Справа № 216/8019/14-ц
провадження №2/216/548/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року

Центрально-Міський районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської об-ласті у складі:

головуючого-судді - Бондарєвої О.І.

при секретарі - Городнічевій Т.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залу суду, в місті ОСОБА_1 Ро-зі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про визнання права на частку у статутному фонді товариства, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (далі Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про визнання права на частку у статутному фонді товариства, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 11.01.1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7.

25.12.1992 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було створено Товари-ство з обмеженою відповідальністю «Плюс», яке зареєстроване рішенням Виконкому Інгулецької районної ради народних депутатів міста ОСОБА_1 за №309/14.

Відповідно до договору про заснування ТОВ «Плюс» ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було внесено вклад у статутний фонд товариства по 25 000 рублів, що складало 50%. У подальшому відповідно до протоколу №4 від 19.06.2006 року учасником ТОВ «Плюс» стала ОСОБА_10, частка якої складала 50%.

На теперішній час, згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фі-зичних осіб учасниками товариства є ОСОБА_7 з розміром частки 2 700,50 грн., та ОСОБА_3 розмір частки якої, становить 1 350,00 грн.

Таким чином, частка ОСОБА_7 у ТОВ «Плюс» становить 66,66%.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_1 від 12.09.2012 року шлюб між Позивачем та ОСОБА_7, - розірвано.

09.10.2014 року ОСОБА_7 помер.

Його спадкоємцем за заповітом є неповнолітня донька ОСОБА_6.

З посиланням на норми ст.61, 63, 65 СК України, ст.ст.113, 116, 115, 147, 325, 368 Цивільного кодексу України, та ст.ст.1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства», Позивач просить суд визнати, що її частка у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс», складає ? ча-стину, і становить 1 350,25 грн., що становить 33,33%.

Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 підтримав по-зовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, яка діє в інтересах непо-внолітньої ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, кожна окремо, позовні вимоги не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити, оскільки позов є незрозумілим за своїм змістом щодо визначення спірних право-відносин.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволені позов-них вимог, - відмовити у повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, з 11.01.1992 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про од-руження від 28.02.2000 року, актовий запис №2 від 11.01.1992 року (а.с.17).

Згідно заочного рішення Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_1 від 12.09.2012 року шлюб між подружжям ОСОБА_5 розірвано (а.с.18).

Із свідоцтва про смерть, актовий запис № 1118 від 09.10.2014 року, убача-ється, що ОСОБА_7 помер 09.10.2014 року.

Як убачається зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс», зареєстрованого Виконкомом Інгулецької районної ради народних депутатів від 25.12.1992 року (а.с.23-35), за життя ОСОБА_7 був співучасником зазначе-ного товариства (п.3.1.), зі статутним капіталом товариства 50 000 руб. (п.11.1.). У відповідності до Договору про заснування Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс» від 05.12.1992 року (а.с.11-16), статутний фонд розподі-лявся між учасниками товариства наступним чином: вклад на загальну суму 25 000 руб., що складає 50% статутного фонду ОСОБА_7; вклад на загальну суму 25 000 руб., що складає 50% статутного фонду ОСОБА_8 (п.3.2.).

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» №1576-ХІІ від 19.09.1991 року встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товарис-тва не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту частин 2,3 ст.61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст.65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Однак, на дату звернення до суду із зазначеним позовом колишній чоловік Позивача, ОСОБА_7 є померлим, тому застосування норм Сімейного кодексу України щодо розподілу майна подружжя, та на ч.3 ст.368 ЦК України, яка визначає субєктів права спільної сумісної власності, є необґрунтованими, та дає суду підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки останні предявлені до неналежного Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60-61, 65, 69-70 Сімейного Кодек-су України, ст.368 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя: О.І.Бондарєва