АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 6044 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Войтенко Т.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб: представника третьої особи Головко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Завод «Ленінська кузня» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

та позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Ленінська кузня» до ОСОБА_4 про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 21 квітня 2011 року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 21.04.2011 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову про визнання ОСОБА_4 такою особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов ПАТ «Завод «Ленінська кузня» задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням - кімнатою 14-а в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позовах ОСОБА_3 та ПАТ «Завод «Ленінська кузня» в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи заочне рішення, суд виходив із того, що позивачеві ВАТ «Завод «Ленінська кузня» належить на праві власності гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, балансоутримувачем якого є також позивач.

Актом ДП «ЖЕК-ЛК» ВАТ «Завод «Ленінська кузня» від 18.04.2011 року встановлено, що вона не проживає в гуртожитку в кімнаті № 14-а більше шести років. Проте, даний документ носить суб'єктивний характер і не відображає повної та об'єктивної ситуації, що склалася, оскільки складений самим позивачем перед безпосереднім ухваленням рішення суду (підпорядкованою йому організацією). Інших доказів її не проживання в гуртожитку, за період до звернення до суду з позовом, позивачем надано не було.

Більше того, одиничний вихід комісії ДП «ЖЕК-ЛК» для складання акту не може відображати факту її непроживання в гуртожитку протягом тривалого часу, оскільки такий огляд приміщення може дати членам комісії уявлення про невеликий проміжок часу. А крім зазначеного вище документу від 18 квітня 2011 року позивачем не було надано інших доказів на підтвердження її не проживання в гуртожитку протягом останніх шести років.

В даному випадку ВАТ «Завод Ленінська кузня» як балансоутримувач даної споруди був зобов'язаний систематично направляти комісії для перевірки її проживання в гуртожитку та фіксувати даний факт актами. В супереч цьому позивачем був наданий лише однин документ від 18 квітня 2011 року.

ОСОБА_4 зазначає, що певний час проживала на території Російської Федерації, але це були короткотривалі поїздки на «заробітки» терміном до двох місяців.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що вона систематично не несе витрат по оплаті кімнати № 14-а в гуртожитку по АДРЕСА_1

Дане твердження, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки кошти для оплати за гуртожиток вона передавала своїй доньці ОСОБА_3, яка вже самостійно здійснювала оплату за житло. Даний факт вона підтвердила під час судового розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Також, ОСОБА_5 було зазначено, що на той час зняття її матері з реєстрації було вимушеним кроком, оскільки вона не працювала і у неї не було достатньо коштів щоб покривати витрати по оплаті проживання в гуртожитку. Тому, було прийнято рішення зняти ОСОБА_4 з реєстрації. Проте, зверталася увага суду на те, що проживання відповідачка не припиняла, в кімнаті знаходилися її особисті речі, одяг та інше.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Завод «Ленінська кузня» Головко І.І. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом заочного рішення. Позивачка ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні розписки. В заяві від 08.04.2015 року (а.с. 109) ОСОБА_3 просила суд апеляційної інстанції про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачав перешкод для розгляду справи за відсутності ОСОБА_3 ОСОБА_4 повторно не з'явилась в судове засідання. Причини неявки вона суду не повідомили. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.06.1991 року Заводом «Ленінська кузня» було видано ордер на ім'я ОСОБА_6 на право заняття ним та членами його сім'ї - ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 кімнати №14-а у гуртожитку по АДРЕСА_1

07.09.1995 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4. було розірвано та після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_4. змінено на «ОСОБА_4». ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 помер.

Відповідно до довідки ВАТ «Завод Ленінська кузня» від 16 лютого 2011 р. гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ВАТ «Завод Ленінська кузня», який є балансоутримувачем гуртожитку (а.с. 26).

Станом на 01.04.2001 року у кімнаті № 14-а гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані члени сім'ї наймача: ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_5, що підтверджується довідкою за Формою №3 ЖЕК-ЛК ВАТ «Завод Ленінська кузня».

Як вбачається з копії постанови Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.08.2010 року за словами коменданта гуртожитку ОСОБА_11 та мешканців гуртожитку ОСОБА_4 з 2004 року у кімнаті №14-а гуртожитку по АДРЕСА_1 не проживає.

Відповідно до акту ДП «ЖЕК-ЛК» ВАТ «Завод Ленінська кузня» від 18 квітня 2011 року ОСОБА_4 дійсно не проживає і не з'являється в гуртожитку ВАТ «Завод Ленінська кузня» по АДРЕСА_1 протягом останніх шести років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ПАТ «Завод «Ленінська кузня» позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Передбачених ч.2 ст.71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім'ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 понад шість місяців ( та понад рік) не проживає у кімнаті №14-а по АДРЕСА_1, її непроживання у гуртожитку носить безперервний характер, що свідчить про втрату інтересу ОСОБА_4 до спірної кімнати та відсутність поважних причин її непроживання у кімнаті №14-а гуртожитку по АДРЕСА_1, що відповідно до вимог закону свідчить про те, що вона втратила право користування вказаною кімнатою.

Оскільки спірне житлове приміщення має статус гуртожитку, який відповідно до Наказу Фонду державного майна України № 29-АТ від 04.05.1994 року «Про перетворення Київського державного підприємства «Ленінська кузня» у відкрите акціонерне товариство в процесі його приватизації» Фонд державного майна України передав гуртожиток по АДРЕСА_1 у власність ВАТ «Завод Ленінська кузня», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у гуртожитку має саме балансоутримувач такого гуртожитку, як наймодавець житла.

Будь - яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції ОСОБА_4 суду апеляційної інстанції не надала.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 21 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: