Ухвала

іменем україни

13 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вівад» про стягнення боргу за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет застави та іпотеки та визнання на них права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Вівад» (далі - ТОВ «Вівад») укладено договір позики, відповідно до якого він позичив останньому 300 000 грн строком до 01 грудня 2015 року. Сторони домовилися, що позичальник почне повертати позику з 01 березня 2013 року та продовжуватиме її повертати щомісячними рівними частинами по 9 091 грн. На забезпечення виконання умов договору позики 19 грудня 2012 року між сторонами укладено договір застави транспортних засобів та договір іпотеки належного відповідачеві нерухомого майна. Посилаючись на те, що позичальник умови договору не виконує, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 300 000 грн, а також штраф за невиконання умов договору позики у сумі 263 700 грн шляхом звернення стягнення та визнання права власності на майно за договором застави та на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ТОВ «Вівад» за договором позики від 19 грудня 2012 року в розмірі 300 000 грн та нарахованих штрафних санкцій в розмірі 263 700 грн звернуто стягнення шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на наступне майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 19 грудня 2012 року:

- зерносклад по АДРЕСА_1 Березнівського району Рівненської області, загальною площею 147,2 кв. м;

- приміщення контори по АДРЕСА_2 Березнівського району Рівненської області, загальною площею 219 кв. м;

- приміщення диспетчерської по АДРЕСА_3 Березнівського району Рівненської області, загальною площею 63,5 кв. м, загальною вартістю предмета іпотеки 41 000 гривень;

та майно, що є предметом застави за договором застави транспортних засобів від 19 грудня 2012 року:

- автомобіль марки «Renault», вантажний-С сідловий тягач, 1995 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

- автопричіп марки «Kogel», тип - напівпричіп бортовий тентовий, 1988 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2;

- автомобіль марки «Renault», вантажний-В фургон малотонажний, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2001 року випуску, чорного кольору;

- автомобіль марки «Volkswagen», легковий-В пасажирський, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, 2005 року випуску, сірого кольору;

- причіп марки PROD RENT, тип - причіп бортовий, 2000 року випуску, синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_5;

- автомобіль марки «Renault», тип - сміттєвоз, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, 2001 року випуску, білого кольору.

- автомобіль марки SAMRO, тип - напівпричіп бортовий, тентовий, 1996 року випуску, синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_7;

- автопричіп марки «TRUOILLET», тип - напівпричіп бортовий тентовий, 1992 року випуску, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_8, загальною вартістю предметів застави 430 000 гривень.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає положенням ст. 16 ЦК України.

Судами установлено, що 19 грудня 2012 року між сторонами укладено договором позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу безпроцентну позику в сумі 300 000 гривень зі строком повернення до 01 грудня 2015 року. Позичальник повинен був почати повернення коштів з 01 березня 2013 року щомісячно, не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним, по 9 091 грн шляхом передачі їх позикодавцеві готівкою або ж внесенням коштів на його розрахунковий рахунок.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 19 грудня 2012 року сторони уклали договір застави транспортних засобів (а.с. 8-11) та іпотечний договір (а.с. 13-14). Зазначені договори зареєстровано в нотаріальному порядку.

Згідно з п. 6 договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадках, обумовлених договором позики, цим договором та нормами чинного законодавства. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України та може бути здійснено на підставі рішення суду або в позасудовому порядку. При цьому, використання позасудових способів не позбавляє заставодержателя права звернутись до суду.

Пунктом 2.8 іпотечного договору сторони передбачили, що у випадку невиконання іпотекодавцем (позичальником) зобов'язань по договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань по договору позики.

Відповідно до п. 4.1.3 договору позики встановлена можливість повернення позики шляхом передачі права власності на рухоме та нерухоме майно позичальника на користь позикодавця.

Відповідно до статті 590 ЦК звернення стягнення на предмет застави України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як передача рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язанням в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Стаття 15 ЦК України <nau://ukr/435-15|st15> передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16> кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, статтею 16 ЦК України передбачено як один із способів захисту - визнання права. Крім того, вказаною нормою передбачено можливість застосовувати інші способи захисту, що передбачені законом або договором. Вказана норма є базовою і перелік способів захисту порушеного права та порядок їх реалізації може розширюватися за рахунок інших законів, які регулюють цивільні правовідносини, а також за рахунок договорів.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і шляхом визнання права власності на предмет забезпечувального обтяження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року № 6-10цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковою для усіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст.ст. 212-214, 316 ЦПК України не дав належної оцінки умовам договорів позики, застави та іпотеки щодо права заставодержателя на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та, встановивши факт порушення прав позивача у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики, дійшов помилкового висновку про обрання позивачем способу захисту, що не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16>, чим позбавив його можливості захистити порушене право.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 09 липня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін