У Х В А Л А

"17" липня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум» за участю третьої особи реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві про зміну договору куплі-продажу заставної, про визнання виконаним основного зобов»язання по договору позики, про зобов»язання укласти договір міни квартири, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та зобов»язання внести запис в Єдиний державний реєстр права власності на нерухоме майно, про визнання права власності на квартиру, про визнання недійсним договору оренди, про стягнення оплат та переплат по договорам з штрафами та пенями, про відшкодування моральної шкоди.

Одночасно представником позивача ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу товариству з обмеженою відповідальністю «Максимум» на праві власності, на грошові кошти на всіх рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум» в межах ціни позову 1397542 грн. 05 коп. Заява мотивована тим, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У пункту 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність спірної квартири відповідачу товариству з обмеженою відповідальністю «Максимум».

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи предмет та підстави позову, також не підлягає задоволенню заява про забезпечення позову в частині накладання арешту на грошові кошти на всіх рахунках товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум» в межах ціни позову 1397542 грн. 05 коп.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна