Справа № 127/3979/15-ц Провадження № 22-ц/772/2470/2015Головуючий в суді першої інстанції Борисюк І. Е.
Категорія 30Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Промислово-технічної компанії у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАТ" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року у справі

за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Промислово-технічної компанії у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАТ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 та Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО України" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_6, в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_6, в розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_6, в розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2 916 (дві тисячі дев'ятсот шістнадцять) гривень 50 копійок. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням ПТК ТОВ "АГРОМАТ" подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи просить змінити рішення, стягнувши з ПТК ТОВ "Агромат" на користь позивача у її власних інтересах та інтересах її дітей моральну шкоду в розмірі 10000 грн. кожному, а в решті позову відмовити.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у них, і просила задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Мосін М.І. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Інші особи, які беруть участь у справі, пові домлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 18.09.2013 року біля 06 години з вини ОСОБА_5, водій автомобіля «MERCEDES SPRINTER 311 CDI» р.н. НОМЕР_5 ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №8957 від 30.10.2013 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю, яка настала від крововиливів під оболонки в речовину та шлуночки головного мозку, переломів кісток основи та склепіння черепа в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що підтверджується даними судового-медичної експертизи трупа, даними судового-гістологічного дослідження.

Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 12.06.2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення його права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Стягнуто з промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь ОСОБА_9 23272,18 гривень матеріальної шкоди та 150000,00 моральної шкоди. Стягнуто з промислово-технічної компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по 75000,00 моральної шкоди. Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь держави в особі Житомирської обласної клінічної лікарні ім. Горбачевського О.Ф. витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_12 в сумі 12200,00 гривень (а.с. 6-9).

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 07.10.2014 року вказаний вирок суду було змінено в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 понесених ними процесуальних витрат на отримання правової допомоги під час розгляду кримінального провадження, а в решті вирок - залишено без змін (а.с. 40-43).

Зокрема, зазначеним вироком було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5, 18.09.2013 року біля 06 години, керуючи технічно справним автопоїздом «SCANIA G 380» реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить Промислово-технічній компанії у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» і з якою останній знаходиться в трудових відносинах, рухаючись по проїзній частині автодороги Київ - Чоп у напрямку м. Чоп, на 80-му км + 800 м поблизу с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, в порушення вимог пунктів 2.3-б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху праворуч, що призвело до виїзду керованого ним автомобіля на праве узбіччя, де він скоїв зіткнення з нерухомими автомобілями «MERCEDES SPRINTER 311 CDI» р.н. НОМЕР_5, «IVECO - 35 C 11» р.н. НОМЕР_6 та «MAN 18.264» р.н. НОМЕР_4.

Порушення водієм ОСОБА_5 2.3-б) та 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв'язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 6 Постанови 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи та оглянутого в судовому засіданні судом першої інстанції кримінального провадження, ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом - автопоїздом «SCANIA G 380» реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме відповідачем по справі - Промислово-технічною компанією «Агромат».

За загальним правилом, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 1167 ЦК України (ч.1 ст.1167).

Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України якраз передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тому помилковими є посилання апелянта на те, що вони не повинні відповідати за позовом і відшкодовувати завдану моральну шкоду, оскільки з їх боку не було вчинено жодних винних дій: автомобіль був справний, водій тверезий і такий, що попередньо пройшов медичний огляд тощо.

Не можуть бути прийняті до уваги й посилання апелянта на те, що нести відповідальність перед позивачам за відшкодування моральної шкоди має страхова компанія ПрАТ «АСК ІНГО Україна».

Так, судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не спростовано відсутність повідомлення про настання страхового випадку та звернення до страховика із вимогою про здійснення страхового відшкодування, відповідно відсутня й відмова страховика від прийняття документів на отримання страхового відшкодування за полісом №АЕ/1118134 від 04.03.2011 року.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції вірно виходив з принципів розумності і справедливості та задовольнив позов частково.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом вірно враховано обставини справи та характер та обсяг моральних страждань дружини померлого - ОСОБА_2, глибина її психічних страждань, істотність вимушених змін у житті, тривалість негативних наслідків (страждань).

Також при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, спричиненої малолітнім дітям, судом першої інстанції вірно прийнято до уваги їх вік на момент трагедії.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов'язаних із наданням правової допомоги, то суд першої інстанції, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79, ч. 1 та ч. 2 ст. 84, 88 ЦПК України та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» вірно встановив розмір цих витрат з огляду на наступне.

Відповідно до статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Із матеріалів справи - а.с.23 вбачається, що 25.02.2015оку між ОСОБА_2 та адвокатом Мосіним М.І. ( свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 246 від 20.01.1995 року) було укладено договір про надання правової допомоги та угоду № 2 на представлення інтересів клієнта по справі за позовом до ТОВ «Агромат», згідно якої сума гонорару встановлена - 5000,00 гривень, про що була видана квитанція про оплату гонорару за ведення цивільної справи на вказану суму (а.с. 24).

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем суду надано акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги адвокатом Мосіним М.І., з якого вбачається, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, надало можливість суду встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги (а.с. 83-84).

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Промислово-технічної компанії у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМАТ" відхилити, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.