У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до Компаніївського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, за касаційними скаргами ОСОБА_9, Компаніївського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулись з позовом до Компаніївського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі − Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області) та Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору − ОСОБА_9, ОСОБА_10, у якому просили суд стягнути з Державного казначейства України моральну шкоду, заподіяну злочином.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є матір'ю, сестрою та братом відповідно, ОСОБА_11, який внаслідок тілесних ушкоджень, завданих працівниками міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у кімнаті для доставлених у приміщенні Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2012 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 121 КК України, та стягнуто з Державного бюджету України моральну шкоду на користь ОСОБА_6 в сумі 100 000 грн, на користь ОСОБА_7 в сумі 100 000 грн, на користь ОСОБА_8 в сумі 100 000 грн. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 грудня 2013 року, вирок місцевого суду скасовано. Звільнено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 365, ч. ч. 2, 7 ст. 121 КК України у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, із закриттям провадження у кримінальній справі на підставі ст. 49 КК України.

Внаслідок фізичного насильства та нелюдського поводження зі сторони звинувачених загинула рідна їм людина, чим спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, виражених у негативних психічних переживаннях, неспокої, відчаю.

Крім того, ОСОБА_7 зазначила, що повідомлення про смерть брата в умовах міліцейського свавілля і насильства стало психотравмуючим фактором, який привів до передчасних пологів.

У зв'язку з тим що позивачі досі перебувають у стані пригніченості, злочинці так і не понесли покарання, що зумовлює додаткову хвилю негативних емоцій і переживань, моральну шкоду оцінюють у 500 000 грн кожному.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2014 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2014 року скасовано, позов частково задоволено.

Стягнуто з Компаніївського РВ УМВС України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн, ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн та ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

У касаційних скаргах ОСОБА_9 та Компаніївський РВ УМВС України в Кіровоградській області просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 121 КК України, та стягнуто з Державного бюджету України моральну шкоду на користь ОСОБА_6 в сумі 100 000 грн, на користь ОСОБА_7 в сумі 100 000 грн, на користь ОСОБА_8 в сумі 100 000 грн. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 грудня 2013 року, вирок місцевого суду скасовано. Звільнено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 365, ч. ч. 2, 7 ст. 121 КК України у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, із закриттям провадження у кримінальній справі на підставі ст. 49 КК України (а. с. 4−17, т. 1).

Згідно з постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано потерпілими у кримінальній справі № 1-78/2011 року (а. с. 138, т. 1).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Михалкова та інші проти України» від 13 січня 2011 року (далі − рішення ЄС) у зв'язку зі смертю ОСОБА_12 та не проведенням органами влади розслідування їхніх скарг про погане поводження та обставин його смерті заявники зазнали страждань і відчаю. Здійснивши оцінку на засадах справедливості Судом призначено відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 − 50 000 євро, ОСОБА_8 20 000 євро, ОСОБА_7 − 20 000 євро у зв'язку із зазначеними порушеннями Конвенції (а. с. 128−135, т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок завдання йому працівниками міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 умисно тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння. Внаслідок злочинних дій, які спричинили смерть ОСОБА_11, його матері ОСОБА_6, рідній сестрі ОСОБА_7 та рідному братові ОСОБА_8 було заподіяно моральну шкоду.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР <nau://ukr/1540-06|st440-1> (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно із ст. 441 ЦК Української РСР <nau://ukr/1540-06|st441> організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За таких обставин суд апеляційної інстанції встановивши, що позивачі звернулись до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями працівників Компаніївського РВУ МВС в Кіровоградській області ОСОБА_9 та ОСОБА_10, внаслідок яких наступила смерть ОСОБА_11, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, заявленого до Компаніївського РВУ МВС України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судом апеляційної інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 <nau://ukr/1618-15|st338>-341 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st341> як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції немає, оскільки висновки суду про часткове задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 <nau://ukr/1618-15|st337>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_9 та Компаніївського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак