Справа № 303/2924/15-ц
номер рядка стат. звіту 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення,-

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення відповідача та інших мешканців з житлового будинку, що розташований в м. Мукачево на вул. Північна, 41. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № MKZ0GK00000229 від 23.02.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 18500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,21 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 Договору. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 23.02.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідач в забезпечення виконання умов кредитного договору передав позивачу в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок, який розташований за адресою м. Мукачево, вул. Північна, 41. 03.10.2012 року апеляційним судом Закарпатської області було ухвалено рішення звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок, який розташований за адресою м. Мукачево, вул. Північна, 41. В подальшому, позивачем направлено письмову вимогу про добровільне звільнення вищезазначеного житлового приміщення всіма мешканцями, однак таке залишено без виконання. У звязку з цим, на підставі ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» просить суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в житловому будинку за адресою м. Мукачево, вул. Північна, 41.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 03.10.2012 року апеляційним судом Закарпатської області було ухвалено рішення та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок, який розташований за адресою м. Мукачево, вул. Північна, 41. Зазначене рішення набрало законної сили.

Згідно з ст. 109 ЖК України та ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку.

Відповідно до п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Згідно з положень Закону України «Про іпотеку» виселення відповідача необхідне для вжиття заходів по реалізації предмета іпотеки, усунення перешкод для здійснення реалізації предмета іпотеки, а також забезпечення прав майбутніх покупців.

Відповідно до листа Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області № 1962 від 22.05.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після набрання рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.10.2012 року законної сили, ПАТ КБ «Приватбанк» було надіслало відповідачу ОСОБА_3 письмове повідомлення № 30.1.0.0/2-7ЕО від 22.12.2014 року про добровільне звільнення житлового будинку за адресою м. Мукачево, вул. Північна, 41 в тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення. Зазначене повідомлення відповідач отримала 03.01.2015 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Також суд враховує наступне, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм, якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 року № 6-39цс15, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

При цьому судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № MKZ0GK00000229 від 23.02.2006 року такий виданий відповідачу для покупки житла, яке і є предметом договору іпотеки. Таким чином в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано за рахунок отриманих кредитних коштів.

Крім того слід зазначити і те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вже є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і закон не має зворотної сили.

Одночасно слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача виключно за клопотанням позивача. Виходячи із зазначених норм закону, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги позивача стосовно виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), слід відмовити, оскільки враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, повноваження щодо залучення інших осіб в якості відповідачів у справі у суду відсутні.

За таких обставин враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 у встановлений законом строк добровільно не звільнила спірний житловий будинок, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та вважає їх такими, що підлягають задоволенню та слід виселити ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Північна, 41.

Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243,60 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. 33, 39, 40 Закон України «Про іпотеку», суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з житлового будинку за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Північна, 41.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» 243,60 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний