Ухвала

іменем україни

10 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, Київської обласної філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст», товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», ОСОБА_5 про визнання правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки та акту про проведення прилюдних торгів недійсними, визнання права на спадщину, визнання права власності, вилучення та передачу нерухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2001 року затверджено мирову угоду, укладену між нею та ОСОБА_6, за умовами якої вона відмовилась від позову про розподіл сумісного майна подружжя у вигляді недобудованого садового будинку і будівель. Відповідно до затвердженої угоди ОСОБА_6 залишено право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 та недобудований садовий будинок і будівлі на цій ділянці, і відповідно до угоди ОСОБА_6 повинен був сплатити їй до 1 грудня 2001 року грошову компенсацію за її частку в зазначеному спільному майні подружжя у розмірі 23 220 грн, а у разі несплати вказана сума підлягала стягненню в примусовому порядку. Постановою державного виконавця ВДВС Обухівського РУЮ Київської області було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Обухівського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_6 грошової компенсації у розмірі 23 200 грн на її користь. В межах виконавчого провадження було складено акт опису й арешту майна та зроблено експертний висновок про ринкову вартість майна. 6 травня 2005 року вона звернулась до відділу виконавчої служби з заявою про повернення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_6 боргу на її користь без виконання та закінчення виконавчого провадження. 14 червня 2005 року спеціалізованим державним підприємством «Укрспецюст» були проведені прилюдні торги по реалізації належного ОСОБА_6 майна, про що було складено протокол, згідно якого зазначене майно було придбано ОСОБА_5 за 125 700 грн. 17 жовтня 2009 року між нею та ОСОБА_7 було укладено шлюб. У січні 2011 року ОСОБА_6 помер. За життя ОСОБА_6 склав заповіт, яким усе своє майно заповів їй. Зазначала, що рішенням Господарського суду м. Києва 24 листопада 2011 року визнано недійсним експертний висновок та звіт про незалежну оцінку спірного нерухомого майна, складений ТОВ «Українська експертна група». Крім того, 14 травня 2005 року спеціалізованим державним підприємством «Укрспецюст» без відповідних повноважень було примусово продане майно ОСОБА_6, який вже не мав статусу боржника у виконавчому провадженні.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу спірного майна від 14 червня 2005 року недійсним, визнати акт про проведення прилюдних торгів від 16 червня 2005 року недійсним; визнати за нею право власності на спірне майно в порядку спадкування та вилучити його у ОСОБА_5 та передати їй.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що початком перебігу позовної давності є дата проведення прилюдних торгів - 14 червня 2005 року, а не дата ухвалення Господарським судом м. Києва рішення від 24 листопада 2011 року, оскільки позивачці було відомо про реалізацію спірного майна з прилюдних торів з моменту їх проведення. Таким чином, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко