Справа № 495/1030/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

14 липня 2015 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі - Завацькій І.В.,

за участю:

прокурора - Деменко А.І.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника зацікавленої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, зацікавлені особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Шабівської сільської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, зацікавлені особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Шабівської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачки просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та пояснили, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, станом здоров'я, матеріальної допомоги не надає, не відвідує її вдома, школі.

В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву згідно якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_5, просив справу слухати в його відсутність, вказана заява засвідчена секретарем Жовтневої сільської ради, Болградського району, Одеської області, зареєстрована в реєстрі за №45.

В судовому засіданні представник служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судове засідання представник виконавчого комітету Шабівської сільської ради позивача не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбу, який 15 грудня 2007 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.12.2007 року.

Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 березня 2011 року.

З моменту розлучення з позивачкою відповідач проживає окремо, свою неповнолітню дитину бачив кілька разів, відповідач утриманням та вихованням дитини не займається, станом здоров'я, розвитком та навчанням не цікавиться, матеріально не забезпечує, не виконує свої батьківські обов'язки, самоусунувся від виховання дитини, безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків.

Дитина, яка може висловити свою думку, також може бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, тому для встановлення характеру взаємин між неповнолітньою дитиною та відповідачем, мотивів пред'явлення позову та відношення самої дитини до батька суд в присутності представника служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації та матері ОСОБА_1 допитав в судовому засіданні неповнолітню дитину ОСОБА_5. Яка пояснила, що батько з нею не бачиться, утриманням та вихованням не займається, станом здоров'я та розвитком не цікавиться, матеріально не забезпечує, вона з моменту народження проживає з своєю мамою, до відповідача як до рідного батька не відноситься, а вважає рідним батьком вітчима ОСОБА_6, який про неї піклується.

Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України, ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є основою для позбавлення його судом батьківських прав.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не турбується про неї, при цьому суду не надано доказів у підтвердження того, що відповідач цього не робив з поважних причин, тому суд вважає, що він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке не змінилося і після пред'явлення даного позову, суд вважає що відповідач повинний бути позбавлений батьківських прав.

В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідач не мав бажання зявитись у судове засідання для надання пояснень та заперечень проти позбавлення його батьківських прав та надав заяву якою не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд застосовує крайню міру, позбавивши ОСОБА_4 батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси та права неповнолітньої дитини.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і все ж суд вважає, що права і інтереси неповнолітньої дитини порушуються відповідачем, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, зацікавлені особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Шабівської сільської ради про позбавлення батьківських прав обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.150, 164, 165 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, зацікавлені особи служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Шабівської сільської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя