Справа № 576/1098/15-ц
Провадження № 2/576/327/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.15 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Тищенко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів цивільну справу за позовом Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» (надалі також позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідач 1) та ОСОБА_2 (надалі також відповідач 2) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.11.2008 р. між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4078. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_1 кредит на газифікацію житлового будинку на суму 10000 грн., що становить 1225 кг еквіваленту живої ваги молодняка великої рогатої худоби, зі сплатою 3 % річних, строком на пять років. З метою забезпечення виконання зобовязань по цьому кредитному договору у той же день було укладено договір поруки з ОСОБА_2 В подальшому на виконання рішення Сумської облради від 09.07.2009 р., яким затверджено методику перерахунку довгострокових кредитів за договорами укладеними до 15.05.2009 р. відповідно до обласної цільової програми «Власний дім», 01.10.2009 р. між позивачем та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода, згідно якої залишок по кредиту становив 11000 грн. Станом на 17.04.2015 р. утворилась заборгованість по кредиту в сумі 4434,76 грн., з яких 2706,22 грн. по тілу кредиту, 67,55 грн. по відсоткам за користування кредитом, 1657,62 грн. та 3,37 грн. штрафні санкції. Вказану заборгованість позивач просить у солідарному порядку стягнути з відповідачів.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду від 06.07.2015 р. провадження в справі за позовом Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» до ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними закрито, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, в звязку із смертю відповідача ОСОБА_1 (а.с.41-42).

У судове засідання, яке призначалось на 05.06.2015 р. та 06.07.2015 р. позивач не прибував, свого представника не направляв, подавав заяви у яких просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.19, 37).

У судове засідання, призначене на 20.07.2015 р. позивач до суду також не зявився, представника не направив, проте подав клопотання у якому просив перенести розгляд справи на іншу дату у звязку з необхідністю отримання доказів щодо наявності спадкоємців відповідача ОСОБА_1, у задоволенні якого судом відмовленою ухвалою від 20.07.2015 р. (а.с.49-55).

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявилась, проте подала заяву, у якій просить слухати справу без її участі, проти позову заперечує. (а.с.38).

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, перевіривши і дослідивши матеріали справи та подані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд наголошує, що за змістом позовної зави, позивачем до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов предявлено відповідно як до боржника та поручителя за невиконання умов кредитного договору, що слідує з підстав позову та заявленої у ньому матеріально-правової вимоги, де позивач просив стягнути з відповідачів борг солідарно.

Ухвалою суду від 06.07.2015 р., яку позивач не оскаржував і вона набула статусу остаточної, провадження у справі в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 було закрито у звязку з його смертю.

В силу вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що 25.11.2008 р. між Сумським обласним комунальним підприємством «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4078, відповідно до умов якого, позивач надав ОСОБА_1 кредит на газифікацію житлового будинку на суму 10000 грн., що становить 1225 кг еквіваленту живої ваги молодняка великої рогатої худоби, зі сплатою 3 % річних, строком на пять років (а.с.5-7).

З оглянутої у судовому засіданні копії договору поруки від 25.11.2008 р., укладеного між Сумським обласним комунальним підприємством «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_2, вбачається що ОСОБА_2 зобовязалась відповідати за погашення боргу по договору про надання кредиту № 4078 від 25.11.2008 р. на засадах солідарного боржника (а.с.9).

01.10.2009 р. між Сумським обласним комунальним підприємством «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 4078 від 25.11.2008 р., згідно якої сторони цієї угоди домовились про те, що залишок кредиту шляхом застосування ціни 1 кг МВРХ, яка існувала на момент отримання кредитних коштів, збільшується на 10 % та становить 11000 грн. (а.с.8).

З наведеного у позовній заяві розрахунку, вбачається, що станом на 17.04.2015 р. утворилась заборгованість по кредиту в сумі 4434,76 грн., з яких 2706,22 грн. по тілу кредиту, 67,55 грн. по відсоткам за користування кредитом, 1657,62 грн. та 3,37 грн. штрафні санкції (а.с.2-4).

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд виходить із такого.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України далі ЦК України).

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Судом встановлено, що додатковою угодою, що, укладена між позивачем та ОСОБА_1 була збільшена сума кредитного зобовязання з 10000 грн. до 11000 грн. Збільшення розміру кредитного зобовязання не було погоджено з поручителем ОСОБА_2, про що свідчить відсутність її підпису у кінці тексту цієї угоди у графі для поручителя, а також відсутність у матеріалах справи будь-якої іншої угоди, укладеної з поручителем, з яка б свідчила про те, що ОСОБА_2 погодилась на збільшення розміру суми кредитного зобовязання.

Таким чином, збільшення розміру суми основного кредитного зобовязання навіть за згодою позивача та боржника ОСОБА_1, але без згоди поручителя ОСОБА_2 та відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останню відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед кредитною установою.

При цьому суд відзначає, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним (пункт 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 10-1393/0/4-12 від 27.09.2012 р.).

Водночас суд вважає за необхідним зазначити й наступне.

Поручитель приймає на себе зобовязання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Відповідно до статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобовязання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обовязку щодо виконання зобовязання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Така правова позиція викладена у п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Умовами ж укладеного між ОСОБА_2 та Сумським обласним комунальним підприємством «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» договору поруки від 25.11.2008 р., не передбачено обовязку поручителя відповідати за виконання кредитного договору за боржника в разі смерті останнього, а крім того, зазначений договір поруки не містить і згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника - правонаступника (спадкоємця) померлого, а відтак у звязку зі смертю позичальника ОСОБА_1, яка настала 30.12.2010, порука відповідача ОСОБА_2, встановлена зазначеним договором поруки припинила свою дію.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 3, 509, 523, 553-554, 559, 607 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.О. Колодяжний