АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6406/15 Справа № 199/4893/14 Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора м.Дніпропетровська на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство №54", Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради та Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства "ЖЕП №54" та Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради про визнання права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. Позивач вказував на те, що в цій квартирі проживали: його дід ОСОБА_4, котрий був наймачем квартири, та дядько ОСОБА_5 У жовтні 2012 року, на прохання діда щодо здійснення піклування за ним, він переїхав у спірну квартиру, де проживає до теперішнього часу. Постійно проживаючи в зазначеній квартирі, він доглядав діда, вів з ним та дядьком спільне господарство, мав спільний побут, разом вони купували та готували їжу, несли витрати з утримання квартири, придбавали речі тощо.

Після смерті дядька, яка мала місце 30 липня 2013 року, дід став наполягати на його реєстрації в квартирі, у зв'язку з чим 17 жовтня 2013 року склав нотаріально посвідчену заяву про згоду постановки його на реєстраційний облік в спірній квартирі. В той же день він знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання, однак зареєструватися у спірній квартирі не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 дід помер.

Посилаючись на викладене, позивач просив встановити факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_4; визнати його членом родини померлого ОСОБА_4; визнати за ним право користування спірною квартирою та зобов'язати КП "ЖЕП №54" укласти з ним договір найму вказаної квартири.

Ухвалою від 11 серпня 2014 року суд залучив до участі в справі в якості відповідача Дніпропетровську міську раду.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування спірною квартирою задоволено, а у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор м.Дніпропетровська ставить питання про скасування рішення, як ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

В судовому засіданні представник прокуратури уточнив, що рішення оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 рішення не оскаржується і у відповідності зі ст.303 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності зі ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

При вирішенні питання про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, з'ясуванню підлягають наступні факти: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З матеріалів справи вбачається, що наймачем квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановивши, що позивач, котрий є рідним онуком наймача, з жовтня 2012 року постійно проживав у спірній квартирі в якості члена сім'ї наймача, сплачував вартість комунальних послуг, вони вели спільне господарство, суд обґрунтовано задовольнив позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про необхідність перевірки чи не зберігав позивач, проживаючи у спірній квартирі, постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні державного чи відомчого житлового фонду, є безпідставним. Зі справи вбачається, що раніше ОСОБА_2 був зареєстрованим в будинку по АДРЕСА_2, який не відноситься до державного чи відомчого житлового фонду, проти чого не заперечував представник апелянта в суді апеляційної інстанції.

Посилання прокурора на повторне звернення ОСОБА_2 до суду з аналогічними позовними вимогами та на наявність судового рішення про відмову у визнанні права користування житловим приміщенням, не є підставою для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

З дослідженої судом апеляційної інстанції справи Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська №2/199/527/14 вбачається, що дійсно в 2013 році ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до комунального підприємства "ЖЕП №54" та Амур-Нижньодніпровського районного відділу головного управління міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання проведення реєстрації в квартирі. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішенні в частині позову про визнання права користування жилим приміщенням, суд виходив з його недоведеності та неналежності відповідача

Проте рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2014 року вказане рішення було змінено та виключено з його мотивувальної частини висновок суду про недоведеність позову.

Таким чином, позивач реалізував своє право на повторне звернення до суду з позовом до належного відповідача про визнання права користування жилим приміщенням.

Посилання апеляційної скарги на відсутність спору про право між позивачем та Дніпропетровською міською радою не може бути прийнято до уваги, оскільки з позовними вимогами до міської ради позивач не звертався, її було залучено до участі у справі за ініціативою суду.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення в оскарженій частині відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора м.Дніпропетровська відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Петренко І.О.

Романюк М.М.