АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Балацька-Геряк О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Посилалася на те, що з відповідачем з 14.09.2012 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки не підтримують і проживають окремо.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є працездатною особою, має мінливий дохід. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.

Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі по 1200 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 600 гривень щомісяця.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 травня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 14.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1391.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року до настання повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 10 листопада 2014 року до досягнення малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах сум платежів за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити, зменшивши розмір аліментів до 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає в грошовому вимірі 309,60 грн., а в частині стягнення аліментів на утримання дружини відмовити. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони знаходились з 14.09.2012 року в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з того, що ОСОБА_2 не має постійного регулярного доходу, суд першої інстанції правильно стягнув з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру стягуваних аліментів, судом було враховано стан здоров»я дитини, її матеріальне становище, стан здоров»я відповідача і його матеріальне становище, відсутність на його утриманні інших непрацездатних осіб. Крім цього, в суді першої інстанції відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав та пояснив, що в змозі буде сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі. За таких обставин, судом обгрунтовано стягнуто з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі по 1200 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про відсутність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1200 грн. є безпідставними, оскільки відповідач є молодою працездатною особою, а тому має змогу працювати, отримувати дохід і надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини.

Відповідач на підставі ст..30 ЦПК України, заперечуючи можливість надання матеріальної допомоги на утримання сина в розмірі 1200 грн. через те, що він на даний час доходу немає, не надав суду доказів того, що за станом здоров»я він є непрацездатним і в зв»язку з цим позбавлений можливості працевлаштуватися і отримувати доходи.

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки, суд неповно з'ясував обставини у справі, зокрема, не дослідив докази на підтвердження спроможності відповідача надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно з вимогами ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до положення ч.4 ст.84 СК України таке право дружина має незалежно від того,чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Встановлено, що відповідач на даний час ніде не працює.

Вказана обставина свідчить про те, що відповідач позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надані позивачкою ОСОБА_1 щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти на її утримання.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував його можливості щодо сплати аліментів на утримання дружини, ухвалив рішення ґрунтуючись на припущеннях, не встановивши фактичних обставин справи є підставними та заслуговують на увагу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів на її утримання в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення сина трьох років не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню в цій частині, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 600 гривень щомісячно до досягненням сина ОСОБА_4 трьох років скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис

Судді: підписи