Справа № 140/1334/15-ц
№2/140/513/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2015 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Підлипняка М.Д.

при секретарі Путій З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 « Про стягнення заборгованості за договором позики»,

В С Т А Н О В И В :

10.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Немирівського районного суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 25.04.2014 року в сумі 55086 євро, що становить згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2015 року 1294671 грн. 94 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.04.2014 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 50 000 євро та зобов'язався повернути отримані кошти протягом 10 місяців, в гривні, що еквівалентна 5000 євро, щомісячно. Щомісячний платіж відповідач зобов'язався вносити не пізніше 25 числа кожного місяця. У разі допущення прострочення у повернені щомісячних платежів, відповідач зобов'язався сплачувати штраф у розмірі 50 євро за кожен день такого прострочення. На підтвердження боргових зобов'язань ОСОБА_2 позивачем надано розписки в яких зазначено суму позики та строки і порядок погашення боргу Однак, у зазначений у розписках строк, ОСОБА_2 борг не повернув тому з наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в зазначеному розмірі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов визнали частково, пояснили, що частково борг був погашений, не погашеним залишилась лише сума 2749 євро. Крім того не визнає штрафних санкцій, оскільки позика бралась на зайняття підприємницькою діяльністю. Будь-яких доказів про погашення боргу надати не може, оскільки погашення боргу відбувалось на взаємних довірливих відношеннях.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору позики від 25.04.2014 року року, укладеного між сторонами, ОСОБА_2 отримав у борг гроші в загальній сумі 50000 євро у ОСОБА_1 та зобов'язується повернути зазначену суму протягом 10 місяців, погашаючи по 5000 євро щомісячно. В разі несвоєчасного виконання своїх зобов'язань гарантував виплату штрафних санкцій в розмірі 50 євро за кожен день прострочки.

Таким чином встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні відповідач не заперечував факт укладення між ним та позивачем договору позики та не надав суду доказів того, що ним зазначена сума боргу була частково погашена, в зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 55086 євро, що становить згідно офіційного курсу НБУ 1 294 671, 94 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги як доказ надану відповідачем розписку від імені ОСОБА_3, оскільки в ній не зазначено куди внесено суму 29900 грн, хто вніс дану суму і яке дана розписка має значення до даної справи.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача, щодо без процентності, відповідно до ст.. 1048 ЦК України договору, оскільки даною статтею закріплюється два випадки, коли договір позики є безоплатним. Це договір позики укладений на суму, що не перевищую 50-кратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, між фізичними особами не у зв'язку із здійсненням ними підприємницької діяльності, а також договір позики, предметом якого є речі, визначені родовими ознаками .

Як встановлено в судовому засіданні договір позики між сторонами у цій справі укладено на суму, що значно перевищує 50-ти кратний розмір неоподаткованого мінімуму громадян тому він, в силу зазначеної статті ЦК, не може бути визнаний безпроцентним. Також твердження відповідача, що дана позика ним була використана для підприємницької діяльності, суперечить вимогам закону щодо його безпроцентності, оскільки без процентність договору позики, виникає якщо він не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212, 218, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 55086 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2015 року становить 1 294 671 грн. 94 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 діб.

Головуючий:

копія вірна.

Суддя: