Ухвала

іменем україни

03 вересня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Євграфова Є.П.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду

м. Запоріжжя від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 26 лютого

2007 року між сторонами було укладено договір № б/н, згідно з умовами якого

ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Оскільки відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 17 314 грн 26 коп., яку позивач просив стягнути з нього на свою користь.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 травня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, вірно виходив з приписів ст. ст. 256, 267, 253 ЦК України, з правових позицій Верховного Суду України, викладених в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та від 17 вересня 2014 року

№ 6-95цс14 та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив позовну давність, що обраховується після спливу строку дії картки.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правові норми та ухвалили правильні судові рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не спростовують і зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 325, 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П. Євграфова