Справа №587/611/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/480/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Косівщинської сільської ради Сумського району, третя особа: ОСОБА_5,

про визнання незаконними та скасування рішень Косівщинської сільської ради Сумського району,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Косівщинської сільської Ради народних депутатів від 18 вересня 1992 року ОСОБА_3 було надано у довічне успадковуване володіння 0,17 га на території Косівщинської сільської ради для індивідуального житлового будівництва. На підставі цього рішення ОСОБА_3 отримав державний акт, зареєстрований в книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 77. Позивач розпочав будівництво житлового будинку, а саме: отримав акт в обмірі земельної ділянки в натурі від 09 листопада 1992 року. Будівельний паспорт виданий на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1. 14 лютого 2014 року позивач звернувся до Управління Держземагенства у Сумському районі для внесення до державного земельного кадастру відомостей щодо належної йому земельної ділянки, на що отримав відмову з тих підстав, що вказана земельна ділянка зареєстрована за іншою особою. Після чого від Косівщинської сільської ради отримав інформацію про те, що рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району від 11 квітня 2013 року надано дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,17 га по АДРЕСА_2. Вважав рішення сільради незаконним, оскільки передача громадянам у власність земельних ділянок, які належать іншим громадянам здійснюється після припинення права власності у визначеному законом порядку. Підстав для припинення його права на спірну земельну ділянку не було.Видачею дозволу ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою сільрада фактично скасувала своє рішення від 18 вересня 1992 року.

Посилаючись на такі обставини та уточнивши позовні вимоги представник ОСОБА_3 просив скасувати рішення двадцять другої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність гр. ОСОБА_5 в с. Косівщина» та рішення двадцять восьмої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 15 січня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання у власність земельної ділянки в с. Косівщина гр. ОСОБА_5.».

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 січня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Всі доводи апеляційної скарги фактично зводяться до наступного : 1) суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що право на землю набувалося громадянином України і станом на 2014 рік ОСОБА_3 громадянство України не було припинено; 2) ОСОБА_3 було видано державний акт на право довічного успадкованого землеволодіння, а у відповідності до ч. 7 розділу Х ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки; 3) судом першої інстанції помилково було встановлено, що ОСОБА_5 надана земельна ділянка з іншою адресою, ніж позивачу, оскільки в відомостях Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_3 знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_5

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що 18 вересня 1992 року рішенням дванадцятої сесії двадцять першого скликання Косівщинської сільської Ради народних депутатів «Про виділення земельної ділянки і дозволу будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель» ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_3, виділено у довічне успадковане володіння земельну ділянку розміром 0,17 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, дозволено замовити виготовлення державного акту на право приватної власності на землю та акту перенесення земельної ділянки на місцевості, а також виготовити будівельний паспорт.

09 листопада 1992 року головним архітектором Сумського району на ім'я ОСОБА_3 виготовлений будівельний паспорт № 909 на забудову земельної ділянки АДРЕСА_1. При його видачі забудовника було повідомлено про обов'язок розпочати будівництво не пізніше одного року та закінчити - не пізніше двох років з дня отримання будівельного паспорта. Будівельний паспорт містить посилання на державний акт та його реєстрацію в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею, однак сам державний акт відсутній. Крім того, на акті обміру в натурі земельної ділянки та прив'язки будівель, складеному представником районного архітектора, відсутні підписи як самого набувача ОСОБА_3, так і представника сільської ради.

01 квітня 2013 року до селищного голови Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області звернулась ОСОБА_5 з заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,17 га для індивідуального житлового будівництва, розташованої по АДРЕСА_2 Сумського району Сумської області.

Рішенням двадцять другої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 квітня 2013 року ОСОБА_5, мешканці АДРЕСА_4, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,17 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність за рахунок земель житлової та громадської забудови сільської ради в АДРЕСА_2, а також наданий дозвіл на розробку технічної документації землеустрою.

Рішенням двадцять восьмої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 15 січня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2. Затверджена площа земельної ділянки у розмірі 0,17 га, та зобов'язано ОСОБА_5 зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку з визначеним кадастровим номером.

На запит представника позивача до Управління Держземагенства у Сумському районі від 18 лютого 2014 року, надана відповідь про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку АДРЕСА_1 Сумського району Сумської області через перетини ділянок, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Рішенням тридцять п'ятої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 грудня 2014 року у громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 вилучено земельну ділянку площею 0,17 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Після винесення рішення сесії Косівщинської сільської ради від 18 вересня 1992 року позивач свого права на набуття у власність земельної ділянки не реалізував, оскільки дозволу на виготовлення технічної документації від сільради не отримав. Землевпорядною організацією межі в натурі не винесені, державний акт про право власності на землю встановленого зразка ОСОБА_3 не отримав. Тобто, обов'язків, покладених законом та рішенням сесії сільради в цій частині не виконав. До використання земельної ділянки для будівництва протягом двох років не приступив. Взагалі, втратив цікавість до реалізації набуття права власності на земельну ділянку і через незначний проміжок часу - 03 грудня 1993 року був повторно прописаний в Тюменській області Російської Федерації. Про вказане свідчить і той факт, що при винесенні рішення про надання йому земельної ділянки адреса не конкретизована. Присвоєння даній ділянці № 15 по вул. Сумській, як про це зазначено у будівельному паспорті, нічим не підтверджено. Вона ніяким чином не ідентифікована.

Третій особі ОСОБА_5 надана земельна ділянка за АДРЕСА_2 з земель житлової та громадської забудови сільської ради, на яку і виготовлена та затверджена проектна документація. За наведених обставин підстави вважати, що це беззаперечно одна і та ж сама ділянка відсутні.

Позивач не набув права власності на земельну ділянку, а тому воно не є порушеним і не підлягає судовому захисту.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону не дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням дванадцятої сесії двадцять першого скликання Косівщинської сільської Ради народних депутатів «Про виділення земельної ділянки і дозволу будівництва індивідуального жилого будинку і господарських будівель» від 18 вересня 1992 року ОСОБА_3, мешканцю АДРЕСА_3, виділено у довічне успадковане володіння земельну ділянку розміром 0,17 га в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, дозволено замовити виготовлення державного акту на право приватної власності на землю та акту перенесення земельної ділянки на місцевості, а також виготовити будівельний паспорт (а.с. 26).

На підставі вищевказаного рішення Косівщинською сільською Радою народних депутатів видано ОСОБА_3 державний акт про надання у довічне успадковане володіння вищезазначену земельну ділянку, (з планом довічного успадкованого землеволодіння з встановленням меж, підписаним інженером-землевпорядником) (а.с. 13, 15, 136-138).

Вищезазначений державний акт підписаний головою Косівщинської сільської Ради народних депутатів, завірений печаткою сільської ради та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №77. Його оригінал був досліджений колегією суддів у судовому засіданні.

Форма зазначеного державного акту встановлювалась Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року № 889-ХІІ «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання в вилучення земельних ділянок».

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 449 від 02 квітня 2002 року «Про затвердження форми державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» раніше видані державні акти на право приватної власності та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають зміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України, в редакції від 13 березня 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і, одержання документа, що посвідчує це право.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги закону щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було виконано в повному обсязі. Позивач ОСОБА_3 одержав документ, що посвідчує право на відповідну земельну ділянку (ст. 23 ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року), тобто він набув права на спірну земельну ділянку, документи, що посвідчують це право не скасовано.

Відповідно до ч. 7 розділу Х ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Главою 22 ЗК України врегульовано питання припинення прав на землю.

До прийняття оскаржуваних рішень відповідача, питання про припинення прав ОСОБА_3 на землю (спірну земельну ділянку) сторонами в порядку встановленому законом (ст.ст. 140-149 ЗК України) не вирішувалось. Зокрема, ОСОБА_3 добровільно не відмовлявся від прав на земельну ділянку, земельна ділянка не вилучалась сільською радою за згодою ОСОБА_3 Право ОСОБА_3 на земельну ділянку не припинялось рішенням суду за позовом належного відповідача.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, з послідуючими змінами і доповненнями, зокрема, роз'яснено, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. У разі пред'явлення до органу виконавчої влади або місцевого самоврядування позову про незаконність припинення права землекористування через відсутність судового рішення про вилучення земельної ділянки відповідач вправі пред'явити зустрічний позов про таке вилучення, а суд має розглянути його разом із первинним позовом.

При вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Абзац другий пункту 8 в редакції Постанови Верховного Суду N 2 від 19.03.2010.

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним. Пункт 8 доповнено абзацом третім згідно з Постановою Верховного Суду N 2 від 19.03.2010.

Доказами того, що саме ця спірна земельна ділянка надавалась ОСОБА_3 раніше, ніж приймалися оскаржувані рішення відповідача, є наявність у нього Державного акту з зазначенням в ньому плану точного місця розташування ділянки та відповідь Управління Держземагенства у Сумському районі від 18 лютого 2014 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку АДРЕСА_1 Сумського району Сумської області через перетини ділянок, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с. 13, 19-20). Місце розташування, координати, конфігурація, межі цієї земельної ділянки свідчать про те, що саме ця земельна ділянка в порушення закону була передана відповідачем у власність іншій фізичній особі.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та визнати недійсними рішення двадцять другої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність гр. ОСОБА_5 в с. Косівщина» та рішення двадцять восьмої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 15 січня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання у власність земельної ділянки в с. Косівщина гр. ОСОБА_5.».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути Косівщинської сільської ради Сумського району на користь ОСОБА_3 на відшкодування судового збору за подачу позову в розмірі 243,60 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн., всього 365,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 28 січня 2015 року та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_3.

Визнати недійсними рішення двадцять другої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 11 квітня 2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність гр. ОСОБА_5 в с. Косівщина» та рішення двадцять восьмої сесії шостого скликання Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області від 15 січня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надання у власність земельної ділянки в с. Косівщина гр. ОСОБА_5».

Стягнути з Косівщинської сільської ради Сумського району на користь ОСОБА_3 на відшкодування судового збору за подачу позову в розмірі 243,60 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн., всього 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -