Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 335/1618/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Номер провадження 22-ц/778/4017/15 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 12 січня 2015 року ОСОБА_3 уклав з відповідачем договір № 313731/6351/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», у сумі 5000 доларів США, договір № 313731/6361/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», у сумі 5 000 доларів США та договір № 313731/6371/07-15 про банківський вклад (депозит) «Блискуча сімка», у сумі 5001,23 доларів США на строки, визначені у п. 1.1 договорів, з нарахуванням відсотків за ставками, відповідно до п. 1.2 договорів.

18.02.2014 року позивач уклав з відповідачем заяву №313731/4782/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті, у сумі 300 доларів США, на строк з 18 лютого 2014 року по 23 лютого 2015 року.

22 січня 2015 року, 10 лютого 2015 року та 23 лютого 2015 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми банківських вкладів за договорами № 313731/6351/07-15, № 313731/6361/07-15, № 313731/6371/07-15. Однак відповідачем грошові кошти позивачу не повернуті, з посиланням на Постанову правління Національного Банку України від 01 грудня 2014 року щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній та національній валюті.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму депозитів з урахуванням відсотків у загальному розмірі 15760 доларів США та 3% річних.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами банківського вкладу у розмірі 15301,23 доларів США.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 3508,05 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом не враховано, що на період звернення позивача до банку, діяла Постанова Національного Банку України № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014 року, яка набула чинності 10.12.2014 року, яка регламентує діяльність банків в частині певного обмеження видачі готівких коштів.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2014 року позивач, ОСОБА_3, уклав з відповідачем, AT „Банк „Фінанси та Кредит" Договір - заяву №313731/4782/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті, у сумі 300 доларів США на строк з 18.02.2014 року по 23.02.2015 року (а.с.8).

Також, 12.01.2015 року ОСОБА_3 уклав з AT „Банк „Фінанси та Кредит" договір №313731/6351/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) „Блискуча сімка" в доларах США, у сумі 5 000 доларів США, на строки, визначені у п. 1.1 договору, з нарахуванням відсотків за ставками, відповідно до п. 1.2 договору (а.с.2-3).

Також 12.01.2015 року ОСОБА_3 уклав з AT „Банк „Фінанси та Кредит" договір №313731/6361/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) „Блискуча сімка" в доларах США, у сумі 5 000 доларів США, на строки, визначені у п. 1.1 договору, з нарахуванням відсотків за ставками, відповідно до п. 1.2 договору (а.с.4-5).

Також 12.01.2015 року ОСОБА_3 уклав з AT „Банк „Фінанси та Кредит" договір №313731/6371/07-15 про банківський вклад (депозит) „Блискуча сімка" в доларах США, у сумі 5001,23 доларів США, на строки, визначені у п. 1.1 договору, з нарахуванням відсотків, за ставками, відповідно до п. 1.2 договору (а.с.6-7).

Внесення грошових коштів на рахунки відповідача підтверджується копіями меморіальних валютних ордерів №11386659, №11386660, №11386662 від 12.01.2015 року (а.с.22-24).

Повернення суми вкладу, відповідно до п. 2.4 договорів, здійснюється банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1- 1.1.13 договорів.

Відповідно до п. 2.9 договорів після закінчення будь якого із строків, визначених п.п. 1.1.1 - 1.1.13 договорів, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за його письмовою заявою, шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія договорів припиняється.

22.01.2015 року, 10.02.2015 року та 23.02.2015 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми банківських вкладів за договорами№313731/6351/07-15, 313731/6361/07-15, № 313731/6371/07-15. Однак відповідачем не було повернено грошові кошти позивачу, з посиланням на Постанову правління НБУ від 01.12.2014 року щодо обмеження видачі готівкових коштів в іноземній та національній валюті (а.с.14-16).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та стягуючи заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 15 301,23 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, щообмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України, не допускається, тому відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України банк не має права встановлювати не передбачені договором або законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Встановлено, що 22.01.2015 року, 10.02.2015 року та 23.02.2015 року позивач ОСОБА_3 звертався до Банку з письмовою вимогою про повернення суми банківських вкладів за договорами №313731/6351/07-15, 313731/6361/07-15, № 313731/6371/07-15, шляхом виплати готівковими коштами через касу банку (а.с. 14-16), проте, банк не здійснив з вкладником необхідних дій щодо розрахунку, посилаючись на постанову НБУ № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014 року, яка набула чинності 10.12.2014 року, згідно якої банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150 000 гривень на добу на одного клієнта, а також уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. (а. с. 17).

Згідно приписам частини 1 статті 66 ЗУ "Про банки та банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Таким чином, постанови НБУ обмежують право вкладника на отримання вкладу та суперечать нормам ЦК України, а тому суд повинен застосовувати акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, виходячи із пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень статей 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких відмова відповідача у достроковій видачі депозиту є незаконною. Як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність дій банку вимогам закону та умовам укладених з банком договорів, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-90цс12 від 12 вересня 2012 року.

За таких обставин, доводи апелянта про те, що на даний час діє постанова НБУ № 160 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" від 03.03.2015 року, яка також регламентує діяльність банків в частині певного обмеження видачі готівкових коштів є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Щодо доводів апелянта відносно того, що суд не переконався, чи дійсно були укладені депозитні договори та чи передавалися кошти та отримані відповідачем, оскільки керувався лише копіями певних документів, наявними в матеріалах справи, то судова колегія зазначає. Апелянт правильно визначився, що в силу ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надані копії депозитних договорів, копії меморіальних валютних ордерів, які підтверджують укладення депозитних договір та внесення позивачем грошових коштів.

Однак, на спростування зазначеного, до своїх заперечень проти цього, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, які б суд міг би дослідити в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України та надати відповідну оцінку.

Таким чином, судом правомірно прийняті докази, надані позивачем, досліджені та оцінені відповідно до ст. 214 ЦПК України, оскільки відповідачем вони не спростовані.

Відносно доводів апелянта щодо порушення судом підсудності даної справи, то ці доводи є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції про задоволення позову, так як порушення підсудності розгляду справи не передбачено ст. 309 ЦПК України в якості підстави для скасування рішення суду. Крім того, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі відповідачем не оскаржена.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: