Справа № 266/5097/13-ц
Провадженя№ 2/266/26/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецкої області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Сидоровій Н.В., за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради про зобовязання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідача, у заяві пославшись на те, що 05.11.2002 року померла їхня мати ОСОБА_7 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки квартири та земельної ділянки по вул. Котовського, 3 в м. Маріуполі з домоволодінням. ОСОБА_1 спадщину прийняла, подавши 03.04.2003 р. відповідну заяву до державної нотаріальної контори. Після чого отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Документа про право власності на домоволодіння не отримувала. ОСОБА_5 постійно мешкав разом зі спадкодавцем, однак, на момент смерті матері перебував в місці позбавлення волі, звідки повернувся 25.08.2007р. У той період у будинку ніхто не проживав, але ОСОБА_1 періодично навідувалась до нього. В 2005 році ОСОБА_1 від сусідів дізналася, що будинок і господарські споруди знесені Управлінням комунального господарства ОСОБА_6 міськради. Законниї підстав для цього не було. Будинок не перебував на обліку, як аварійне житло, відповідав усім необхідним вимогам для постійного мешкання в ньому. Позивачі неодноразово зверталися до місцевої влади м. Маріуполя з вимогами про компенсацію або відновлення домоволодіння в натурі. У звязку із загибеллю обєкта спадщини з вини відповідача були порушені наступні права позивачів, ОСОБА_1 право на отриманя документів про право власності, тобто, стати власником, та на користування майном, а ОСОБА_5 право на звернення із позовом про поновлення строку для прийняття спадщини, право на житло. У звязку із цим в останній редакції заяви позивачі просили зобовязати відповідача в термін до 01.01.2017 р. відновити становище, збудувавши на земельній ділянці будинок за документацією БТІ станом на 1963 р. та 1987 р., відновивши систему систему водо- та енергопостачання, а після завершення будівництва отримати на імя ОСОБА_1 акт державної комісії про прийняття до експлуатації обєкта будівництва.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, пояснивши відповідно до заяви.

Представники відповідача ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не визнали, пояснивши, що на момент знесення будинку позивачі не були його власниками, оскільки його у спадщину не приймали, тому їх прав як власнків не порушено. Будинок знаходився у занедбаному стані, у ньому сталася пожежа, після чого він не підлягав відновленню. Там утворилося стихійне сміттєзвалище. У звязку із цим будівлі були знесені.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитвши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_7 (а.с. 12-16).

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.11.1980 р. вбачається, що ОСОБА_7 належав жилий будинок по вул. Котовського, 3 в м. Маріуполі (а.с. 81).

05.11.2002 р. ОСОБА_7 померла. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, позивачі є спадкоємцями померлої першої черги за законом. 03.04.2003 р. Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 (на той час прізвище - Савіна) про прийняття спадщини було вдкрито спадкову справу № 283 (а.с. 20).

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, виходячи з зазначених норм закону, судом встановлено, щоОСОБА_1 спадщину прийняла, причому у повному обязі, у тому числі і житловий будинок по вул. Котовського, 3 м. Маріуполі, оскільки до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, що належали йому за життя, а прийняття спадщини під умовою або з застереженням не допускається. І зазначений будинок їй належав з часу відкриття спадщини, не зважаючи на те, що на нього вона не отримала відповідного свідоцтва, оскільки ст. 561 ЦК України 1963 р. строк отримання свідоцтва не встановлений. А ч.ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може (а не зобовязаний) одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки ОСОБА_5 не вчинені передбачені законом дії з прийняття спадщини, то він, відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України 1963 р., вважається таким, що спадщини не прийняв, навіть не зважаюжи на його перебування на час відкриття спадщини в місцях позбавлення волі. Після звільнення він також не вчинив жодних дій з прийняття спадщини.

Судом також встановлено, що 16.02.2002 р., тобто ще за життя власниці ОСОБА_7, в будинку по вул. Котовського, 3 м. Маріуполі сталася пожежа (а.с. 128). З акту від 04.07.2005 р. вбачається, що на момент складання акту у зазначеному будинку відсутній дах, провалені перекриття стель, фронтальна стіна відсутня, немає віконних блоків та дверей, наявні ознаки пожежі, внутрішня частина засипана сміттям, прилгла територія без огорожі, засипана сміттям (а.с. 146). Про стан будинку на момент складання акту також свідчить його фотозображення (а.с. 147). З акту службового розслідування, проведеного за розпорядженням міського голови м. Маріуполя від 12.08.2005 р. слідує, що будинок по вул. Котовського, 3 було в проміжок часу з 04.07.2005 р. по 12.08.2005 р. (точна дата не встановлена) знесено управлінням комунального господарства ОСОБА_6 міської ради в числі інших 15-ти будинків на підставі акту від 04.07.2005 р. про його стан (а.с. 135). З вказаних документів випливає, що з моменту пожежі (16.02.2002 р.) у будинку і до моменту його знесення (липень-серпень 2005 р.) утриманням будинку ніхто не займався, а, відповідно до ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України, власність зобовязує, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Від цього суд не приймає до уваги пояснень свідка ОСОБА_8 щодо задовільного стану будинку, оскільки її свідчення спростовуються вище наведеними доказами. До того, ж вказаний свідок навіть не знала про пожежу у будинку.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 мала б утримувати будинок у належному стані, як власниця, чого не відбувалося.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26.11.2009 р. встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовано знесений будинок, належить ОСОБА_1 на праві власності. Земельна ділянка не була безхазяйною. У звязку із цим дії управління комунального господарства ОСОБА_6 міської ради по знесенню домоволодіння на земельній ділянці по вул. Котовського, 3 в м. Маріуполі без відома ОСОБА_1 визнано протиправними (а.с. 26).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з інвентаризаційної справи ОСОБА_6 БТІ, дослідженої в судовому засіданні, остання інвентаризація будинку по вул. Котовського, 3 в м. Маріуполі проводилася 04.05.1987 р., знос будівель складає 60-65 відсотків.

Таким чином, встановити технічний стан будинку на момент знесення неможливо, не надано про те доказів і стороною позивача.

Від цього немає підстав для зобовязання відповідача відновити будинок за документацією БТІ станом на 1963 р. та 1987 р., оскільки з часу останньої інвентаризації і до знесення будинку пройшло більше вісімнадцяти років.

Також з тих самих підстав немає причин для зобовязання відповідача відновити систему систему водо- та енергопостачання.

Вимоги про зобовязання відповідача про отриманя на імя ОСОБА_1 після завершення будівництва акту держкомісії про прийняття до експлуатації обєкта будівництва є похідними від вимог про відновлення будинку і вони не можуть бути задоволені, оскільки у первій вимозі відмовляється.

Судові витрати позивачів відшкодуванню не підлягають, оскільки у позові відмовляється.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 548, 549, 553, 561 ЦК України 1963 р., 319, 322, 1296 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої постановлено рішення у той же строк з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.