Справа № 153/1796/14 Провадження № 22-ц/772/1584/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Луценка В.В., Жданкіна В.В.

при секретарі : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що між позивачем та ОСОБА_2 12.08.2008 року було укладено кредитний договір № VIYOGK, відповідно до якого позичальнику наданий кредит в розмірі 11 730,87 доларів США зі строком повернення по 12.08.2018 року та із сплатою процентів за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач своєчасно не надав банку кошти для погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим позивач звернувся до суду та, посилаючись на відповідний розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 04.06.2014 року, становить 17 127,12 доларів США, з яких: 7 751,51 доларів США заборгованість за кредитом, 3 922,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 048,82 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 568,31 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 21,06 доларів США штраф (фіксована частина), 814,57 доларів США штраф (процентна складова).

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року у задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вказаний позов.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції встановив, що 12 серпня 2008 року відповідно до кредитного договору № VIYOGK ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 11 730,87 доларів США зі сплатою 15% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 12 серпня 2018 року. Згідно умов договору, щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до п. 1.3 цього договору забезпеченням виконання зобовязань виступає іпотека житлового будинку, який знаходиться по вул.. Зарічна, 10 у м. Ямпіль. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_2 Предмет іпотеки вподальшому було реалізовано, а відповідачку виселено.

Встановивши ці обставини, керуючись Законом України «Про іпотеку» та рішенням КСУ від 10 листопада 2011 року № 15-рп

2011, суд дійшов висновку про відмову у позові, мотивуючи тим, що позивач не довів обставин, які є підставою висунутих вимог. Зокрема, не довів факт порушення відповідачем кредитного договору, що є підставою для дострокового виконання кредитних зобовязань, не надав виписку про рух коштів за цим кредитним зобовязанням, заявив вимогу про стягнення пені виходячи з її розрахунку поза 3-річним строком, передбаченим п. 5.4 договору, а також просив стягнути суми заборгованості, розраховані поза 5-річним строком позовної давності, встановленим п. 5.5 договору. Також, суд зазначив, що реалізація предмету іпотеки не була врахована позивачем, оскільки останній не відобразив її в таблиці розрахунку заборгованості, наданої суду, а тому суд вважає, що предявленим позовом позивач фактично хоче повторно безпідставно стягнути з відповідача кошти, які вже були сплачені ним через реалізацію предмета іпотеки.

Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, рішення суду прийняте без зясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вказане рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

З метою зясування обставин у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування такої процесуальної дії, як визнання явки представника позивача обовязковою, постановивши відповідну ухвалу від 24 грудня 2014 року (а.с. 55) та повідомивши позивача, що розгляду справи відбудеться 20 січня 2015 року, яку останній отримав 29 грудня 2014 року (а.с. 60). 20 січня 2015 року розгляд справи не відбувся у звязку з перебування головуючого судді у відпустці (а.с. 62). У подальшому позивач жодного разу належним чином не повідомлявся про розгляд справи, враховуючи і дату засідання, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, чим був позбавлений можливості відреагувати на виконання даної ухвали та надати суду необхідні пояснення щодо обставин справи. Навпаки, в матеріалах справи містяться поштові документи, які свідчать про неодноразове направлення судом позивачу процесуальних документів на вже неактуальну адресу його місця знаходження (а.с. 57, 58, 65, 66, 73, 75, 76), хоча поштові документи у цій справі містять відомості фактичного місця знаходження представника позивача і безпосередньо центрального відділення ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 2, 50). Крім того, до справи долучено довідку про доставку СМС повідомлення по іншій цивільній справі (а.с. 63).

Всупереч наведеної вище норми процесуального права суд не вчинив всіх заходів для забезпечення явки представника позивача в судове засідання з метою повного та обєктивного розгляду справи.

Враховуючи викладене та положення ч. 2 ст. 303 ЦПК України колегія суддів приймає до уваги, подані позивачем апеляційному суду докази в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 524, 526, 533 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Використання іноземної валюти допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від сум и невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2008 року між ПАТ «ПриватБанк» (після зміни найменування юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 25-36)) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VIYOGK (а.с. 117-123) за яким банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 12.08.2008 року по 12.08.2018 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 11 730,88 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Відповідачем не заперечувалось надання їй кредитних коштів.

Згідно п. 1.4 договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочи, але не менше 1 грн.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Забезпечення виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека житлового будинку загальною площею 32 кв.м., що знаходиться по вул. Зарічна, 10 у м. Ямпіль (п. 1.3 договору).

Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 (п. 2.3.7 договору).

Погашення заборгованості за цим договором (за виключенням винагороди, що здійснюється на момент надання кредиту) здійснюється щомісячно у сумі 197,06 доларів США згідно графіку погашення кредиту (а.с. 126), яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородами, комісією (п. 1.1 длоговору).

З огляду на розрахунки заборгованості (а.с. 5-8, 132-136) відповідачка допустила порушення зобовязань, визначених кредитним договором, що з огляду на наведені вище умови договору є підставою для дострокового виконання кредитного зобовязання.

Згідно п. 5.5 договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, пені, штрафів встановлено тривалістю 5 років.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Посилання суду першої інстанції на порушення позивачем п. 1.1.2 договору щодо ненадання суду доказів виникнення у останнього права вимоги дострокового повернення кредити не знайшли свого підтвердження, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснила ще 19 квітня 2011 року (а.с. 6, 135), що надає позивачу право на звернення до суду з даним позовом.

Посилання суду першої інстанції на порушення позивачем п.п. 5.4, 5.5 договору також є безпідставними, оскільки строк позовної давності було перервано 19 квітня 2011 року, а положення п. 5.4 про те, що зарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязання здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинне бути виконано, стосуються не пені, визначеної п. 1.4 договору, а виключно винагород за резервування ресурсів, про стягнення яких позивач, з огляду на зміст позовної заяви та розрахунку заборгованості, не просить.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2012 року ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за даним кредитним договором, шляхом його продажу, а відповідача та інших осіб, які проживали у вказаному вище будинку виселити (а.с. 137-143). Згідно акту державного виконавця від 13 грудня 2013 року ОСОБА_2 виселено із вказаного житлового будинку і знято з реєстрації за його адресою (а.с.144).

18 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку та продано дане нерухоме майно за 30 568 грн. (а.с. 71).

З розрахунку заборгованості, який надавався суду першої інстанції, та відповідної виписки (а.с. 5-8, 132-136) вбачається, що кошти від реалізації предмету іпотеки були зараховані в рахунок кредитної заборгованості у сумі 3699,24 долари США відповідно до п. 3.2. договору, з яких 87,58 доларів США (еквівалент 700 грн.), відповідно до положень п. 2.3.8 договору, було зараховано на відшкодування банку витрат, понесених при реалізації предмету іпотеки (а.с. 154-155).

Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 8) заборгованість за вказаним кредитним договором, виключаючи кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, становить 17 127,12 доларів США, з яких: 7 751,51 доларів США заборгованість за кредитом, 3 922,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 048,82 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 568,31 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 21,06 доларів США штраф (фіксована частина), 814,57 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 8).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення сум заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, пені та штрафу (процентна складова). В іншій частині позову слід відмовити.

У кредитному договорі одним із видів штрафів визначено штраф у розмірі 250 грн., який позивач просить стягнути у доларовому еквіваленті у розмірі 21,06 доларів США

Положеннями ст. 549 ЦК України чітко визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Таким чином, у цій частині позову слід відмовити, оскільки умовою такого виду неустойки як штраф є його обчислення у відсотках.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Проте, позивач належним чином не довів тих обставини, на які посилався у позовній заяві, а саме розмір заборгованості по комісії з користування кредитом. Зокрема, позивач просить стягнути її у розмірі 1048,82 долари США, але не зазначає в якій саме сумі і порядку сторони погодили її сплачувати, відсутні такі відомості й в умовах кредитного договору.

Відповідач, в свою чергу, не довела тих обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень, відповідних клопотань в порядку ст. 143 ЦПК України щодо визначення розміру заборгованості не заявляла.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаного позову, яким слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 16 057,23 доларів США, з яких: 7 751,51 доларів США заборгованість за кредитом, 3 922,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 568,31 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, 814,57 доларів США штраф (процентна складова). В іншій частині позову відмовити.

Враховуючи положення ст. 88, ч. 4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» судовий збір у розмірі 2 855 грн. 45 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» задовольнити частково, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн: НОМЕР_1, паспорт серії СМ номер 731831, виданий Ямпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрованої за адресою місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість, яка виникла за кредитним договором № VIYOGK від 12 серпня 2008 року, у розмірі 16 057,23 доларів США (шістнадцять тисяч пятдесят сім доларів США 23 цента), з яких: 7 751,51 доларів США заборгованість за кредитом, 3 922,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 568,31 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, 814,57 доларів США штраф (процентна складова). В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» судовий збір у розмірі 2 855 грн. 45 коп. (дві тисячі вісімсот пятдесят пять гривень 45 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Луценко

ОСОБА_4