АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Головачова Я.В., Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2015 визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, на таких умовах:

1. Відповідач, ОСОБА_3, сплачує Позивачеві, ОСОБА_2, в рахунок позовних вимог грошові кошти у розмірі 390 000 (триста дев'яносто тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

2. Сторонами встановлений наступний порядок виконання даної мирової угоди:

2.1 Відповідач ОСОБА_3, передає (перераховує) Позивачеві ОСОБА_2 визначені п. 1 даної Угоди грошові кошти протягом 3 (трьох) років з _ затвердження даної Угоди судом, шістьма платежами розміром по 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

Сторонами погоджено наступний графік отримання Позивачем коштів:

Справа № 760/12274/14-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9032/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
- До 28.11.2014 - перший платіж, розміром 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

- До 25.05.2014 - другий платіж, розміром 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

- До 25.11.2014 - третій платіж, розміром 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

- До 25.05.2015 - четвертий платіж, розміром 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку

- До 25.11.2015 - п'ятий платіж, розміром 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

- До 25.05.2016 - шостий платіж, розміром 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) доларів США в національній валюті України по курсу НБУ на момент розрахунку.

2.2. Розрахунки між Позивачем та Відповідачем здійснюються у готівковій формі, або шляхом перерахування коштів Позивачу, якщо інше не встановлено додатковою домовленістю між сторонами, підтвердженням факту отримання Позивачем коштів, визначених п. 1 даної Угоди є надана ним розписки або чеку про перерахування.

3. Після виконання умов цієї мирової угоди, Позивач не матиме будь-яких претензій та вимог до Відповідача стосовно стягнення заборгованості за договором позики з підстав та предмету зазначених у даному позові, що розглядається. Позивач погоджується з тим, що після виконання цієї мирової угоди питання відносно стягнення заборгованості за договором позики з підстав та предмету зазначених в даному позові буде вирішеним.

4. Наслідки затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі сторонам роз'яснені та зрозумілі.

5. Витрати, пов'язані з розглядом даної справи в суді Позивач, ОСОБА_3 бере на себе та компенсує Позивачу.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що повідомлені сторонами суду відомості під час укладення мирової угоди не відповідають дійсності, а надані документи, зокрема, договір позики є недійсним (фіктивним). Крім того, вказана мирова угода порушує права апелянта, як власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, яке стало предметом спірного договору позики, а тому суд першої інстанції не мав права визнавати вказану мирову угоду. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у визнанні мирової угоди.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про задоволенні її вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. 07.07.2015 до суду представником відповідача подані письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких також мітиться заява про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо визнання мирової угоди за клопотанням сторін.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що мирова угода, укладена між сторонами, не суперечить закону, здійснена в інтересах сторін і виконання умов мирової угоди не порушує прав та інтересів інших осіб.

Колегія суддів, вважає за можливе погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін. При цьому в силу ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Отже доводи апеляційної скарги щодо неузгодження умов мирової угоди з ними не заслуговують на увагу, оскільки вказана особа брала участь у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог, тобто була учасником процесу, але не є стороною у справі, а тому факт, що угода укладена лише між позивачем та відповідачем при залученій третій особі не є порушенням ст. 175 ЦПК України і підставою для скасування ухвали суду про визнання мирової угоди.

Виходячи з наведеної вище норми процесуального права, не може визнаватися судом мирова угода яка суперечать закону чи порушує права та інтереси інших осіб або стосується інших правовідносин.

Оскаржуючи постановлену ухвалу ОСОБА_4 посилається на порушення його інтересів тим, що боргова розписка датована 05.03.2008 тобто надана ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі з ним, проте без його погодження, при цьому під час вирішення питання про поділ майна між ними також йому не повідомлялось про наявність боргових зобов'язань, в зв'язку з чим вказаний договір позики він вважає фіктивними.

Разом з тим, положеннями ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про нікчемність правочину, тобто його недійсність в силу закону, відсутнє і в матеріалах справи судове рішення про визнання укладеного між сторонами у справі договору позики недійсним. Отже вказані твердження не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду в якості підстав для скасування ухвали суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення прав ОСОБА_4 як співвласника домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 колегія суддів виходить з наступного.

Згідно резолютивної частини ухвали судом визнана укладена між сторонами мирова угода на умовах розстрочення платежів. Жодних прав чи обов'язків сторін щодо домоволодіння судом затверджено не було, також даним судовим рішення не встановлено жодних обставин щодо вказаного домоволодіння. А тому твердження про порушення прав як співвласника домоволодіння не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції були застосовані заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження ОСОБА_3 Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.33). Проте, вказана ухвала не є предметом даного апеляційного розгляду, оскільки апеляційна скарга була подана на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2015 якою визнана мирова угода.

Посилання на відсутність належного повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції перевірені апеляційним судом. Встановлено, що ОСОБА_4 був залучений до участі у справі за ініціативою суду, ухвалою від 24.10.2014 занесеної до журналу судового засідання (а.с.49). 05.11.2014, 01.12.2014, 30.12.2014 направлялись судові повідомлення на адресу, вказану сторонами у справі, яка є зареєстрованим місцем проживання третьої особи, що перевірено судом (а.с.61 на звороті), дана адреса також зазначена і в апеляційні скарзі. Проте, вся направлена судом поштова кореспонденція була повернута поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.53,54,57,60,63,65). 10.01.2015 в газеті «Урядовий кур'єр» на сторінці №13 опубліковано оголошення про виклик ОСОБА_4 як третьої особи у вказаній справі на 13.01.2015 (а.с.68).

Таким чином, судом першої інстанції були вчинені всі необхідні заходи для належного повідомлення третьої особи про розгляд даної справи, які визначені положеннями ст. 74 ЦПК України, а тому порушення норм процесуального права в частині належного повідомлення про розгляд справи в суді колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведенні в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення питання. Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідно, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 13.01.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: