АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6749/13-ц 22-ц/774/1018/К/15
Справа № 214/6843/13-ц Головуючий в 1-й інстанції -
Провадження №22ц/774/1018/К/15 суддя Попов В.В.
Категорія № 53 (4) Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі Петренко К.І.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої працівниками, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі ФОП ОСОБА_3В.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої працівниками, в якому просив стягнути пропорційно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 34868,15 грн., судовий збір в розмірі 348,67 грн., а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником магазину «Палітра», що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, 33. Згідно трудових договорів позивач перебував в трудових обовязках з відповідачками. В період з червня по вересень 2012 року відповідачки здійснювали роздрібну торгівлю товарами у вказаному магазині. 19.09.2012 року за участі відповідачів в магазині було проведено інвентаризацію за результатами якої виявлено нестачу в розмірі 34867,15 грн. Також позивач зазначив, що відповідачками було порушено умови трудових договорів шляхом привласнення грошових коштів отриманих від реалізації товарно-матеріальних цінностей, що стало причиною виникнення виявленої нестачі, в результаті яких йому було завдано матеріальної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають суттєве значення для вирішення спору по суті. Зокрема, на його думку, судом не враховано, що порушення трудових обовязків, допущені працівниками магазину ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які полягають у незбереженні товарно-матеріальних цінностей, отриманих ними за накладними, та відсутність контролю з боку керуючої магазином ОСОБА_5 призвели до нестачі товару та завдали матеріальних збитків роботодавцю, що є підставою для притягнення відповідачів до матеріальної відповідальності на підставі ст. 130 КЗпП України.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 та на його користь з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 солідарно стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 34860грн.24коп., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачіОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не зявились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 надав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність його присутності у Київському апеляційному адміністративному суді в якості представника позивача при розгляді апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Соломянському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_8 Холдинг» до Державної податкової інспекції у Соломянському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, надавши на підтвердження цієї обставини судову повістку, датовану 06 липня 2015 року, у той час як дана справа була призначена до розгляду значно раніше - 27 травня 2015 року, про що ОСОБА_7 був повідомлений належним чином у той же день (розписка а.с. 37).

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представника ОСОБА_7 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково, пояснивши, що винними в нестачі товарно-матеріальних цінностей є лише ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які мають відшкодувати шкоду відповідно до умов колективного договору - пропорційно їх отриманому доходу та відпрацьованому часу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просив відшкодувати йому за рахунок відповідачів шкоду, спричинену працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 при виконанні ними трудових обовязків, посилаючись на акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, проведеної в магазині «Палітра» 19 вересня 2012 року, згідно якого було виявлено нестачу в розмірі 34868,15 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довів суду наявність нестачі товарно-матеріальних цінностей на зазначену ним суму та вину відповідачів у її виникненні, а також не обґрунтував вимоги про пропорційне стягнення з відповідачів на його користь зазначеної суми матеріальної шкоди. Що стосується позовних вимог, заявлених до ОСОБА_6, то суд виходив із того, що вона не працювала у позивача на період, коли утворилася нестача товарно-матеріальних цінностей.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем та власником магазину «Палітра», розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, 33.

17 березня 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено трудовий договір, згідно якого остання прийнята на посаду керуючого магазином (т. 3 а.с. 206 - 207).

01 червня 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено трудовий договір, згідно якого остання прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів (т. 3 а.с. 205).

03 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 укладено трудовий договір, згідно якого остання прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів (т. 3 а.с. 208).

26 квітня 2012 року вказаний трудовий договір розірвано на підставі ст. 38 КЗпП України.

27 квітня 2012 року згідно наказу №21-к ОСОБА_6 за її заявою прийнята на роботу представником торговельним Відділу продаж Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікосметік» (т. 1 а.с. 9, 10).

Крім того, 27 квітня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікосметік» укладено договір про надання інформаційних (консультаційних) послуг і виконання робіт, відповідно до якого замовник в особі ФОП ОСОБА_3 доручає виконавцю ТОВ «Юнікосметік» інформувати замовника щодо загальної, порівняльної характеристики продукції, яка реалізується в магазині «Палітра» відповідно до укладеного договору.

Такі послуги у квітні-вересні 2012 року за адресою магазину «Палітра» надавала відповідач ОСОБА_6 (т. 1 а.с.15, 16).

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків за сукупністю таких умов: порушення працівником трудових обовязків, наявності прямої дійсної шкоди, наявності причинного звязку між порушенням та шкодою, вини працівника.

За змістом ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обовязків.

Статтею 135-2 КЗпП України визначено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, повязаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових обєднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за за фактичними втратами, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено позовних вимог, оскільки постановою від 10.10.2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи з підстав відсутності документів, які б підтверджували наявність нестачі товарно-матеріальних цінностей, та за відсутністю в діях відповідачів складу злочину (т.2 а.с.226), при цьому ця постанова не оскаржена позивачем.

Між тим, судом не взято до уваги положення ст.. 213 ЦПК України, згідно якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст.. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно розяснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Пунктом 16 зазначеної постанови Пленуму визначено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності. Солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб.

Встановивши при розгляді справи, що шкода заподіяна не лише з вини працівника, до якого предявлено позов, але й з вини службових осіб підприємства, установи, організації, суд відповідно до ст. 105 ЦПК має обговорити питання про притягнення їх до участі в справі як співвідповідачів.

Між тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вищезазначені вимоги закону, не зясував в повній мірі усі обставини справи, не роз`яснив позивачеві право на доведення позовних вимог шляхом проведення судово-бухгалтерської експертизи, що призвело до передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції була призначена судово-економічна експертиза, згідно висновку якої №07-08/14 від 21 серпня 2014 року підтверджено нестачу товарно-матеріальних цінностей, що належать приватному підприємцю ОСОБА_3 в магазині «Палітра», станом на 19 вересня 2012 року в кількості 560 одиниць на загальну суму 34860,24 грн. (т.3 а.с.73 - 182).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Статтями 58 та 59 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів у справі.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як убачається із матеріалів справи, вищезазначений висновок судової експертизи, наданий позивачем на підтвердження факту існування нестачі товарно-матеріальних цінностей, є належним та допустимим доказом у справі.

У той же час надані стороною відповідачів квитанції до прибутково-касових ордерів та товарні чеки за червень-серпень 2012 року не можуть бути взятими до уваги в якості доказу відсутності нестачі, оскільки вони не спростовують висновку судово-бухгалтерської експертизи №07-08/14 від 21 серпня 2014 року.

Ці документи не були надані суду відповідачами ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час призначення судово-економічної експертизи в суді апеляційної інстанції.

Питання щодо проведення повторної судової експертизи відповідачами також не поставлено.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним факт нестачі цінностей, який виявлено позивачем 19 вересня 2012 року.

Вирішуючи питання щодо наявності вини відповідачів у нестачі товарно-матеріальних цінностей, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Із матеріалів справи вбачається що відповідачі - продавець ОСОБА_4 та керуюча магазином ОСОБА_5 - з дати укладання трудових договорів працювали в магазині «Палітра» та в період з червня 2012 року по кінець вересня 2012 року здійснювали роздрібну торгівлю товарами.

Обіг товару в магазині здійснювався згідно договорів на поставку товару від 22.04.2009р. №0004, від 04.01.2011р. №001/5-Ю та на підставі накладних на переміщення товару (т. 1 а.с. 12-13, 14).

Між сторонами у справі було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність від 25 травня 2009 року (т.3 а.с.198-199), який було підписано відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 при прийнятті на роботу.

Відповідно до вказаного договору відповідачі зобовязались дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходів для попередження збитків; у встановленому порядку вести облік, складати та своєчасно надавати звіти про рух і рештки цінностей; своєчасно повідомляти підприємця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження цінностей.

Згідно п.1.1 умов цього договору колектив приймає на себе колективну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження майна та інших товарно-матеріальних цінностей, переданих йому для здійснення прийому, збереження та відпуску товарно-матеріальних цінностей, їх розміщенню, а Підприємець зобовязується створювати колективу умови, необхідні для належного виконання прийнятих зобовязань відповідно до договору.

Пунктом 4.5 зазначеного договору передбачено, що збитки, завдані колективом підприємцю, що підлягають відшкодуванню, розподіляються між членами даного колективу пропорційно місячному посадовому окладу та фактично відпрацьованому часові за період від останньої інвентаризації до дня виявлення збитків.

14 червня 2012 року за участю відповідачів у магазині була проведена інвентаризація, за результатами якої нестачі виявлено не було.

19 вересня 2012 року за участю відповідачів у магазині проведена інвентаризація, за результатами якої виявлено нестачу товарів на загальну суму, визначену висновком судово-економічної експертизи, у розмірі 34860,24грн.

Зважаючи на те, що відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів того, що нестача виникла не з їхньої вини, а внаслідок неправомірних дій інших осіб, у тому числі службових осіб магазину «Палітра», або внаслідок не створенням власником магазину (позивачем у справі) колективу умов, необхідних для належного виконання прийнятих ними зобовязань, колегія суддів приходить до висновку, що нестача в магазині «Палітра» сталася з вини працівників цього магазину ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які згідно договору зобовязалися нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну з їх вини, одержали під звіт за разовими документами товарно-матеріальні цінності, проте не виконали свої трудові обовязки та не зберегли їх, допустивши нестачу.

У діях працівників магазину ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається порушення ними своїх трудових обовязків, а саме пп. «а» п. 2.2 Договору про колективну матеріальну відповідальність, яке виразилось у незабезпеченні дбайливого ставлення до цінностей та невжиття заходів для попередження збитків, що стало причиною виникнення нестачі товарно-матеріальних цінностей, яка була виявлена під час проведення інвентаризації 19 вересня 2012 року.

Частиною 3 статті 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня ;виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 вересня 2013 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України.

За таких обставин суд першої інстанції безпідставно відмовив ФОП ОСОБА_3 у задоволенні його позову до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівниками, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Як убачається із наданої апеляційному суду довідки про нараховану заробітну плату та відпрацьований час за період з 15 червня 2012 року по 19 вересня 2012 року (тобто період між двома інвентаризаціями, що складає 66 робочих днів), загальна сума нарахованого доходу відповідача ОСОБА_5 складає 4634грн.68коп; кількість днів перебування у відпустці 16 днів, у звязку з чим скорегований нарахований дохід пропорційно відпрацьованому часу складає: 3522грн.36коп. ((66 16) : 66) х 4634,68 = 0,76 х 4634,68 = 3522,36).

Відповідно до тієї ж довідки загальна сума нарахованого доходу відповідача ОСОБА_4 складає 3559грн.69коп; кількість днів перебування у відпустці 17 днів, у звязку з чим скорегований нарахований дохід пропорційно відпрацьованого часу складає: 2634грн.17коп. ((66 17) : 66) х 3559,69 = 0,74 х 3559,69 = 2634,17).

Співвідношення доходів відповідачів становить коєфіцієнт: 3522,36 : 2634,17 = 1,337.

Розміри нестачі, які підлягають відшкодуванню кожною із відповідачів визначаються за формулою: 1х + 1,337х = 34860,24грн., у якій: х це сума нестачі, яка приходиться на ОСОБА_4, а 1,337х це сума нестачі, яку має відшкодувати ОСОБА_5

2,337х = 34860,24грн.

х = 34860,24 : 2,337 = 14916,66грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути матеріальну шкоду в сумі 14916,66грн., а з відповідача ОСОБА_5 - 19943,68грн. (34860,24 - 14916,66 = 19943,68).

Що стосується позовних вимог, заявлених ОСОБА_3 до ОСОБА_6, то вони задоволенню не підлягають, оскільки докази наявності її вини в нестачі товару, виявленій у магазині «Палітра», в якому вона виконувала свої трудові обовязки, обумовлені трудовим договором, укладеним із постачальником позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнікосметік», позивачем не надані. Крім того, в письмових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_2, позивач не наполягає на задоволенні цієї частини його позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь суми нестачі товарно-матеріальних цінностей: з відповідача ОСОБА_5 у розмірі 14916грн.66коп., з відповідача ОСОБА_4 у розмірі 19943грн.68коп.

У задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_6 слід відмовити.

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку з цим документально підтверджені судові витрати позивача в загальній сумі 1148грн.60коп., із яких 348,6грн. судовий збір; 800,0грн. експертиза, підлягають відшкодуванню відповідачами пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що розмір шкоди, стягнутої з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , складає 57,21% і 43,79% (відповідно) від загальної суми, заявленої позивачем та задоволеної судом, судові витрати позивача слід розподілити між відповідача наступним чином:

ОСОБА_5 - 1148,60грн. х 57,21% = 657грн.11коп.;

ОСОБА_4- 1148,60грн. х 43,79% = 491грн.49коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 3, 314, 316 ЦПК України, колегіясуддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої працівниками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 19943 (девятнадцять тисяч девятсот сорок три) гривні 68 копійок, а також судові витрати в сумі 657 (шістсот пятдесят сім) гривень 11 копійок..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 14916 (чотирнадцять тисяч девятсот шістнадцять) гривень 66 копійок, а також судові витрати в сумі 491 (чотириста девяносто одна) гривня 49 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_9