АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Головачова Я.В., Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2014 у справі за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив виселити відповідачів з кімнати №4-22 студентського сімейного гуртожитку № 22 НТУУ «Київський політехнічний інститут», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі в лютому 2012 року вселились у кімнату №4-22 студентського сімейного гуртожитку № 22 НТУУ «Київський політехнічний інститут» за адресою: АДРЕСА_1, на період навчання відповідача ОСОБА_4 з одночасним взяттям зобов'язань по дотриманню Правил внутрішнього розпорядку НТУУ «Київський політехнічний інститут», Положення про поселення та проживання в гуртожитках студмістечка та чинного законодавства.

01.03.2013 відповідача ОСОБА_4 після закінчення навчання було відраховано з університету та проінформовано про необхідність в 10-денний термін виселитися з гуртожитку. Адміністрація НТУУ «Київський політехнічний інститут» неодноразово зверталася до відповідачів із попередженням про необхідність виселення із гуртожитку, які були отримані відповідачем ОСОБА_4 особисто 14.06.2013 та 01.07.2014, однак відповідачі до цього часу без достатніх правових підстав продовжують проживати та користуватись відповідним приміщення у гуртожитку позивача.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2014 позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в свої інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення - задоволено.

Справа 760/14608/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/5374/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_3 разом з малолітнім ОСОБА_5 з кімнати № 4-22 гуртожитку №22 Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з ОСОБА_4, ОСОБА_3 по судовий збір у розмірі 121,80 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме, відповідач вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спочатку відповідачі проживали в спірній кімнаті на підставі ордеру, який був виданий ОСОБА_4, як студенту НТУУ «КПІ», а після закінчення навчання, сім'ї апелянта видавалися направлення на проживання кожного місяця в категорії як співробітник, оскільки ОСОБА_3 є співробітником вказаного вузу. Таким чином, судом не було встановлено на підставі чого НТУУ «КПІ» надавав відповідачам у справі направлення на проживання в категорії співробітник. Також судом першої інстанції не було залучено до участі у справі Службу у справах дітей, що на її думку є грубим порушенням законодавства. На підставі вказаного, просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованими та просив залишити його без змін.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому в порядку ст. 305 ч 2 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі без законних підстав проживають в кімнаті гуртожитку, після закінчення навчання відповідача ОСОБА_4, спеціального ордеру на вселення не мають, а тому підлягають виселенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає фактичним обставинам справи та грунтується на нормах матеріального права.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Відповідно до ст. 127 ЖК України, п. 2 Примірного положення про гуртожитки, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

У постанові Верховного Суду України від 19.12. 2011 яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах і рішення якого є обов'язковим для всіх суддів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (справа 6-71цс11), зазначено, що законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Cудом встановлено, що гуртожиток № 22 по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі НТУУ «Київський політехнічний інститут» і має статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, що підтверджується наказом ректора НТУУ «Київський політехнічний інститут» від 03.09.2011 № 4-85.

Порядок надання житлової площі у гуртожитках, користуванням ними та їх утримання регулюється Примірним положенням про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки 13.11.2007 №1004, відповідно до приписів п.2 розділу 1 якого студентські гуртожитки вищих навчальних закладів призначені для проживання на період навчання іногородніх студентів, слухачів, курсантів, асистентів-стажистів, інтернів, клінічних ординаторів, аспірантів, ад'юнктів, докторантів тощо, а також студентів з числа-дітей сиріт, позбавлених батьківського піклування, за умови відсутності в них іншого місця проживання.

При відрахуванні з навчального закладу (у тому числі при його закінченні), студенти, які проживали в гуртожитку, залишають його в установленому порядку в двотижневий термін від дня видачі відповідного наказу. У разі, коли з поважних причин студент не може залишити гуртожиток у відповідний термін, рішенням керівництва вищого навчального закладу за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів термін може бути продовжений.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі на підставі ордеру 22-FO 89Т0D9GE73 (а.с. 42) в лютому 2012 року вселились у кімнату №4-22 студентського сімейного гуртожитку № 22 НТУУ «Київський політехнічний інститут» за адресою: АДРЕСА_1, на період навчанням відповідача ОСОБА_4 з одночасним взяттям зобов'язань по дотриманню Правил внутрішнього розпорядку НТУУ «Київський політехнічний інститут», Положення про поселення та проживання в гуртожитках студмістечка та чинного законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5, який також проживає у спірній кімнаті гуртожитку.

Згідно витягу з наказу №541-с від 28.02.2013 НТУУ «Київський політехнічний інститут» відповідача ОСОБА_4 було відраховано з університету 01.03.2013 у зв'язку із закінченням навчання та проінформовано про необхідність в 10-денний термін виселитися з гуртожитку.

Між тим, після закінчення вказаного строку адміністрація НТУУ «Київський політехнічний інститут» неодноразово зверталася до відповідачів із попередженням про необхідність виселення із гуртожитку, які були отримані відповідачем ОСОБА_4 особисто 14.06.2013 та 01.07.2014, проте відповідачі з сином не виселились у встановлений термін та до цього часу без достатніх правових підстав продовжують проживати та користуватись відповідним приміщення у гуртожитку позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано на підставі чого НТУУ «КПІ» надавав відповідачам направлення на проживання у вказаній вище кімнаті у гуртожитку кожного місяця в категорії як співробітник вже після закінчення навчання ОСОБА_4, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 43 вказаного вище Положення, у разі, коли з поважних причин студент не може залишити гуртожиток у відповідний термін, рішенням керівництва вищого навчального закладу за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів термін може бути продовжений.

Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 07.10.2013, в якій вона просить встановити крайній термін виселення їх з гуртожитку - грудень 2013, оскільки через поважні причини вони не можуть залишити гуртожиток у відповідний термін (а.с.10). На вказаній заяві міститься резолюція заступника директора з поселення студмістечка ОСОБА_9 від 22.11.2013 відповідно до якої встановлено термін виселення до 31.12.2013, та видано направлення № 270 (а.с. 43), про яке йде мова в апеляційній скарзі. Проте, вказане направлення не є підставою для вселення та проживання у гуртожитку, воно надає право проживати лише на встановлений у ньому строк, тобто до 31.12.2013.

Твердження відповідача про те, що судом не залучено до участі у справі Службу у справах дітей, колегія суддів вважає безпідставним, так як предметом даного спору не є правовідносини, за яких участь служби у справах дітей є обов'язковою. Крім того, відповідачем вказане клопотання у суді першої інстанції не заявлялося.

Враховуючи викладені обставини, а саме той факт, що у відповідачів закінчився строк на проживання у вказаному вище гуртожитку на законних підставах, а саме у зв'язку із закінченням навчання ОСОБА_4, відповідачі все ж продовжують проживати та користуватися кімнатою у вказаному гуртожитку без належних на те правових підстав, а саме без ордеру, чим порушують права позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про виселення відповідачів із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення відповідно до положень ст.ст. 109 та 132 ЖК України та п. 40 Положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки 13.11.2007 №1004.

Таким чином, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, при постановленні рішення не було порушено норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16.10.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: