, встановивши, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу сторонами придбано квартиру за спільні кошти, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення глави 8 СК України, з урахуванням встановлених обставин, що на придбання квартири отримано кредит у банку в сумі 227 250 грн, а таку придбано за 230 000 грн, обґрунтовано виходили з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними порівну.

Оскільки 16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 була продана квартира ОСОБА_4, яка була спільною сумісною власністю подружжя, а згоди на її продаж позивач не надавала, відповідно до ст. ст. 63, 65 СК України суди правильно вважали, що договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, а тому підстави для скасування їх рішень відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. З ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. З ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук