Справа № 565/355/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

В суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дочки ОСОБА_5, 08.05.2008р., з її батьком позивачем ОСОБА_1 та звільнення його від сплати аліментів у користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_6, що були присуджені рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.11.2012р.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що в період з 20.09.2005р. по 17.08.2012р. сторони перебували у шлюбі та мають спільну дочку ОСОБА_5 Місце проживання дитини після розірвання шлюбу було визначено із ОСОБА_3 Згідно із рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06.11.2012р. із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі ? частини заробітку. У вересні 2014р. відповідач разом із дочкою ОСОБА_6 стали проживати за місцем проживання батьків ОСОБА_3 У ОСОБА_1 із відповідачем постійно виникають непорозуміння щодо його участі у вихованні дитини, оскільки ОСОБА_3 створює штучно перешкоди у спілкуванні з дочкою та у її вихованні батьком. Позивач неодноразово звертався із заявами до служби у справах дітей виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішенням виконкому Кузнецовської міської ради від 23.12.2014р. №293 визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак відповідач ухиляється від виконання вказаного рішення.

ОСОБА_3, після отримання 07.01.2015р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 травми внутрішніх органів, не виконавши рекомендацію лікарів терміново госпіталізувати дитину до реанімаційного відділення медичного закладу, будучи повідомленою про існування загрози життю та здоровю дитини, відмовилася від її госпіталізації. В той же день дитину було вилучено від матері та бригадою медичної допомоги повторно доставлено і госпіталізовано до анестезіологічного відділення закладу охорони здоровя. За словами лікарів, у разі відсутності лікування дитини, могли б бути незворотні наслідки, не сумісні із життям. Відповідач була проти хірургічного лікування дитини. Покликається ОСОБА_1, що ОСОБА_3 в цілому проти будь-яких оперативних лікувань дитини, не залежно від того з яких підстав в цьому може виникнути потреба. На думку позивача, такі обставини вказують на порушення матірю законних прав і обмеження інтересів дитини на охорону її життя та здоровя.

В позові зазначається, що ОСОБА_3 ізолює дитину від батька, позбавляє можливості спілкування. Обмежує дитину у споживанні продуктів харчування, наданих позивачем, залякуючи дочку тим, що він наче б то бажає отруїти власну дитину. Мати не надає дочці права голосу при прийнятті будь-яких рішень, що стосуються її особистості. Наведене негативно впливає на нормальний розвиток дитини.

Відповідач не піклується про фізичний розвиток та навчання дочки ОСОБА_6. Малолітня ОСОБА_5 пропускає навчання в школі без поважних причин у звязку з чим відстає у навчанні. Звертаючись до навчального закладу з питання відрахування дитини зі школи та щодо її переведення до іншого класу, ОСОБА_3 фактично ізолює дитину від суспільства, свідомо порушуючи її право на освіту та належний фізичний і психологічний розвиток.

Посилається позивач, що ОСОБА_3 не працевлаштована, не дбає про про отримання доходу, а повністю переклала на ОСОБА_1 обовязок по утриманню дочки. ОСОБА_1 працює у ВП «Рівненська АЕС», має стабільний заробіток, своєчасно та в повному розмірі сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, не перебуває на обліку у лікарів психіатра і нарколога. Забезпечений житлом. Вважає ОСОБА_1, що здатний забезпечити необхідні умови для лікування, навчання та виховання дитини, постійно турбуватися і опікуватися нею, а тому бажає, щоб дочка проживала з ним.

Зазначає, що у разі ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дочки із ним, припинить існувати підстава для отримання ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5, а отже, їх стягнення необхідно буде припинити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю. Надав пояснення, за змістом близькі до обгрунтувань позову. З його пояснень також слідує, що підставою для зміни місця проживання дитини є турбота за її життя і здоровя, мати не водила дитину до садочка, в школу, а використовує дочку тільки як спосіб отримання аліментів. Випадок 07.01.2015р., повязаний із примусовою госпіталізацією дитини, остаточно спонукав позивача звернутися із даним позовом. ОСОБА_1 не звертався до суду з позовом про визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позивач проживає один, спроможний буде належно піклуватися про дочку, в цьому йому також буде допомагати його мати, коли він буде зайнятий на роботі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнала повністю. З її пояснень вбачається, що ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями, що й стало причиною розірвання шлюбу. З боку відповідача щодо дочки ОСОБА_6 має місце гіперопіка, оскільки дитина хвороблива, є затримка розвитку. Тому дитина потребує особливого догляду. Пропуски шкільких занять повязані із хворобою дитини. Переведення дитини до іншого класу було повязано із конфліктом дітей та пішло на користь ОСОБА_5. Щодо травмування дитини 07.01.2015р. внаслідок ДТП, то ОСОБА_5 одразу в селі була оглянута місцевим лікарем та після цього ОСОБА_3 привезла дитину до лікарні в м.Кузнецовську. Дитина виглядала нормально, істотного погіршення здоровя не вбачалося. Лікарі в Кузнецовську наполягали на проведенні невідкладно операції дитині. ОСОБА_3 сумнівалася в компетентності місцевих лікарів і просила викликати для консультації лікарів із м.Рівне, оскільки інтуїтивно відчувала, що можливо обійтися без операції. Відповідач відмовлялася від оперування дитини і ніяк не відмовлялася від госпіталізації до лікарні. О 2 год. прибули рівненські спеціалісти і підтвердили, що немає нагальної потреби в операції та дали 10 днів на лікування. В теперішіній час дитина здорова, добре вчиться у школі. Хоча ОСОБА_5 прихильна і до батька, але для неї природньо проживати із матірю. Сама дочка бажає проживати тільки із позивачем. Покликалася, що вона любить дитину, належно турбується, виховує, не забороняє бачитися із батьком. Випадки, коли дитина не могла зустрітися із батьком обумовлені були хворобою дочки. Житлові умови ОСОБА_3 кращі ніж у позивача. Просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши інші докази у справі приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №222669 підтверджено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3

З копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.08.2012р. вбачається, що сторони розірвали шлюб та визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 Рішенням Кузнецовського міського суду від 06.11.2012р. стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5, 08.05.2008р.н., аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.07.2012р. Відповідно до копії рішення виконкому Кузнецовської міської ради від 23.12.2014р. №293 визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 таким чином: дозволено батькові бачитися з дочкою за своїм місцем проживання двічі у будні дні з 17 год. до 20 год. в присутності матері, щотижня у вихідний день з 10 год. до 20 год. проводити разом спільний відпочинок, другу половину кожних канікул без присутності матері.

В судовому засіданні встановлено, і це не оспорюється позивачем, що малолітня ОСОБА_5 проживає разом із матірю у квартирі №46 будинку №17 по м-ну ОСОБА_4 у м. Кузнецовську, яка належить відповідачу на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №983669 від 19.06.2003р.(а.с.54). Копія акту обстеження умов проживання від 20.04.2015р. №69 підтверджує, що відповідач та дочка ОСОБА_6, проживають разом із дідом та бабою дитини, умови проживання задовільні, помешкання мебльоване, санітарний стан приміщення задовільний. ОСОБА_3 турбується про свою дочку, займається її вихованням, навчанням, розвитком. Зі слів дитини відомо, що вона любить свого батька, бажає з ним бачитися та спілкуватися, але проживати хоче з матірю, через те, що боїться батька і він пє. Порушень прав дитини не виявлено. Із копії характеристики ОСОБА_5, виданої ОСОБА_7 ступенів №3 Кузнецовської міської ради слідує, що дитина має навчальні досягнення достатнього рівня, має добрий загальний розвиток. Мати приділяє належну увагу вихованню дочки, постійно цікавиться навчанням і відвідує батьківські збори. Відповідно до інформації того ж навчального закладу від 16.04.2015р. в ході бесіди із ОСОБА_5 зясовано, що вона любить і поважає матір та батька, але перевагу віддає своїй матері. Батьки обоє цікавляться навчанням дочки. Мати приділяє належну увагу вихованню і навчанню дочки, відвідує батьківські збори.

Із досліджених у судовому засіданні копій письмових документів слідує, що невідвідування ОСОБА_5 школи мало місце, в основному, на початку навчального року. Мати обгрунтовувала пропуски дитиною занять хворобою дитини. Звернення матері за вирішенням питання щодо відрахування дитини із першого класу школи чи щодо її переведення до іншого класу не доводить того, що мати діє не у інтересах дитини та неналежно виконує свої батьківські обовязки.

Виконавчий комітет Кузнецовської міської ради рішення про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 не прийняв (витяг із протоколу №5 від 30.04.2015р.). Згідно із витягом з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кузнецовської міської ради від 22.04.2015р., комісія рекомендувала органу опіки та піклування затвердити висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 за місцем проживання її матері ОСОБА_3 Зобовязати матір ОСОБА_3 не чинити перешкоди батькові ОСОБА_1 у вихованні дитини.

Із копії епікризу №85 слідує, що ОСОБА_5 із 07.01.2015р. по 17.01.2015р. перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні СМСЧ №3 з діагнозом: тупа травма живота, розрив печінки, внутрішньочеревна кровотеча.

З показань свідка ОСОБА_9 слідує, що ОСОБА_3 відмовилася від госпіталізації дитини при тому, що була загроза життю і здоровю дитини. Відповідач поводилася агресивно і самовільно покинула приймальне відділення. Після цього було ініційоване подання в прокуратуру і в примусовому порядку було госпіталізовано дитину. Особисто малолітньої ОСОБА_5 свідок не оглядав.

Свідок ОСОБА_10 давала показання про те, що ОСОБА_3 боялася того, що лікарі одразу будуть оперувати дитину. Однак після довгих розяснень відповідач зрозуміла необхідність спостереження лікарів за дитиною та погодилася на госпіталізацію. У ситуації, що виникла і самі лікарі були на «розпутті». За наполяганням матері, прибули лікарі із м.Рівне і рекомендували УЗД спостереження. Йшлося, що у разі, коли протягом тижня дитині не стане гірше, то небезпеки немає. Дитина одужала. На думку свідка ОСОБА_10, яка є лікарем анестезіологом, що той шлях лікування длитини, на якому наполягла мати виявився максимально оптимальним. ОСОБА_3 максимально захистила дитину. Поведінка матері в тій ситуації пояснюється недовірою до лікарів.

Отже, дослідивши докази щодо події із лікуванням дитини внаслідок отриманої травми 07.01.2015р., суд вважає, що поведінка ОСОБА_3 не свідчить про неналежне виконаня батьківських обовязків та невідповідність інтересам дитини. До такого висновку суд приходить, судячи із такого. Відповідач сама в добровільному порядку спочатку прибула з дитиною до закладу охорони здоровя та звернулася за медичною допомогою. В тому, що сталося непорозуміння матері із медичними працівниками щодо лікування дитини, істотним чинником є низький ступінь довіри до лікарів та сумнів у їхній компетентності, з боку відповідача. Однак, це жодним чином не свідчить про неналежне виконання матірю своїх обовязків щодо дитини. Наполягаючи на необхідності консультації спеціалістів обласної лікарні, ОСОБА_3 максимально діяла в інтересах дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ст. 161 ч.1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконаня своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні не доведено доказами обставин, що свідчили б про неможливість проживання дитини із матірю, а також не доведено, що проживання дитини із відповідачем суперечить інтересам дитини чи порушує її права. Не доведено доказами конкретних фактів перешкоджання матері у спілкуванні батька із дитиною. Судом не встановлено достатніх підстав для зміни місця проживання ОСОБА_5, та визначення її місця проживання із позивачем. При цьому, суд також враховує показання свідка ОСОБА_11, яка відмічала що дитині буде краще із матірю, остання піклується про дитину. Свідок давала показання про те, що за місцем проживання ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, вона особисто спілкувалася з ним про шкідливість пияцтва. Позивач в гуртожитку із знайомими розпивав пиво, часто попадався випивши. Свідок зверталася до начальника за місцем роботи позивача з питання вживання останнім алкогольних напоїв, на що отримала відповідь, що як до працівника зауважень до нього немає, а щодо побутових питань, - то це поза його компетенцією. Суд при вирішенні питання місця проживання дитини зважає й на те, що за характером роботи позивач працює позмінно, в тому числі у нічний період.

Отже, на переконання суду, в інтересах дитини буде залишити її проживати із матірю, а позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним має бути відхилений.

Оскільки суд пришов до висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини із позивачем, то і підстав для звільнення його від сплати аліментів теж немає.

За таких обставин у задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 з батьком та припинення стягнення аліментів на дитину в користь ОСОБА_3, через безпідставність позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :