У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

1 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 1993 року по 14 травня 2013 року перебував з відповідачем у шлюбі. За час шлюбу ними придбано квартиру АДРЕСА_1 з відповідною часткою господарських будівель і гараж АДРЕСА_3; торгівельний контейнер на ринку «Урожай»; набуто кредитних зобов'язань на суму 8 160 доларі США.

Просив визнати за ним право власності на Ѕ частку квартири та визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя гараж. Уточнивши позовні вимоги, просив визнати право особистої приватної власності на торгівельний контейнер за ОСОБА_4, стягнувши на його користь компенсацію вартості його частки, а також стягнути з ОСОБА_4 на його користь 13 303,87 грн, сплачених ним на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у якому, після збільшення позовних вимог, остаточно просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, а за ОСОБА_3 - право власності на гараж АДРЕСА_3 зі стягненням на її користь компенсації вартості половини гаража.

Крім цього, просила стягнути з ОСОБА_3: половину витрат, понесених у зв'язку з приватизацією земельної ділянки в АДРЕСА_4, в сумі 1 900 грн; половину вартості автомобіля «Мерседес-Віто»; половину вартості рушниці, що складає еквівалент 200 доларів США; половину витрат на ремонт і облаштування спірної квартири в сумі 24 897,50 грн; половину вартості оплачених нею комунальних послуг, витрат на оплату газопостачання і електроенергії в сумі 2 325,09 грн.

У порядку поділу майна просила: визнати за ОСОБА_3 право власності на спальний гарнітур, телевізор, магнітофон, відеомагнітофон, зобов'язавши його компенсувати вартість половини цього майна у сумі 11 200 грн; за нею визнати право власності на кухню, холодильник, вітальню з компенсацією на користь ОСОБА_3 половини вартості цього майна у сумі 5 275 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2014 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 липня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1; визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя гараж АДРЕСА_3

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на торгівельний контейнер, що знаходиться на ринку «Урожай» у м. Вінниці, та виділено його їй у натурі зі стягненням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості його частки у сумі 19 061 грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 303,87 грн компенсації Ѕ частки коштів, сплачених за борговими зобов'язаннями подружжя для погашення кредитної заборгованості.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення погоджуючись з ними лише в частині вирішення питання поділу квартири, та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що з 1993 року по 2013 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і за цей час придбали за договором дольової участі у будівництві від 29 грудня 2005 року квартиру АДРЕСА_1.

Також за договором дольової участі у будівництві від 7 жовтня 2003 року подружжям збудовано гараж АДРЕСА_3.

Право власності на квартиру оформлено на ОСОБА_4

Правовстановлюючі документи на гараж у сторін відсутні.

Гараж є новоствореним майном, побудованим на підставі договору дольової участі у будівництві, але право власності на гараж не зареєстровано за жодної із сторін, суд у межах позовних вимог дійшов висновку про можливість визнати спільною сумісною власністю подружжя без вирішення питання про його поділ.

26 липня 2007 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір на суму 8 160 доларів США на строк до 25 липня 2017 року. За довідкою банку станом на 21 червня 2013 року залишок заборгованості становить 3 328 доларів США, поточної заборгованості за договором немає.

Встановивши факт набуття сторонами за час шлюбу гаража, державна реєстрація на який не здійснена, і факт сплати ОСОБА_3 після припинення шлюбних відносин залишку кредиту, взятого в інтересах сім'ї, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали гараж об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і стягнули з ОСОБА_4 половину кредитних коштів, сплачених ОСОБА_3

Відмовляючи ОСОБА_4 у позові в частині поділу автомобіля, предметів домашнього вжитку, меблів і відшкодування витрат на приватизацію земельної ділянки, суди виходили з недоведеності вимог у цій частині, а в частині відшкодування вартості оплачених комунальних послуг, витрат на ремонт і облаштування квартири - з підстав, якими обґрунтований у цій частині позов, та спливу позовної давності за частиною позовних вимог.

Судові рішення у цій частині є законними та обґрунтованими, так як сторони відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Суд касаційної інстанції, як визначено ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення у вказаній частині ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального прав, що відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

За договором від 23 квітня 2013 року ОСОБА_4 надано торгове місце на території ринку «Урожай» м. Вінниці для встановлення торгового контейнеру для торгівлі.

Вирішуючи питання щодо прав особистої приватної власності ОСОБА_4 на торгівельний контейнер, суди виходили з використання контейнера ОСОБА_3 і згоди ОСОБА_3 на отримання компенсації вартості його частки у цьому майні.

З висновками судів в частині вирішення позову про поділ торгівельного контейнеру погодитись не можна.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 липня 2014 року скасувати в частині вирішення позову про визнання права власності на торгівельний контейнер та стягнення грошової компенсації вартості частки майна, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко