АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1444/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинковолодінням та земельною ділянкою.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

09 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинковолодінням та земельною ділянкою.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказував, що він та відповідач ОСОБА_7 є співвласниками будинковолодіння, розташованого по вул. Ядловського № 63 в м. Каневі Черкаської області.

Право власності він набув на підставі договору дарування від 26 січня 2004 року, посвідченого Канівською нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-27 та свідоцтва про право на спадщину від 20 жовтня 1995 року реєстровий номер 1-2467 в Канівській державній нотаріальній конторі, згідно якого йому належить 46/100 частки будинковолодіння, а відповідачу належить інша часка будинковолодіння.

На підставі рішення Канівської міської ради від 29 квітня 2010 року № 18-10 позивач отримав дозвіл на приватизацію земельної ділянки. При цьому, межі земельних ділянок позивач погодив з відповідачем ОСОБА_7 та отримав Державний акт серії ЯК № 715524 на земельну ділянку площею 0,0386 га. Також, відповідач погодила з ним межі своєї земельної ділянки. Спору на той час не було.

В подальшому, відповідач порушила межі земельних ділянок та побудувала прибудову до своєї частини будинку, вийшовши за межі своєї ділянки на його частину на 20 см. Крім того, розпочала будівництво вигрібної ями на небезпечній відстані від його частини будинку. Стала проводити будівельні роботи по прокладенню водогону в будинок та демонтувала димовихідну трубу, пошкодивши при цьому покрівлю даху.

В результаті дій відповідача, на суміжній стіні виникли численні тріщини та просідання. Зазначене поставило під загрозу технічний та житловий стан частини будинку позивача.

У звязку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_6 просив суд постановити рішення, яким усунути перешкоди в здійсненні позивачем права власності та користуванні своєю власністю, зобовязавши відповідача ОСОБА_7 демонтувати мережу водопостачання та водовідведення, яка розміщена на спільній суміжній стіні домоволодіння № 63 по вул Ядловського в м. Канів та провести зазначені мережі іншим шляхом; змістити прибудову «А» до частини будинку № 63 по вул Ядловського в м. Канів, що належить відповідачу на 1 метр, збільшивши таким чином територію земельної ділянки позивача на відстань, яка відповідажє будівельним нормам; припинити будівництвор вигрібної ями та перенести вигрібну яму на безпечну відстань від жилого будинку з погодженням з позивачем; відновити пошкоджену покрівлю даху будинку на місці демонтованої димохідної труби.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено і дана обставина сторонами не заперечується, що сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками будинковолодіння, що знаходиться за адресою: вул. Ядловського № 63 в м. Каневі Черкаської області.

ОСОБА_6 набув право власності на 46/100 частки даного домоволодіння на підставі договору дарування від 26 січня 2004 року (а.с. 52 Т. 1), ОСОБА_7 набула права власності на 27/50 частки згідно свідоцтва про право на спадщину від 04 грудня 2007 року, яке видане Канівською нотаріальною конторою за реєстром № 1-4738.

Крім цього, на підставі рішень Канівської міськради від 29 квітня 2010 року № 18-10 ОСОБА_6 та від 28 квітня 2011 року № 4-18 ОСОБА_7 є власниками земельних ділянок площами 0,0386 га та 0,0872 га відповідно за адресою вул. Ядловського, 63 в м. Каневі Черкаської області. Даний факт підтверджується державними актами на право власності серії ЯК № 715524 (а.с. 46 Т. 1) та серії ЯК № 195802 (а.с. 176 Т. 1).

Таким чином, судом було достовірно встановлено, що сторони по справі володіють своїми частками домоволодіння та земельними ділянками по вул. Ядловського, 63 в м. Канів Черкаської області на законних підставах, інших власників немає, про що не заперечували й сторони в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме висновку будівельно-технічного дослідження № 29-БТ від 21 серпня 2013 року (а.с. 8-21 Т. 1), який виконано за заявою ОСОБА_6, фізичний знос житлового будинку по вул. Ядловського, 63 в м. Канів Черкаської області та побудований в 1882 році становить 66 %. Стан несучих конструкцій елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий.

Звертаючись до суду з позовними вимогами (а.с. 4-6 Т. 1) ОСОБА_6 вказував на ті обставини, що внаслідок проведення відповідачкою без дозволу та всупереч діючим нормативним документам роботи по прокладенню водопроводу в свою частину будинку та проведення робіт по добудові до будинку поставлено під загрозу технічний і житловий стан частини будинку позивача. Крім того, проведення відповідачкою робіт по добудові будинку спричинило виступ її частини будинку на його земельну ділянку, що стало перешкодою в користуванні ОСОБА_8 своєю земельною ділянкою. Також, позивач вказав, що відповідачка викопала на своїй земельній ділянці вигрібну яму, відстань від якої до частини житлового будинку та земельної ділянки позивача не відповідає санітарним та будівельним нормам.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки про передчасність звернення позивача до суду з вказаним позовом, оскільки даний спір між сторонами на цьому етапі врегульовується органами місцевого самоврядування та органом земельних ресурсів. Поскільки, такого звернення ОСОБА_6 не здійснював до таких органів та не отримував від них відмови щодо вирішення спору, тому судом і було відмовлено в задоволенні позову, так як він є непідвідомчий суду.

В апеляційній скарзі (а.с. 201-203 Т. 1) ОСОБА_6 привів аналогічні доводи, що були приведені ним в позовній заяві, вважав, що рішення суду є незаконним, а тому підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, пояснень, наданих сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до розяснень п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Ст. 152 ЗК України та ст. 391 ЦПК України також передбачають право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом:

- визнання прав;

- відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

- визнання угоди недійсною;

- визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

- відшкодування заподіяних збитків;

- застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Ч. 1 ст. 158 ЗК України вказує, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори розмежування меж районів у містах.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що згідно ст.ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності й користуванні громадян, не підвідомчий судам.

Так, судом першої інстанції правильно визначено, що наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Ч. 5 ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішеннями органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Дана позиція також розяснена п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де розяснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ст. 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження № 29-БТ від 21 серпня 2013 року (а.с. 8-21 Т. 1) вбачається, що фізичний знос житлового будинку складає 66 %, будинок побудовано в 1882 році. Тріщини на суміжній стіні будинку на думку експерта могли виникнути внаслідок цілого ряду причин, серед яких, це нерівномірні осідання основ фундаментів, вібраційні процеси в процесі будівництва. До деформаційний конструкцій можуть призвести підкопи під фундаменти, зволоження основи фундаменти. Висновком експертного дослідження не встановлено достовірного взаємозвязку між роботами проведеними відповідачкою в своїй частині будинку та появою тріщин на суміжній стіні будинковолодіння.

Крім того, після постановлення рішення по справі судом першої інстанції, 19 травня 2015 року комісією по вирішенню земельних спорів виконавчого комітету Канівської міської ради було проведено перевірку наявності водопроводу на суміжній стіні домоволодіння, вигрібної ями на подвірї, порушення межі при здійсненні прибудови громадянкою ОСОБА_7.

Відповідно до витягу з протоколу № 93 засідання комісії по вирішенню земельних спорів від 19 травня 2015 року, який був наданий сторонами під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та долучений до матеріалів справи, вбачається, що під час засідання комісії, з виїздом на місцезнаходження будинковолодіння, проведено огляд земельних ділянок та будинковолодіння, які належать громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Враховуючи те, що будинок побудовано в 1882 році, фізичний знос його становить 66 %, за висновком комісії неможливо встановити причин появи тріщин частини будинку, яка належить ОСОБА_6, а також те, що вони утворились внаслідок проведення робіт громадянкою ОСОБА_7. Також, на момент огляду вигрібної ями, яка побудована ОСОБА_7 не встановлено факт користування нею, крім того, каналізаційні труби ОСОБА_7 було прокладено по земельній ділянці, яка належить їй на праві власності відповідно до Державного акта.

Також, згідно висновку комісії, ОСОБА_6 не надав документальних підтверджень, які б були доказами, що ОСОБА_7 пошкодила покрівлю його частини будинку при демонтажі димохідної труби та побудувала прибудову до свого будинку, тим самим порушивши суміжну межу земельних ділянок.

Тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_6 під час подачі позовної заяви та наданих обґрунтувань щодо позову не було підтверджено відповідними документами, які є доказом самочинного будівництва прибудови, вигрібної ями, а також щодо необхідності їх знесення. Не було таких доказів надано апелянтом і в суді апеляційної інстанції, як не було надано доказів того, що ОСОБА_6 звертався попередньо до органів місцевого самоврядування, органу з питань земельних ресурсів для відновлення межових знаків та встановлення твердих меж земельної ділянки.

Оскільки, жодних рішень з цього приводу органом місцевого самоврядування винесено не було, тому районний суд правильно визначив, що даний спір не відноситься до компетенції розгляду суду, оскільки сторони можуть звертатися до суду лише в разі незгоди з рішення органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів щодо вирішення даного питання.

Тому, враховуючи вище встановлені обставини по справі та зазначені норми чинного законодавства з приводу розгляду справ даної категорії, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, оскільки підстав для задоволення в даному випадку позову в судовому порядку законодавством України не передбачено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинковолодінням та земельною ділянкою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :