Справа № 640/8785/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ніколаєнко І.В.

при секретарі Газіній О.С.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення факт, що Договір про надання та використання платіжної картки № 106359945 від 16.05.2013 року є неукладеним; встановити факт, що має юридичне значення факт, що кредитний Договір № 105625173 є неукладеним; зобовязати ПАТ «БАНК ФОРВАРД» повернути йому безпідставно набуте майно грошові кошти в сумі 14507 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.04.2013 року ним була підписана заява № 105625173 на укладення з ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт» Кредитного договору № 105625173, рахунок клієнта 6801. Також позивач зазначає, що за пропозицією банку, 16.05.2013 року ним була підписана заява № 106359945 на укладення з ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт» Договору про надання та використання платіжної картки, рахунок клієнта № 6556. Позивач вказує, що заяви укласти Кредитний договір № 105625173 від 12.04.2013 року та Договір про надання та Договір про надання та використання платіжної картки № 106359945 від 16.05.2013 року з ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт» ним підписана особисто, а від імені відповідача ці заяви не підписав жоден представник банку, який би мав відповідну довіреність, печатка ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт» на Заявах, на Кредитному договорі та на Договорі платіжної картки відсутня зовсім. Таким чином, позивач приходить до висновку, що вказані договори між ним та відповідачем укладені не були. Крім того, позивач посилається також на те, що 07.10.2014 року було проведено державну реєстрацію зміни найменування ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт» на ПАТ «БАНК ФОРВАРД». За результатом означених правовідносин Банком від нього за Договором кредиту було отримано 34407 грн., а ним від Банку отримано 19900 грн., тобто за неукладеним договором кредиту Відповідачем безпідставно було набуто 14507 грн., які позивач бажає повернути.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим та пояснив, що банк діяв у відповідності до чинного законодавства та укладених договорів, а вимога позивача щодо повернення грошових коштів є безпідставною, оскільки, у відповідності до умов укладених договорів, банком було нараховано штрафні санкції на загальну суму заборгованості позивача. Представник відповідача зазначив, що розцінює вимоги позивача як намагання ухилитися від виконання взятих на себе зобовязань за Договорами.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

ПАТ «БАНК ФОРВАРД» є правонаступником ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт».

12.04.2013 року від ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Стандарт» надійшла заява № 105625173 про укладення кредитного договору, відповідно до якої позивач погодився, що акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) про укладення такого договору будуть дії Банку з відкриття позивачу поточного рахунку (п. 4.1. Заяви).

Згідно з п. 1 підписаної Заяви, Кредитний договір укладений на умовах, викладених у вказаній заяві та умовах надання та обслуговування кредитів Банку.

Відповідно до п. 4.3 вищезазначеної Заяви, дана Заява, Умови по кредитам та графік платежів є складовими та невідємними частинами Кредитного договору, із яким позивач ознайомлений.

Судом встановлено, що 12.04.2013 року ОСОБА_2 відкрив позивачу поточний рахунок та зарахував на нього кредитні кошти в сумі 19900,00 грн., тобто вчинив дії для прийняття (акцепту) пропозиції (оферти), внаслідок чого відбувся факт укладення Кредитного договору № 105625173.

Також, 16.05.2013 року ПАТ «ОСОБА_2 Стандарт» отримав від ОСОБА_1 пропозицію, викладену в п. 1 Заяви № 106359945 про укладення договору про надання та використання платіжної картки та погоджувався, що акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) про укладення такого договору будуть дії Банку з відкриття позивачу поточного рахунку. 16.05.2013 року відповідачем було відкрито поточний рахунок, а отже вчинив дії для прийняття пропозиції, внаслідок чого відбувся факт укладення Договору про надання та використання платіжної картки № 106359945, яку було надано позивачу у користування.

Згідно з п.п. 1, 3 заяви від 16.05.2013 року, Договір про Картку укладений на умовах, викладених у вказаній заяві та Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку. Складовою та невідємною частиною Договору про Картку є Умови по карткам та Тарифи по карткам, із якими позивача було ознайомлено та надано примірники.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до умов укладених між позивачем та відповідачем договорів від 12.04.2013 року та 16.05.2013 року, Банком ОСОБА_1 було надано кредитні кошти. ОСОБА_1, у відповідності до умов вищезазначених договорів, зобовязався своєчасно погашати заборгованість, сплачувати проценти за користування кредитом та інше.

ОСОБА_1 після укладення вище перелічених договорів, користувався грошовими коштами та платіжною карткою, що не спростовується позивачем.

У звязку з порушенням позивачем порядку повернення наданих кредитних коштів, сплати процентів за користування ними, Банком на загальну суму заборгованості Клієнта за Договорами були нараховані штрафні санкції на умовах укладених договорів.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не

встановлено договором або законом.

Суд вважає, що в разі не згоди з умовами вищевказаних договорів позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом позивач не скористався, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що свідчить часткове виконання договорів.

Як встановлено судом, позивач отримав кредитні кошти в обумовленій в договорі сумі, погодився з умовами договору, порядком та умовами повернення кредиту, відповідальністю у разі порушення зобовязань за кредитним договором, строку дії договору та при укладенні договору не мав застережень чи доповнень до договору, матеріали справи не містять відомостей щодо відмови ОСОБА_1 від користування коштами, наданими Банком, позивач користувався наданими кредитними коштами, а отже його посилання на те, що Кредитний договір від 12.04.2013 року та Договір про картку від 16.05.2013 року є неукладеними суд вважає недоведеними та необґрунтованими. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про визнання договорів неукладеними, а вимоги позивача в частині повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 14507,00 грн. є похідними від них, суд також відмовляє в задоволенні вимог позивача в цій частині.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, тому суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 207, 525, 530, 629, 638-642, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215-218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд .м Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя - Ніколаєнко І.В.