Справа № 2-289/10
РІШЕННЯ

Іменем України

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

"29" червня 2015 р.

В складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М

3 участю адвокатів ОСОБА_1 ОСОБА_2М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири не дійсним.

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом, в якому просив визнати не дійсним договір дарування квартири, розташованої в АДРЕСА_1 укладеного 24 січня 2008 року між ним та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, оскільки він укладений внаслідок обману.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в 1983 році він являючись членом житлово-будівельного кооперативу «Ювілейний» придбав квартиру в АДРЕСА_1, де проживав із своєю дружиною ОСОБА_6, яка померла в 1998 році. В 2000 році він одружився з ОСОБА_7, з якою розлучився 12 червня 2004 року. Пізніше в січні 2008 року вони знову стали разом проживати в його квартирі м .Козятині по вул..Леніна,9 кв. ОСОБА_8 шляхом обману вмовила його подарувати його квартиру її дочці від першого шлюбу ОСОБА_4Для цього сама оформила всі документи, і лише один раз брала його в БТІ та до нотаріуса та казала, що потрібно підписати якісь документи, проте які він підписував документи він не знає. Про те, що квартира подарована, він дізнався в квітні 2009 року, в газовій конторі, коли хотів зробити план для проведення індивідуального опалення.

ОСОБА_4 звернулася в суд із зустрічним позовом, в якому просила прийняти рішення про виселення ОСОБА_3 з квартири №74, яка розташована в будинку №9 по вул..Леніна в м.Козятині Вінницької області.

Зобовязати відповідача не чинити мені перешкод у володінні і користуванні вищезазначеною квартирою.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 24.01.2008 року між ОСОБА_3 та нею було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, згідно із яким ОСОБА_3 передав їй безоплатно у власність (подарував), а вона прийняла в дарунок квартиру №74, яка розташована в будинку №9 по вул.Леніна в м.Козятині.

14.02.2008 року Козятинським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» їй було видано реєстраційне посвідчення, згідно із яким на підставі вищезазначеного договору дарування за нею було зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру.

Таким чином, на даний час вона являється власником квартири №74, яка розташована в будинку №9 по вул.Леніна в м.Козятині.

Проте, ОСОБА_3 продовжує проживати у даній квартирі, там знаходяться його речі і він відмовляється звільнити цю квартиру та знятися з реєстрації. Це підтверджується, зокрема, тим, що в своїй первісній позовній заяві він вказав своїм місцем проживання саме дану квартиру.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свій позов та підтвердив обставини, зазначені вище. Зустрічний позов ОСОБА_4 не визнає. ОСОБА_3 пояснив, що договір дарування підписав під впливом обману ОСОБА_9, яка його запевняла, що він підписує документи на приватизацію квартири. В нотаріальній конторі йому нічого не пояснювали при оформлені договору дарування, не зачитували його зміст. В БТІ він також не підписував документи, хоча один раз туди ходив з ОСОБА_9 В інвентарній справі на квитанціях та на заявах не його підписи. Це все за нього зробила ОСОБА_9 та ввівши його в оману сприяла подарувати квартиру її дочці ОСОБА_4 Він проживав та проживає у спірній квартирі, іншого житла у нього немає.

Відповідачка ОСОБА_4 позов ОСОБА_3 не визнала. Зустрічний позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_3 проживав з її матірю. В 2008 році вона з чоловіком мали намір придбати в м.Козятині пів будинку. ОСОБА_3 дізнався про це і запропонував їм , щоб вони дали йому пять тисяч доларів, за які він придбав автомобіль, а він їм подарує спірну квартиру. ОСОБА_3 розумів, що він дарує квартиру. Це було добровільно. Всі документи для вчинення правочину готував ОСОБА_3 Договір дарування оформляли в нотаріальній конторі в присутності ОСОБА_3 і неї, нотаріус наслідки дарування їм розяснювала. Після цього вона зареєструвала договір дарування в БТІ, документи знаходяться у неї, але ОСОБА_3 продовжував в квартирі проживати. Проте коли ОСОБА_3 посварився з її матірю, і остання залишили його та відмовилась знову до нього повертатись, тоді він звернувся до суду, що ніби то його обманним шляхом спонукали укласти договір дарування квартири. Просить виселити ОСОБА_3 із спірної квартири, так як це її власність, а ОСОБА_3 перешкоджає нею користуватись.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що проживала з ОСОБА_3 з 2000 року до 2004 року, потім розлучились, а в 2008 році знову стали разом проживати. На той час вона продала свою квартиру, яка їй перейшла у спадок від матері та поділила гроші дітям. ОСОБА_3 запропонував подарувати квартиру ОСОБА_4, а остання дала йому 5000 доларів США, за які він придбав автомобіль. ОСОБА_3 добре розумів свої дії. Це була його воля. Документи оформляв в інвентарбюро, сам підписував заяви, розписувався в отриманні документів. ОСОБА_3 був присутній при підписані договору дарування в нотаріуса, розумів суть договору, йому розяснювали наслідки його укладення. Це була його воля і його ніхто ні в чому не обманював.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є племінником ОСОБА_3, допомагав оформляти документи ОСОБА_9 на приватизацію спірної квартири.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_3 В одній із розмов, коли вона їхала разом з ОСОБА_3 в електропотязі, то останній говорив, що має намір подарувати квартиру ОСОБА_4, на що вона запитувала його чи він добре все обдумав.

Свідок ОСОБА_12 чоловік відповідачки пояснив, що його теща ОСОБА_6 продала квартиру і дала їм пять тисяч доларів. Їм трапилась квартира, яку вони мали намір купити на майбутнє.. Але ОСОБА_3 дізнався про їх наміри та запропонував, що він їм подарує свою квартиру, а вони дадуть йому гроші на машину. Договір дарування оформляли в нотаріальній конторі. Всі документи ОСОБА_3 підписував власноручно і в інвентар бюро і в нотаріальній конторі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, судом встановлено, що 24.01.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, згідно із яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 безоплатно у власність (подарував), а вона прийняла в дарунок квартиру №74, яка розташована в будинку №9 по вул.Леніна в м.Козятині. ( а.с.13 ).

14.02.2008 року Козятинським районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» ОСОБА_4 було видано реєстраційне посвідчення, згідно із яким на підставі вищезазначеного договору дарування за нею було зареєстровано право приватної власності на вказану квартиру. ( а.с. 26,27 ) .

Із оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи на а.с. 6,14,15 маються заяви -замовлення на виготовлення технічної документації на спірну квартиру написані від імені ОСОБА_3 та ним підписані. На а.с. 22 інвентраної справи міститься договір-замовлення написаний та підписаний ОСОБА_3 про видачу довідки-характеристики для дарування квартири

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно із ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Із системного аналізу зазначених норм цивільного законодавства вбачається, що судом визнається недійсним правочин в тому випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. При цьому такий обман може мати місце, якщо сторона заперечує наявність вищезазначених обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Проте, позивач не навів доводів та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка ввела його в оману щодо природи договору дарування чи прав та обов'язків сторін при укладанні такого правочину.

Так, у позовній заяві ОСОБА_3 вказує на те, що ОСОБА_9 (ОСОБА_7О.), яка являється матірю відповідачки, за допомогою ліків чи інших знадобів шляхом обману заставила його підписати невідомі йому документи, в результаті чого вона незаконно через нотаріуса склала незаконний договір дарування квартири для своєї дочки ОСОБА_4, на що позивач ніколи не давав згоди.

Таким чином, у позовній заяві ОСОБА_3 посилається на те, що його ввела в оману не відповідачка ОСОБА_4О, а ОСОБА_9 (ОСОБА_7О.), яка не була стороною спірного договору дарування, що не є правовою підставою для визнання недійсним правочину.

Крім того, у судовому засіданні позивач також вказував на те, що його ввели в оману ОСОБА_9 (ОСОБА_7О.) та приватний нотаріус ОСОБА_5, яка посвідчувала договір.

Разом з тим, як у позовній заяві, так і в судовому засіданні, позивач не зазначив відносно яких саме обставин, що мали істотне значення при укладанні договору дарування квартири, його ввели в оману вищезазначені особи.

Суд критично оцінює пояснення позивача стосовно того, що він не підписував укладені від його імені із Козятинським районним структурним підрозділом КП "ВООБТІ" договори - замовлення на виготовлення документів на приватизацію квартири, технічного паспорта, довідки - характеристики для укладання договору дарування, що містяться у інвентарній справі на квартиру, оскільки будь - яких доказів на підтвердження цього ним надано не було.

Суд вважає, що позивач усвідомлював значення своїх дій при укладанні договору дарування, розумів його правову природу та наслідки, що крім пояснень відповідачки та письмових доказів, які знаходяться у інвентарній справі на квартиру, підтверджується також показами свідка ОСОБА_13, яка пояснила, що в грудні 2007 року вона зустріла позивача у електропотязі і у розмові із нею він сказав, що має намір подарувати належну йому квартиру відповідачці.

Таким чином з огляду на вищевикладене суд вважає, що підстав для визнання вищезгаданого договору дарування не дійсним з мотивів обману немає, а тому в позові ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4, то його необхідно задовольнити, оскільки в силу ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Своїми діями відповідач створює перешкоди у володінні і користуванні належною відповідачці ОСОБА_4О спірною квартирою, а тому її право порушено і підлягає захисту за судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 230, 317 ч.1, 319 ч.1, 386 ЦК України, ст..ст. 15, 57-60, 208-209 , 212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити. Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 та зобовязати його не чинити перешкоди ОСОБА_4 у володінні та користуванні вищезазначеною квартирою.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайонний суд про що повинна бути подана заява протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом 20 днів з дня подачі заяви про оскарження.

Суддя : підпис

З оригіналом вірно : суддя

секретар