Номер провадження: 22-ц/785/4452/15
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року,

встановила:

У травні 2013 р. публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку: 1) заборгованість за Кредитним договором (відзивна реверсивна кредитна лінія) № 1290/01-07 від 16.05.2007 р. (далі - Кредитний договір) в загальній сумі - 3 601 092,70 грн., яка складається із: - заборгованості по кредиту в сумі - 790 512,00 грн.; - заборгованості за відсотками в сумі - 490 427,98 грн.; - пені в розмірі - 2 320 152,72 грн.; 2) судові витрати.

Банк в позові посилався на те, що між Банком та ОСОБА_4 16.05.2007 р. був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі - 550 000,00 грн., строком - по 15.05.09 р., зі сплатою 19% річних за користування кредитом. Банк виконав свої зобов'язання з надання кредиту. В подальшому протягом травня 2009 р. - липня 2011 р. між Банком та відповідачем неодноразово укладалися додаткові угоди, всього 11-ть додаткових угод, про зміну строку повернення кредиту та розміру відсотків за користування кредитом. Останньою додатковою угодою № 11 від 11.07.2011 р. між Банком та ОСОБА_5 було досягнуто домовленостей щодо строку повернення кредиту - не пізніше 13.10.2011 р., зі сплатою 19% річних - з 16.05.2007 р. по 14.05.2009 р. та 29% річних за період - з 15.05.2009 р. по 13.10.2011 р..

Відповідач порушив обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, у зв'язку з чим станом на 22.05.2013 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник Банку надав заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти заочного розгляду справи.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.10.2014 р. позов Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку: 1) заборгованість за кредитним договором (відзивна реверсивна лінія) № 1290/01-07 від 16.05.2007 р. в загальній сумі - 3 601 092,70 грн., яка складається із: - заборгованості по кредиту в сумі - 790 512,00 грн.; - заборгованості за відсотками в сумі - 490 427,98 грн.; - пені в розмірі - 2 320 152,72 грн.; 2) судовий збір у сумі - 3 341,00 грн..

Ухвалою Малиновського районного суду від 20.01.2015 р., заяву ОСОБА_4 від 05.01.2015 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

ОСОБА_4 апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Надав суду клопотання про: 1) повернення справи до суду першої інстанції для розгляду зауважень щодо технічного запису судового засідання, журналу судового засідання; 2) залучення до участі у справі правонаступника Банку у зв'язку з введенням в Банку тимчасової адміністрації; 3) зупинення провадження у справі на час залучення до участі у справі правонаступника Банку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.07.2015 р. в задоволенні вищевказаних клопотань було відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю, намаганням відповідача затягнути розгляд справи.

Банк в судове засідання свого представника не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 порушив договірні обов'язки за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті процентів за користування грошима. Станом на 22.05.2013 р. заборгованість ОСОБА_4 за кредитом становить - 3 601 092,70 грн. (а. с. 179 - 182).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 11, 509, 525, 526, 1046 - 1050, 1054 - 1055 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 16.05.2007 р. був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі - 550 000,00 грн., строком - по 15.05.2009 р., зі сплатою 19% річних за користування кредитом (а. с. 11 - 13). Банк виконав свої зобов'язання з надання кредиту.

В подальшому протягом травня 2009 р. - липня 2011 р. між Банком та відповідачем неодноразово укладалися додаткові угоди, всього 11-ть додаткових угод, про зміну строку повернення кредиту та розміру відсотків за користування кредитом (а. с. 14 - 25). Останньою додатковою угодою № 11 від 11.07.2011 р. між Банком та ОСОБА_5 було досягнуто домовленостей щодо строку повернення кредиту - не пізніше 13.10.2011 р., зі сплатою 19% річних - з 16.05.2007 р. по 14.05.2009 р. та 29% річних за період - з 15.05.2009 р. по 13.10.2011 р. (а. с. 25).

ОСОБА_4 порушив договірні обов'язки за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті процентів за користування грошима. Станом на 20.05.2013 р. заборгованість ОСОБА_4 за кредитом становить - 3 601 092,70 грн. (а. с. 44).

Доводи апелянта про його несповіщення про час і місце розгляду справи спростовується відомостями про отримання судової повістки (а. с. 70). Крім того, освідомленість ОСОБА_4 про розгляд даної справи підтверджується оскарженням останнім ухвали про відкриття провадження у справі (а. с. 77 - 78).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності складових боргу спростовуються позовними вимогами Банку (а. с. 6) та розрахунком боргу (а. с. 44), в якому вказано загальний розмір боргу та його складові. Доводи апелянта щодо пропуску Банком строку позовної давності, оскільки останній платіж було сплачено у 2010 р., спростовуються укладенням сторонами додаткової угоди № 11 від 11.07.2011 р. між Банком та ОСОБА_5, якою передбачено строк повернення кредиту - не пізніше 13.10.2011 р. (а. с. 25), а з позовом Банк звернувся - 28.05.2013 р. (а. с. 2).

Однак, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині визначення розміру пені за кредитним договором вимогам діючого законодавства (ст. 551 ЦК України) не відповідає. Погодитися з висновком суду в цій частині не можна. Цього висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими. Розмір заборгованості з пені необхідно змінити.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 пункту 27 роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання.

Згідно наявного у справі, наданого Банком розрахунку боргу (а. с. 44) період прострочення - 14.01.2011 р. по 22.05.2013 р., кількість днів прострочення - 587 днів, ставка пені - 0,5% від суми заборгованості в день. Розмір пені - 2 320 152,72 грн., що значно перевищує суму заборгованості по кредиту в розмірі - 790 512,00 грн..

Розмір пені за один рік становить - 1 442 684,40 грн. = 790 512,00 грн. х 0,5% х 365 днів, що також значно перевищує суму заборгованості по кредиту в розмірі - 790 512,00 грн..

Враховуючи, що судом було ухвалено заочне рішення, заперечень відповідача в апеляційній скарзі щодо розміру пені, відсутність в позові доводів Банку щодо негативних наслідків через прострочення виконання зобов'язання та відсутність заперечень останнього проти апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір пені, стягнувши з відповідача на користь Банку пеню у розмірі, який дорівнює розміру основної заборгованості за кредитом, тобто в сумі - 790 512,00 грн.. В задоволенні решти позовних вимог Банку про стягнення пені треба відмовити.

Оскільки неправильне застосування судом вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи у частині визначення розміру заборгованості з пені, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій підлягає зміні. Необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь Барку пеню у розмірі - 790 512,00 грн.. Підстави для зміни, скасування в решті рішення в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього відсутні, а тому в решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» пені - змінити .

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» пеню у сумі - 790 512 (сімсот дев'яносто тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 00 коп..

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко