АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4001/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 638/2554/15-ц Сиротніков Р.Є.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Костенко Т.М., Гальянової І.Г.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою прокурора Московського району м. Харкова

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року

по справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про поділ майна подружжя, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

02 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - шкіряних меблів, телевізора «Соні», загальною вартістю 8000 грн.

В наступному позивач змінила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтвання своїх змінених позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.11.2010 року посвідченого ПНХМНО Васіковою Ю.В., вона є власником земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач протягом 2012-2014 p.p., самовільно, за власні кошти, господарським способом без отримання відповідних дозволів на початок будівельних робіт, побудувала житловий будинок літ. «А-1», що складається з приміщень першого поверху 1-:-7,1, загальною площею 96,4 кв.м., житловою - 45,0 кв.м., приміщень другого поверху 8-:-12, загальною площею 69,4 кв.м., житловою - 51,5 кв.м., всього по будинку загальна площа складає 165,8 кв.м., житлова - 96,5 кв.м., та надвірні будівлі літ. «Б» - альтанка; літ «В» - льох, літ. «Г» - гараж, ,№1 - брама, № 2,4 - паркан, №3 - зливна яма, №5 - замощення.

Вищевказаний будинок з надвірними будівлями був реконструйований нею за свої кошти та згідно технічного висновку «Арбудпроект» «Про стан будівельних конструкцій житлового будинку з надвірними будівлях по АДРЕСА_1, технічний стан будинку та надвірних будівель відповідає будівельним та санітарно-гігієнічним та пожежним нормам та правилам.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про поділ майна подружжя, визнання права власності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «А-1», що складається з приміщень першого поверху 1-:-7,1, загальною площею 96,4 кв.м., житловою - 45,0 кв.м., приміщень другого поверху 8-:-12, загальною площею 69,4 кв.м., житловою - 51,5 кв.м., всього по будинку загальна площа складає 165,8 кв.м., житлова - 96,5 кв.м., та надвірні будівлі літ. «Б» - альтанка; літ «В» - льох, літ. «Г» - гараж, ,№1 - брама, № 2,4 - паркан, №3 - зливна яма, №5 - замощення,що розташовані на земельній ділянці площею 0,1500 га, за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі з прокурор Московського району м. Харкова, просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на той факт, що під час судового розгляду судом не з'ясовано, а позивачем не доведено обставин, які мають істотне значення для правильного розгляду справи, а саме факт, який є передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене нерухоме майно, оскільки передумовою для виникнення права власності, а отже і його визнання, є прийняття нерухомого майна в експлуатацію.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене рішення не відповідає вимогам ст. 213,214 ЦПК України, так, з матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований по АДРЕСА_2, який розташований у Комінтернівському районі, будинок, на який ОСОБА_2 просила визнати право власності, розташований за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у Червонозаводському районі м. Харкова.

В позовній заяві адреса відповідачів вказана АДРЕСА_3, однак в порушення вимог цивільного процесуального законодавства, судом не виконаний обов'язок, щодо з'ясування місця реєстрації відповідача, та вирішення питання щодо підсудностівказаної справи відповідно до ст. 114 ЦПК України.

Також судова колегія вважає, що сторони зловживають своїми правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, оскільки за вказаною в позовній заяві адресою, а також за місцем реєстрації судові повістки не отримують і тому судова колегія вважає заможливе в апеляційному суді справу розглядати без участі ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що збудовані споруди, на підставі технічного висновку можуть експлуатуватися, і тому визнав за ОСОБА_2 право власності на реконструйований нею житловий будинок.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.11.2010 року посвідченого ПНХМНО Васіковою Ю.В., позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Позивач протягом 2012-2014 p.p., самовільно, за власні кошти, господарським способом без отримання відповідних дозволів на початок будівельних робіт, побудувала житловий будинок літ. «А-1», що складається з приміщень першого поверху 1-:-7,1, загальною площею 96,4 кв.м., житловою - 45,0 кв.м., приміщень другого поверху 8-:-12, загальною площею 69,4 кв.м., житловою - 51,5 кв.м., всього по будинку загальна площа складає 165,8 кв.м., житлова - 96,5 кв.м., та надвірні будівлі літ. «Б» - альтанка; літ «В» - льох, літ. «Г» - гараж, ,№1 - брама, № 2,4 - паркан, №3 - зливна яма, №5 - замощення.

Так, частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно до змісту пп.1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-техничного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво ( нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Відповідно до п. 8 ст. 39 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Встановивши, що житлова будівля на час розгляду справи в суді до експлуатації не прийнята, у встановленому законом порядку за власником не зареєстрована, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «А-1», що складається з приміщень першого поверху 1-:-7,1, загальною площею 96,4 кв.м., житловою - 45,0 кв.м., приміщень другого поверху 8-:-12, загальною площею 69,4 кв.м., житловою - 51,5 кв.м., всього по будинку загальна площа складає 165,8 кв.м., житлова - 96,5 кв.м., та надвірні будівлі літ. «Б» - альтанка; літ «В» - льох, літ. «Г» - гараж, ,№1 - брама, № 2,4 - паркан, №3 - зливна яма, №5 - замощення,що розташовані на земельній ділянці площею 0,1500 га, за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на реконструйований житловий будинок задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.3 і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про поділ майна подружжя, визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя -

Судді -