Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого - судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено в ході судового розгляду справи, в якому просить суд стягнути на її користь з відповідача: середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 4678 грн. 52 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати 177 грн. 86 коп. та на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 06 грудня 2013 року по 31 грудня 2014 року вона працювала у Філії «Василівський райавтодор» ДП «Запорізький облавтодор» на посаді провідного економіста.

31 грудня 2014 року наказом тимчасово виконуючого обовязки начальника філії ОСОБА_2 №29-к від 31.12.2014 року її було звільнено з роботи у звязку з реорганізацією підприємства згідно п.1 ст.40 КЗпП України, підстава: наказ ДП «Запорізький облавтодор» №69 від 28.11.2014 р., ст..19 Закону №504 про соціальні відпустки.

На день її звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена: заробітна плата за листопад 2014 року, грудень 2014 року, нарахована компенсація за невикористану відпустку, а також вихідна допомога згідно чинного законодавства. Всього розмір виплати складав 11479,63 грн. Відмову виплатити їй всі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

04 березня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області було винесено судовий наказ про стягнення з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на її користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 11479,63 грн.

Отже, сума заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати становить 4678,52 грн., а компенсація за втрату частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати становить 177,86 грн.

Дії роботодавця щодо невиплати заробітної плати їй у період роботи на підприємстві, постійні затримки з виплатами заробітної плати (останні два місяці перед звільненням я зовсім не отримувала заробітну плату), не проведення розрахунків при звільненні, поставили її у дуже скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану.

Вона вимушена була неодноразово звертатися до відповідача за своїм законним правом на отримання заробітної плати, почала постійно нервувати, так як доводилося позичати кошти у сторонніх осіб. Заробітну плату за час роботи вона отримувала із затримками, а останні 2 місяці не отримувала взагалі. У звзку зі значною затримкою заробітної плати вона відчувала

моральні страждання, втратила нормальні життєві звязки, була змушена економити на харчах, не мала змоги в строк сплачувати комунальні послуги.

Вона дуже хворіє, дуже багато коштів їй потрібно на лікування.

Тому, позивачка вважає, що незаконними діями керівництва ДП «Запорізький облавтодор» їй було нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000,00 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої уточнені позовні вимоги з підстав, викладених в уточненому позові, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Суд, вислухавши думку позивачки, оглянувши матеріали справи, вважає можливим, керуючись ст. ст.76, 169, 224 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення, у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.233 ч.2 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.47 КЗпП роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що 31 грудня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи - з посади провідного економіста, у звязку з реорганізацією підприємства філії «Василівський райавтодор» ДП «Запорізький облавтодор» за ст.40 п.1 КЗпП, їй було нарахована, але не виплачена заробітна плата за листопад 2014 року, грудень 2014 року, нарахована компенсація за невикористану відпустку, а також вихідна допомога, всього розмір виплати складав 11479,63 грн., що підтверджено наказом №29-к від 31 грудня 2014 року, трудовою книжкою позивачки, копії яких є у справі.

Відповідно до наказу №90 від 04 листопада 2013 року філії «Василівський райавтодор» ДП «Запорізький облавтодор» з 01 листопада 2013 року для працівників філії було встановлено режим роботи з неповним робочим тижнем 3 робочих дні на тиждень: понеділок, вівторок, середа. Оплата праці здійснюється за фактично відпрацьований час. У разі потреби передбачена можливість роботи в дні, не передбачені графіком, що оформлюється відповідним наказом. Копія наказу також є у справі. Кількість фактично відпрацьованих позивачкою днів у жовтні-листопаді 2014 року підтверджена табелями обліку робочого часу, копії яких є у справі.

Реорганізація підприємства підтверджена повідомленням про закриття відокремленого підрозділу та наказом від 07 листопада 2014 року №207 ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

Відповідно до повідомлення філії станом на 23 лютого 2015 року заборгованість зі сплати заробітної плати ОСОБА_1 становила 11479 грн. 63 коп.

Доказів дотримання відповідачем вимог ст.47 КЗпП України суду не надавалося.

У письмових запереченнях відповідача вказано, що нарахована заробітна плата позивачці за жовтень-листопад 2014 року не була здійснена вчасно у звязку з відсутністю своєчасного фінансування дорожніх робіт з бюджету, та виплата коштів позивачу була здійснена в порядку черговості у березні 2015 року в сумі 11479 грн. 63 коп. Отже відповідач визнав факт несвоєчасного розрахунку з позивачкою при звільненні.

На обґрунтування вимог про стягнення суми заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати позивачка надала суду свій уточнений розрахунок за період з 31 грудня 2014 року до 11 березня 2015 року час затримки 28 робочих днів, з врахуванням середньоденної заробітної плати (28х167,09)= 4678 грн. 52 коп. Суд вважає вірним даний, оскільки він враховує положення ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», Закону України «Про оплату праці», п. 3.9. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом держкомстати стики від 13 січня 2004 року №5; ст.18, ст.163.1.1, ст.167.1; п.п.1.2, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ , п.п.1.3 , п.16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу.

Тому позовні вимоги в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає можливим необхідним задовольнити.

Верховний Суд України висловив правову позицію щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та трьох процентів річних, постановою у справі № 6-43цс14 від 21.05.2014р., правовим висновком якої є: «компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення»

Ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» зі змінами та доповненнями. Крім того, Постановою КМУ від 20 грудня 1997 року №1427 затверджено «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» зі змінами.

Аналізуючи вищевказані норми, застосовуючи зазначений в них порядок, враховуючи індекси споживчих цін (індекс інфляції), розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, становить - 177 грн. 86 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. суд вважає необхідним задовольнити їх частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч.2 п.3 ст.1167 ЦК України передбачає право на відшкодування моральної шкоди незалежно від вини особи, яка її завдала у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди в результаті несвоєчасної виплати заробітної плати та розрахунку підтверджено, крім її пояснень, попередженням щодо сплати заборгованості за комунальні послуги, квитанціями, медичними докмуентами. Інших доказів на підтвердження вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме, щодо психологічного стану позивачки, змін у її стані здоровя, інших вимушених змін її життя, суду не надано.

Не проведення розрахунку при звільненні з працівником його роботодавцем є порушенням законного права працівника, який відповідно до трудового законодавства має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки у даному випадку, не проведення розрахунку з позивачем вимагало від позивачки докладення додаткових зусиль для організації свого життя до виплати їй заборгованості , у звязку з чим, вона переносила моральні страждання, так як була позбавлена коштів для забезпечення своїх потреб.

Суд вважає достатнім для компенсації моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивачки 500 грн., а в іншій частині позову вважає необхідним відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 43 Конституції України, ст.ст.47, 116,117, 233, 237-1 КЗпП України, ст.1167 ЦК України, Постановами Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 та від 20 грудня 1997 року №1427, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 82, 88, 208, 209, 214 -215, 226, 228, 232, 233 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (адреса: вул.Українська, 50 м.Запоріжжя, 69095, ) на користь ОСОБА_1: середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 4678,52, компенсацію втрати частини заробітної плати 177 грн. 86 коп., та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 5356,38 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (адреса: вул.Українська, 50 м.Запоріжжя, 69095, ) на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_3