Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2058/15 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, третя особа: Комунарський районний відділ у. м. Запоріжжі УДМС Укдаїни в Запорізькій області про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла і зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до ОСОБА_2 третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про заборону відчуження житла,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що постійно проживає в АДРЕСА_1, в якій також зареєстровані її малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно яких її позбавлено батьківських прав у жовтні 2012 року за рішенням суду, а дітей було влаштовано до сімейних форм виховання. Посилаючись на те, що фактично діти не проживають в спірній квартирі з 2011 року і після їх усиновлення втратили право на проживання і користування житлом, просила на підставі ст.ст.167, 232,234 СК України задовольнити позов

Заперечуючи проти позову, у грудні 2014 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району звернулася до суду із зустрічним позовом і просила накласти заборону на відчуження спірної квартири. В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначав, що розпорядженням голови районної адміністрації по Комунарському району від 3 червня 2011 року за малолітніми дітьми ОСОБА_2 було закріплено право на житло в спірній квартирі до їх повноліття. Посилаючись на те, що позивач, яка позбавлена батьківських прав, має намір продати квартиру, районна адміністрація просила суд накласти заборону її відчуження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 і зустрічного позову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині відмови у позові про визнання малолітніх такими, що втратили право користування квартирою, і ухвалення нового - про задоволення позову ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що збереження права користування житлом за дітьми позивача, відносно яких вона позбавлена батьківських прав, відповідає їх інтересам, а їх усиновлення не являється достатньою підставою для задоволення позову, оскільки до їх повноліття таке усиновлення може бути визнано недійсним. Крім того, за думкою суду першої інстанції, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Встановлено, що за рішенням суду від 19.10.2012 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 Як встановлено судовим рішенням малолітні діти ОСОБА_2 з квітня 2010 року перебувають у комунальній установі «Сонечко», з березня 2011 року мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Їх мати ОСОБА_2 зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, належної уваги до утримання і виховання дітей не приділяла (а.с. 14-16).

Головою районної адміністрації по Комунарському району м. Запоріжжя прийнято розпорядження № 140 р від 03.06.2011 року щодо реєстрації місця проживання малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_1, та заборонено без згоди органу опіки та піклування Комунарської районної адміністрації проводити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання дітей, відчуження та будь-які інші дії щодо вказаної до набуття дітьми повноліття (а.с. 71).

Вказане розпорядження в установленому законом порядку ОСОБА_2 не оскаржено, до теперішнього часу являється чинним.

Згідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту населення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

На підставі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до п. 39 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (ст. 405 ЦК України), таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

З вимогами про припинення сервітуту в порядку ч.2 ст.406 ЦК України ОСОБА_2 до суду не зверталася.

З листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № Ч-105/01-16 від 15.05.2014 року встановлено, що дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування і улаштовано до сімейних форм виховання. За дітьми закріплено право проживання за адресою спірної квартири (а.с. 17).

Діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам набувають право користування таким майном в силу прямого припису закону (ст.ст. 3,176 СК України, ст. 405 ЦК України). При цьому, дане право не залежить від фактичного стану сімейних відносин.

З інформації № 01-10/1807 від 30.10.2014 року, наданої суду службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради встановлено, що діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя в 2012 році усиновлені громадянами України (а.с. 53).

Частиною 1 ст.232 СК України передбачено, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

Проте, діючим законодавством - ст.ст. 237, 238 СК України, передбачено, що у разі визнання усиновлення недійсним або його скасуванні відновлюються права та обов'язки між дитиною, її батьками та іншими родичами за походженням.

Відповідно до ст.235 СК України орган опіки та піклування здійснює нагляд за дотриманням прав дітей, які усиновлені і проживають в Україні. Нагляд за дотримання прав дитини, яка усиновлена, здійснюється до досягнення нею повноліття.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що має намір продати квартиру, тим самим позбавити дітей, хоча і усиновлених, права на збереження житла до досягнення ними повноліття.

Ст. 3 Конвенції про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції, надавши перевагу забезпеченню інтересів малолітніх дітей, дійшов обгрунтовано висновку, що незалежно від їх статусу - усиновлені, вони не можуть бути визнані такими, що втратили право проживання за адресою спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Позивач, здійснюючи своє право власності на спірну квартиру, не має право діяти всупереч інтересам своїх дітей, які хоч і втратили статус дітей, позбавлених батьківського піклування, проте знаходяться під прискіпливим наглядом органів опіки і піклування, оскільки в будь-який час їх статус в силу тих чи інших обставин може змінитися.

Таке вирішення спору відповідає інтересам як самої ОСОБА_2, так і інтересам її третьої малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, оскільки забезпечить реальне збереження за нею і її донькою права власності і права користування житлом принаймні на найближчі десять років, унеможливить його відчуження і набуття позивачем і її донькою статусу безхатченка.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України не переглядалося.

Керуючись ст. ст.307,308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: