АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3066/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2655/15Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Акопян В. І.

Суддів: ЛобоваО.А. Винниченко Ю.М..

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м .Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 8 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 третя особа: Києво-Святошинський районний центр зайнятості про видачу трудової книжки, стягнення заробітної плати, оплати за час вимушеного прогулу, стягнення коштів за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, - Акопян В.І.

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, в якому вказав, що він працював у відповідача водієм по перевезенню автовантажів, звільнився з роботи за власним бажанням 29 травня 2014 року. Позивач після уточнення позовних вимог прохав зобов'язати відповідача видати належно оформлену трудову книжку, стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по нарахованій та невиплаченій заплаті за квітень-травень 2014 року в сумі 2397 грн., стягнути недоотриману заробітну плату 90 грн. (18х5 міс.), стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.05.2014 року по 08.07.2015 року в сумі 16 184.40 грн., за час затримки розрахунку з 29.05.2014 року по 08.07.2015 року - 16 184грн. 40 коп. компенсацію за невикористану відпустку в сумі 693,36 грн., моральну шкоду в розмірі 1218 грн. та судові витрати 2500 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 8 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної - особи -підприємця ОСОБА_4 про видачу трудової книжки, стягнення заробітної плати, оплати за час вимушеного прогулу, за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди - відмовлено за безпідставністю та недоведеністю.

На рішення суду апеляційну скаргу подав ОСОБА_3, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2013 року між позивачем ОСОБА_3 та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_4 було укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого позивач надавав відповідачу послуги водія з перевезенню автовантажів. Даним договором була передбачена місячна заробітна плата в розмірі 1200грн.

Договір був зареєстрований за № 541 у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості Київської ОЦЗ. При реєстрації договору позивач в самому договорі окремим рядком поставив свій підпис про те, що йому роз'яснено порядок реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору та унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання. Працівниками центру було зроблено запис в трудовій книжці ОСОБА_3 про укладення трудового договору. Сам позивач не заперечує про належне оформлення трудової книжки при прийнятті на роботу.

Відповідно до п.2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України від 29.07 1993 року № 58- трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму та фізичними особами, які використовують найману працю з наданням послуг зберігаються безпосередньо у працівника.

Фізичні особи роблять запис у трудовій книжці про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладеної з працівником трудової угоди.

Внесені фізичною особою до трудової книжки записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості і засвідчуються його печаткою.

Сторони не заперечують, що до трудової книжки позивача були внесені записи про прийняття його на роботу та засвідчені печаткою посадової особи органу державної служби зайнятості. ОСОБА_3 не надав суду належних доказів того, що після внесення до трудової книжки запису про прийняття на роботу він трудову книжку передав відповідачу. Згідно діючого трудового законодавства трудова книжка повинна зберігатися у позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про належне повідомлення позивачу порядку внесення записів до трудової книжки та порядок її зберігання. Позивач не надав доказів про знаходження у відповідача його трудової книжки після внесення запису про прийняття на роботу. Рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_4 повернути трудовому книжку і відмову в стягненні 16 184,40 грн. за затримку видачі трудової книжки та неможливості із-за цього працевлаштуватися є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову в стягненні невиплаченої заробітної плати за квітень - травень місяць 2014 року, не виплату коштів за невикористану відпустку, в стягнення 18 грн. щомісячно як недорахованих при встановленні розміру заробітної плати, та в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди.

Представник відповідача пояснив, що заробітна плата відповідачем позивачу видавалась на руки без оформлення будь-яких документів, в тому числі і в розмірі мінімальної заробітної плати з 01.01.2014 року, відпустка надавалась частками в період роботи без оформлення документально.

Відмовляючи ОСОБА_3 в цій частині позову місцевий суд послався на звітності ФОП ОСОБА_4- звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, з яких вбачається, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 була нарахована заробітна плата, винагорода за виконану роботу за цивільно-правовими договорами та оплата допомоги, з якої утримано єдиний внесок 3660,0 грн.

Ці звіти підтверджують факт нарахування найманим працівникам заробітної плати, але вони не підтверджують факт виплати даної заробітної плати конкретному працівникові, в тому числі і позивачу. Відповідач не надав належних доказів того, що з січня 2014 року він зробив перерахунок заробітної плати позивача і збільшив її до 1218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) з виплатою її в такому розмірі, що він виплатив позивачу заробітну плату за квітень-травень 2014 року, що ОСОБА_3 отримав при звільненні 693грн. 36 коп. компенсацію за невикористану відпустку або, що така відпустка йому була надана під час роботи.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині позову ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Позивач був звільнений з роботи 29 травня 2014 року і прохав стягнути в порядку ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку по 08. 07. 2015 року в сумі 16 184,40 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідач допустив затримку розрахунку з позивачем, але врахувавши вимоги ч.2 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, що з урахуванням розміру спірної суми, частки, яку вона становить у заявлених позивачем вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком колегія суддів вважає за необхідне розмір компенсації за затримку розрахунку зменшити до 6 000грн.

Відповідач допустив порушення трудових прав позивача, тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі місячного заробітку - 1218грн.(ст..237-1 КЗпП України).

Позивач прохає стягнути на його користь понесені судові витрати, в матеріалах справи на а.с.11-13 знаходиться ордер адвоката без зазначення прізвища адвоката, який надає правову допомогу, витяг із угоди про надання юридичних послуг, укладеної між адвокатом Босенко Т.Ю. та ОСОБА_3 і квитанція адвоката Босенко Т.Ю. при прийняття від позивача 2500 грн.

Колегія вважає, що позивачем не надані належні докази на підтвердження надання йому правової допомоги конкретним адвокатом, не надано розрахунку витрат на правову допомогу, проведення ним належної оплати за надану допомогу, тому клопотання позивача про стягнення понесених судових витрат на його користь з відповідача не підлягає задоволенню.

При подачі позову і подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору, позов частково задоволено, тому в порядку п.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частки позову.

Керуючись ст. ст. 303 , 307, п3 ст.309,ст316 ЦПК України колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави в частині відмови в стягненні заробітної плати, в стягненні недоплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, стягнення коштів за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, ІПК НОМЕР_1, прож. АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату за квітень-травень 2014 року в сумі 2307грн, недоплачену заробітну плату за січень-березень 2014 року - (18грн.х3 мес) 54 грн., за затримку розрахунку з 29.05.2014 року по 8.07.2015 року 6 000грн, за невикористану відпуску - 693грн. 36 коп. та моральну шкоду - 1218грн., а всього 10 272,36 грн.

Стягнути з фізичної-особи ОСОБА_4 на користь держави судовий збір - 173,55 грн.( 114,65грн - при подачі позову, 58,90грн - при подачі апеляційної скарги).

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в законну силу з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий В.І. Акопян

Судді: О.А.Лобов

Ю.М. Винниченко

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян