Справа № 405/3634/15-ц
Провадження №2/405/798/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Береді Я.І.
за участю позивача ОСОБА_1
та представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтувавши його тим, що 03.04.2008 року відповідач звернувся до нього з проханням надати йому у борг грошові кошти в розмірі 16 000 Євро, з умовою повернення за першою вимогою, а так як у нього не було при собі достатньої кількості грошових коштів, то відповідно до умов розписки від 03 квітня 2008 року він передав у борг відповідачу 10 000 Євро, та в подальшому відповідно до розписки від 09 квітня 2008 року він передав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000 Євро, а всього 16 000 Євро. Звернувшись до відповідача з письмовими вимогами про повернення боргу, останній грошові кошти гне повернув.
З посиланням на ст.ст.526, 1046, 1047 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 403 055 грн. 10 коп., виходячи з офіційного курсу національної валюти України, встановленого НБУ по відношенню до Євро станом на 19 травня 2015 року, за 1 Євро 25, 190944 грн. 00 коп., як борг за договором позики. Крім того, просив стягнути з відповідача і понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 654 грн. 00 коп.
Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 26 червня 2015 року, причини неявки суду не відомі, будь-які заяви, клопотання на адресу суду від відповідача не надходили, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в судовому засіданні позивач та в його інтересах представник не заперечували.
Заслухавши позивача та в його інтересах представника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 78 800 грн., що за курсом станом на 03 квітня 2008 року становило 10 000 Євро, які зобов'язався повернути у повному обсязі на першу вимогу позичальника.
Крім того, 09 квітня 2008 року між сторонами було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 6 000 Євро.
На підтвердження укладення договорів позики від 03 та 09 квітня 2008 року, позичальник ОСОБА_3 надав розписки, відповідно до яких він підтвердив факт, що отримав від позикодавця ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 16 000 Євро.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написані 03 квітня 2008 року та 09 квітня 2008 року ОСОБА_3 розписки про те, що він взяв в борг у ОСОБА_1 кошти на загальну суму 16 000 Євро є підтвердженням як укладення між ними договору позики, так і засвідченням отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 зазначеної грошової суми.
З матеріалів справи та пояснень позивача судом також встановлено, що строк повернення позики у розписках ОСОБА_3 не був зазначений.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З аналізу змісту ст.1049 ЦК України вбачаєтьсяможливість укладення договору позики без зазначення строку її повернення, при цьому, враховуючи, що в зазначених договорах строк повернення позики визначений моментом предявлення вимоги, позивач 27 листопада 2014 року та 07 травня 2015 року звернувся до відповідача з письмовими вимогами, які отримані відповідачем, про повернення йому 6 000 Євро та 10 000 Євро відповідно, які залишені відповідачем без задоволення, крім того, наявність оригіналів розписок у позивача, які долучені позивачем в якості доказів до матеріалів цивільної справи, підтверджує той факт, що відповідачем грошові кошти за договорами позики позивачу не повернуто.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_3 боргу за договорами позики від 03 квітня 2008 року та від 09 квітня 2008 року на загальну грошову суму 16 000 Євро, який визначений моментом предявлення позивачем вимоги про повернення йому коштів, минув, предявлені позивачем під час судового розгляду справи оригінали розписок свідчать про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договорами позики на їх повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, як позичальник, не виконав обов'язку перед позивачем ОСОБА_1, як позикодавцем, щодо повернення суми позики в розмірі 16 000 Євро, на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обгрунтованими.
При цьому, судом враховуються розяснення, зазначені в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, за якими згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України-гривні, при стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Сума до стягнення з відповідача за договором позики від 03 квітня 2008 року становить 10 000 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 03 серпня 2015 року становить 231 696 грн. 15 коп., за договором позики від 09 квітня 2008 року становить 6 000 Євро, що в гривневому еквіваленті становить 139 017 грн. 69 коп.( Повідомлення Національного Банку України «Про офіційні курси гривні щодо іноземної валюти» від 03 серпня 2015 року, за яким 100 Євро офіційний курс 2316, 9615 грн.), що в загальному виразі становить 16 000 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 03 серпня 2015 року становить 370 713 грн. 84 коп.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.192, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, борг за договором позики від 03 квітня 2008 року в розмірі 231 696 (двісті тридцять одна тисяча шістсот девяносто шість) грн. 15 коп., борг за договором позики від 09 квітня 2008 року в розмірі 139 017 (сто тридцять девять тисяч сімнадцять) грн. 69 коп., а всього 370 713 (триста сімдесят тисяч сімсот тринадцять) грн. 84 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова