АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5142/15 Головуючий 1 ін. ОСОБА_1
Справа № 619/6009/14-ц
Категорія: сімейні Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування вказала, що з 10 серпня 1990 року перебувала з відповідачем в юридичному шлюбі, зареєстрованому Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову за актовим записом № 453.

23 січня 1992 року вони придбали майно, зокрема житловий будинок № 6 по вул. Пушкіна в сел. Пересічне Дергачівського району Харківської області, який був оформлений на відповідача згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-186.

В 1992 році цей будинок було знесено та розпочато будівництво нового будинку.

В листопаді 1998 році шлюб було розірвано. Станом на 03 липня 1997 року готовність будинку складала 81%.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 60, 70 СК України, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 320 000 грн. 00 коп. вартість компенсації за ? частину спірного будинку.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Крім того, пояснив, що будівництво житла було здійснено за його особисті кошти, отримані після продажу транспортного засобу.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що спірний будинок відповідач умисно не реєструє, а вартість ? частини може бути підтверджена висновком експерта, що міститься в іншій справі.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 72 СК України, до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Матеріали справи свідчать, що сторони з 10 серпня 1990 року перебували в юридичному шлюбі, зареєстрованому Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову за актовим записом № 453.

23 січня 1992 року вони придбали майно, зокрема житловий будинок № 6 по вул. Пушкіна в сел. Пересічне Дергачівського району Харківської області.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим № 1-186, покупцем будинку за вказаною адресою зазначений ОСОБА_3 (а. с. 9-11).

В 1992 році цей будинок було знесено та розпочато будівництво нового будинку. Станом на 03 липня 1997 року готовність будинку склала 81% .

В листопаді 1998 року шлюб було розірвано, у звязку з чим ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частину будинку № 6 по вул. Пушкіна в сел. Пересічне Дергачівського району Харківської області.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Як розяснив Верховний Суду України в п. 11 постанови Пленуму від 189 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З даним позовом ОСОБА_2 звернулася лише в грудні 2014 року, тобто після закінчення строку позовної давності. При цьому клопотання про поновлення пропущеного строку в суді першої інстанції під час розгляду справи по суті не заявлялось, а відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Встановивши, що строк звернення до суду пропущено з неповажних причин, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про вартість будинку не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно розяснень, що містяться в. п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 (із змінами, внесеними постановами від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди мають враховувати, що за позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку, суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді