Справа № 1003/7890/12
У Х В А Л А

13 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві залі суду № 1 подання державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло подання головного державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2, керівника ПП «Політранстур», без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України, оскільки на даний час на примусовому виконанні у міському відділі ДВС перебуває виконавчий лист, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 17.02.2015 року, про стягнення з ПП «Політранстур» на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 4965 грн.48 коп. за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на посаді, в ході проведення виконавчих дій накладено арешт на розрахунковий рахунок боржника, нерухомого та рухомого майна, на яке можна звернути стягнення, у боржника не виявлено, від виконання зобовязань за виконавчим документом боржник ухиляється.

В судовому засідання головний державний виконавець міського відділу ДВС ОСОБА_1 подання підтримав.

Вислухавши думку державного виконавця, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення подання частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Приватне підприємство «Політранстур» зареєстровано як юридичну особу, згідно відомостей з ЄДРПОУ станом на 13.07.2015 року керівником підприємства є ОСОБА_2, відомості про припинення юридичної особи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у міському відділі ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 46827314 з примусового виконання виконавчого листа № 1003/7890/12 6/357/359/14, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 17.02.2015 року на підставі ухвали апеляційного суду Київської області від 18.12.2014 року про стягнення з Приватного підприємства «Політранстур» на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 4 965 грн.48 коп. за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на посаді.

10.03.2015 року головним державним виконавцем міського відділу ДВС ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого документа.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконавче провадження підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: в т.ч. виконавчі листи судів, накази господарських судів, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 цього Закону, державний виконавець має право у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Як передбачено ст.12 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, свобода пересування може бути обмежена у випадках, передбачених законом.

За ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів /посадових осіб/ вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 цієї статті, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд вважає, що ст.377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка має застосовуватися на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства, та рішень інших органів /посадових осіб/, оскільки інші кодекси, в т.ч. КАС України, ГПК України не містять відповідних норм щодо процесуального порядку обмеження боржника на виїзд за межі України.

В листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження; а поняття «ухилення від виконання зобовязань» варто розуміти як будь-які свідомі діяння /дії чи бездіяльність/ боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

У звязку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З доданих до подання документів вбачається, що державним виконавцем в процесі здійснення виконавчих дій не виявлено будь-якого нерухомого або рухомого майна, належного боржникові, на яке можна звернути стягнення.

23.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку в АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» в межах суми -4965 грн.48 коп., але згідно повідомлення банку, залишок коштів на рахунку ПП «Політранстур» для виконання вказаної постанови відсутній.

Судом також встановлено, що 10.04.2015 року ОСОБА_2 надала письмові пояснення державному виконавцю з приводу виконання вказаного вище виконавчого листа, в цих поясненнях вона зазначила, що не є директором ПП «Політранстур», оскільки за рішенням суду трудовий договір між нею та підприємством розірвано з 22.08.2013 року.

Отже, ОСОБА_2 достовірно відомо про виконавче провадження щодо стягнення коштів з ПП «Політранстур» на користь ОСОБА_3

Крім того, суд виходить з наступного.

Так, дійсно, згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2013 року, яке набрало законної сили 15.10.2013 року, було розірвано з 22.08.2013 року безстроковий трудовий договір про виконання обовязків директора, укладений 30.12.2008 року між ПП «Політранстур» та ОСОБА_2.

Відомості про те, що ОСОБА_2 не є директором ПП «Політранстур», до ЄДРПОУ не внесені по цей час.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_6 про зобовязання його внести зміни до відомостей про юридичну особу стосовно виключення відостей про ОСОБА_2 як директора ПП «Політранстур» -відмовлено постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2014 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014 року.

А ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року вказані вище судові рішення залишені без змін.

За приписами ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, в разі виникнення будь-яких питань з приводу діяльності підприємства, всі державні органи мають підстави звертатися до особи, зазначеної в Реєстрі. Саме ця особа може бути притягнута до адміністративної чи іншої відповідальності за правопорушення, допущені в межах діяльності підприємства.

Отже, розірвання трудового договору з керівником має свої особливості.

Як вказано вище, юридичну особу ПП «Політранстур» не ліквідовано, рахунок в банку цієї юридичної особи не закрито, змін до відомостей ЄДРПОУ щодо даної юридичної особи не внесено, а рішення про стягнення коштів з ПП «Політранстур» на користь ОСОБА_3 по даний час залишається невиконаним, хоча державним виконавцем вчинено всі можливі виконавчі дії щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

А тому з врахуванням всього наведеного суд вважає, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань.

В листі Мінюсту України від 06.06.2008 року за № 25-32/507 зазначено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон є одним із заходів примусового виконання рішень суду.

А оскільки державний виконавець згідно з ч.1 ст.11 Закону Про виконавче провадження зобовязаний вживати всіх передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, то суд вважає за можливе подання задовольнити та тимчасово обмежити керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України до виконання боргових зобовязань за вказаним вище виконавчим документом.

Державний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон керівника боржника без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України.

Але згідно приписів ст.377-1 ЦПК України передбачено обмеження у праві виїзду за кордон взагалі, а не способи обмеження.

Отже, на суд покладено функцію вирішення питання про обмеження у праві виїзду, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду з України.

Враховуючи все наведене та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.377-1 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Подання задовольнити частково.

Встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Приватного підприємства «Політранстур» ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3, до виконання зобовязань щодо сплати коштів в сумі 4965 грн.48 коп. у виконавчому провадженні ВП № 46827314 з примусового виконання виконавчого листа № 1003/7890/12 6/357/359/14, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 17.02.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня постановлення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_5