АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №663/3353/14-ц Головуючий в суді І інстанції: Ведмідська Н.І.
Номер провадження 22ц/791/1415/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 24 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з наданням платіжної картки на загальну суму 30000 грн. з лімітом на день укладення кредитного договору у сумі 3000 грн., зі сплатою 29,90% щомісячно за користування коштами. Відповідно до п. 5.2 зазначеного договору строк дії визначено повним виконанням сторонами взятих на себе зобов'язань.

ОСОБА_3 покладених на нього зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування коштами не виконує, у зв'язку з чим станом на 23.07.2014 року має заборгованість у сумі 23941,30 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 16273,87 грн., заборгованості за відсотками 3932,61 грн., заборгованість за комісією 3734,82 грн.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 23941,30 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року позов задоволено.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №002-21015-240308 від 24.03.2008 року у розмірі 23941,30 грн. та судові витрати у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, зазначав, що суд першої інстанції вирішуючи спір по суті не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за межами строку позовної давності, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього кредитного боргу, оскільки розрахунок заборгованості не є належним доказом відповідно до положень ст.ст. 57-60 ЦПК України.

У письмових запереченнях на подану апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» її доводів не визнало, рішення суду просить залишити без змін..

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з наданням платіжної картки на загальну суму 30000 грн. з лімітом на день укладення кредитного договору у сумі 3000 грн., зі сплатою 29,90% щомісячно за користування коштами.

Відповідно до п. 1.4 укладеного договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод.

Таким чином, кредитування платіжної картки за лімітом 3000 грн., який був встановлений банком 24 березня 2008 року виходячи із вищевикладеного діяв до 24 березня 2009 року.

Питання про збільшення ліміту кредитування платіжної картки після 24 березня 2008 року банком не вирішувалося.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 покладених на нього зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування коштами не виконав, у зв'язку з чим станом на 23.07.2014 року має заборгованість у сумі 23941,30 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 16273,87 грн., заборгованості за відсотками 3932,61 грн., заборгованість за комісією 3734,82 грн. (а.с. 7).

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору, позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була.

ОСОБА_3 у ході розгляду справи в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 користувався кредитними коштами з 2008 року по 2013 рік, останній платіж на погашення заборгованості здійснив 15.10.2013 року у сумі 870 грн. (а.с. 7).

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався 15.10.2013 року.

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості 16.10.2014 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, обґрунтовано виходив із того, що відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у сумі 23941,30 грн., і враховуючи, що позичальником останній платіж здійснено 15.10.2013 року, а позивач звернувся до суду 16.10.2014 року, що свідчить про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості у повному обсязі.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Доводи апелянта про те, що наданий позивачем розрахунок не підтверджує наявну у нього заборгованість за кредитним договором не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано, що відповідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України є його обов'язком.

Окрім того, із розрахунку заборгованості вбачається, що платежі здійснені відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором згідно наданих ним квитанцій про сплату боргу за період з 2011 року по 2013 рік, направлені на погашення заборгованості держателя у черговості передбаченій п. 3.8 укладеного кредитного договору, і доказів на спростування зазначеної обставини ОСОБА_3 не надано.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вирішуючи спір по суті не звернув уваги на те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за межами строку позовної давності, на увагу не заслуговують, оскільки як вбачається із матеріалів справи позичальник останній платіж здійснив 15.10.2013 року, а позивач звернувся до суду 16.10.2014 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, а тому підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності відсутні.

Також, у ході розгляду справи в апеляційному порядку встановлено, що 23.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Брама життя» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування життя, за умовами якого держатель доручає банку здійснювати договірне списання коштів на страховий платіж. Таким чином, частина платежів, що були включені на погашення тіла кредиту, направлялися на погашення страхового платежу.

Посилання апелянта на те, що ним у травні 2009 року було сплачено кредит у повному обсязі, а тому заборгованість за кредитним договором у нього відсутня, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена обставина спростовується матеріалами справи, а саме випискою по рахунку позичальника за період з 24.03.2008 року по 23.07.2014 року, із якої вбачається, що кошти, що були сплачені на погашення тіла кредиту направлялися також на погашення плати за проведені операції зі здійснення видачі готівки у банкоматах на території України, а тому заборгованість за кредитним договором у повному обсязі погашена не була, і доказів на спростування зворотного ОСОБА_3 до суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування комісії за кредитним договором, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки умовами укладеного кредитного договору передбачено, що плата за обслуговування кредитного залишку, і є комісією, а відповідач погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто і без застережень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів з дня проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: