АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3253/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1365/15Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Гальонкіна С.А.

при секретарі Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3, і ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобовязання вчинити дії.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, з урахуванням заяви про залишення частини вимог без розгляду просив ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні садибою №8 по вул. Живописній у м.Полтаві шляхом зобовязання відповідачки перенести господарську будівлю, у якій утримуються свині, на відстань не менше 15 метрів від будинку, належного позивачу; у разі невиконання відповідачкою рішення суду у добровільному порядку надати позивачу право за власний рахунок перенести господарську будівлю, у якій утримуються свині, з подальшим відшкодуванням відповідачкою понесених у звязку з цим витрат.

Заявлені вимог мотивовані тим, що спірна господарська споруда, у якій відповідачка утримує свиней, у порушення існуючих нормативів розташована на відстані меншій ніж 15 метрів від будинку позивача, у звязку з чим останній зазнає незручностей у користуванні садибою.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 23 березня 2015 року позов задоволений частково: заборонено ОСОБА_4 використовувати господарську будівлю, розташовану на території належної їй садиби №6 по вул. Живописній у м.Полтаві і позначену на кадастровому плані під номером 4, для утримання домашньої худоби, інших тварин і птиці. Вирішене питання про судові витрати.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що рішення суду ухвалене поза межами предмета спору з порушенням вимог ст.11 ЦПК України.

ОСОБА_2, представник за довіреністю ОСОБА_3, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити зобовязати відповідачку знести спірну господарську споруду, а у разі невиконання рішення суду надати позивачу право за свій рахунок організувати знесення спірної господарської споруди.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд у порушення приписів ст.31 ЦПК України не взяв до уваги заявлені у судових дебатах змінені позовні вимоги та ухвалив рішення всупереч фактичним обставинам і нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 20 січня 2011 року ОСОБА_3 належить на праві власності садиба №8 по вул. Живописній у м.Полтаві.

ОСОБА_4 є власником садиби №6 по вул.. Живописній у м.Полтаві.

ОСОБА_5 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мають спільну межу, тобто сторони є суміжними землевласниками. На земельній ділянці, що належить ОСОБА_4 розташована господарська будівля (на кадастровому плані позначена №4), що використовується для утримання свиней.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №02/02/15 від 24 лютого 2015 року відстань між господарською будівлею, яка позначена на кадастровому плані №4 і розташована на земельній ділянці по вул.Живописній,6, та житловим будинком, який позначений на кадастровому плані №1 і розташований на земельній ділянці по вул.Живописній,8, становить 8,21 м.; відстань від господарської будівлі, яка позначена на кадастровому плані №4 і розташована на земельній ділянці по вул.Живописній,6, до межі суміжної земельної ділянки по вул.Живописній,8 становить 0,7 м.; господарська будівля, яка позначена на кадастровому плані №4 і розташована на земельній ділянці по вул.Живописній,6, не відповідає державним будівельним нормам, встановити відповідність будівлі санітарно-гігієнічним нормам не представилося можливим, оскільки експерту не був забезпечений доступ до будівлі; господарську будівлю, яка позначена на кадастровому плані №4 і розташована на земельній ділянці по вул.Живописній,6, не можливо використовувати для утримання худоби, інших тварин, птиці. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, проте зважаючи на те, що позивачу фактично заважає худоба, яка утримується у спірній господарській будівлі, визнав доцільним заборонити відповідачці утримувати у спірній господарській будівлі худобу, інших тварин, птицю.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно п. «г» ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

З аналізу положень спеціальних законів, зокрема ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», тощо та підзаконних нормативних актів, виданих на їх виконання, слідує, що певні дії або діяльність, повязана з експлуатацією певних обєктів, визнаються такими, що можуть здійснювати (або здійснюють) шкідливий вплив на здоровя людей, тварин, на повітря, земельні ділянки, тощо (погіршують екологічну ситуацію) за наявності двох умов:

по-перше, якщо певні дії або діяльність у встановленому законом порядку віднесені уповноваженими державними органами до категорії екологічно небезпечних, тобто таких, що в силу своєї суті або властивостей апріорі породжують екологічний ризик, небезпечний фактор.

по-друге, певні дії або діяльність, які не відносяться до першої категорії, за наслідками проведеної у встановленому порядку екологічної або санітарно-епідеміологічної експертизи визнані такими, що можуть здійснювати або здійснюють шкідливий вплив на обєкти екологічної безпеки.

Як слідує з матеріалів справи, єдиним доводом на обґрунтування заявленої вимоги є те, що господарська будівля, розташована на земельній ділянці відповідачки (садиба №6 по вул.Живописній у м.Полтаві) споруджена без дотримання санітарно-гігієнічних та будівельних норм, отже, на переконання позивача, її використання за призначенням утримання свійської худоби (свиней) унеможливлює нормальне існування позивача та використання ним свого майна (садиби).

На підтвердження заявлених вимог за клопотанням позивача проведена судова будівельно-технічна експертиза №02/02/15 від 24 лютого 2015 року. Як слідує з її дослідницької частини (т.1 а.с.206, 207зворот), згідно нормативних вимог мінімально допустима відстань від господарських споруд до межі сусідньої ділянки має становити 1 м. (фактично 0,7 м.), до житлового будинку по санітарній нормі 15 м. (фактично 8,21 м.), по пожежним нормам 8 м. (фактично 8,21 м.). Таким чином, за висновком експерта невідповідність спірної господарської будівлі державним будівельним нормам [4] п.3.25* полягає виключно у розташуванні будівлі на відстані меншій гранично допустимої. Разом з тим, згідно нормі ДБН [4] п.3.25* (т.1 а.с.206) відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а (15м.), але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. (8 м.). Також експерт звернув увагу на той факт, що встановити відповідність будівлі санітарно гігієнічним нормам не представляється можливим, оскільки експерту не був забезпечений доступ до будівлі для визначення її функціонального призначення.

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

В даному випадку посилання експерта на незабезпечення відповідачем допуску до земельної ділянки вказує на її ухилення від участі в експертизі.

Отже, з висновку експерта слідує, що спірна господарська будівля розташована на земельній ділянці по вул. Живописній 6 в м.Полтаві, не відповідає державним будівельним нормам і дану господарську будівлю не можливо використовувати для утримання худоби, інших тварин і птиці.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 з приводу ухвалення судом першої інстанції рішення поза межами предмета спору з порушенням вимог ст.11 ЦПК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні оскільки не є порушенням диспозитивності чи виходом за межі позову, а задоволення позову на меншому розмірі, ніж заявлені вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3 також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки при прослуховуванні звукозапису судового засідання 23.03.2015 року, на 10:13:30 хвилині даний представник прохав "знести спірну будівлю, а десь в іншому місці побудувати".

Також дані доводи представника позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, отже колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_6

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов