УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності майном шляхом зняття з реєстраційного обліку та примусового виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду із указаним позовом, у якому просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності майном, а саме: належною їй квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття ОСОБА_6 з реєстраційного обліку та примусового виселення з указаної квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору дарування від 24 лютого 1994 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, однак не може в ній проживати, оскільки відповідач ОСОБА_6 вигнав її з дитиною з квартири, змінив в ній замки, чим чинить їй перешкоди у користуванні нею.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права користування, розпорядження та володіння належною їй квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_6, який проживає за указаною адресою.

Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_5 у користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Білгород-Дністровський районний відділ ГУ ДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 права користування, розпорядження та володіння належною їй квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_6 шляхом його примусового виселення з указаної квартири.

Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_5 у користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Білгород-Дністровський районний відділ ГУ ДМС України в Одеській області зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати додаткове рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності майном шляхом зняття з реєстраційного обліку та примусового виселення було задоволено у повному обсязі, проте у резолютивній частині його не вирішені позовні вимоги відносно усунення перешкод у здійсненні права власності майном шляхом примусового виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 24 лютого 1994 року ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1.

26 листопада 1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2010 року.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_6, останній зареєстрований у АДРЕСА_1 з 19 серпня 2007 року (а. с. 8, зворот).

Пред'являючи позов, ОСОБА_5 вказувала, що згоди на реєстрацію свого чоловіка ОСОБА_6 у належній їй квартирі вона не надавала, по що свідчить домова книга від 15 вересня 2009 року, у якій вказано, що у спірній квартирі зареєстровані лише ОСОБА_5 та її дочка від першого шлюбу ОСОБА_7

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що вона є власником вказаної квартири, згоди на реєстрацію ОСОБА_6 вона не надавала, останній перешкоджає їй у користуванні належною їй квартирою, у зв'язку з чим вважав вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та примусового виселення обґрунтованими.

Згідно із ч. 2 ст. 64 <nau://ukr/5464-10|st64> ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Частиною 4 статті 155 ЖК Української РСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України <nau://ukr/435-15|st405> член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю з власником чи законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14 у справі про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди у порушення вимог ст. 212 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяли, належним чином доводів сторін не перевірили, не звернули уваги на те, що ОСОБА_6 зареєстрований у спірній квартирі зі згоди власника, тому припинення сімейних відносин між сторонами не позбавляє відповідача права користування житловим приміщенням.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, неповноту перевірки законності і обґрунтованості рішення місцевого суду, порушення норм матеріального та процесуального права, що, у свою чергу, призвело до поверхневого вирішення спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 березня 2013 року ОСОБА_6 не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: М.К. Гримич
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова