Справа № 1005/4672/2012 Головуючий у І інстанції Криворучко І. В.
Провадження № 22-ц/780/3033/15 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 1 06.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

06 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Журби С.О.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника Дніпровського екологічного прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року в справі за позовом Дніпровського екологічного прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 В»ячеславівни, ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації, недійсними державних актів на право власності на землю, повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2012 року Дніпровський екологічний прокурор в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільської РДА від 22.01.2010 року №118 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0057 га та її передачі у власність гр.ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, видані ОСОБА_2, зареєстровані Державним земельним кадастром 22.04.2010 року за № 95, № 96, № 97; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, видані ОСОБА_3, зареєстровані Державним земельним кадастром 30.08.2011 року за №03005, №03006, №03007; повернути земельні ділянки загальною площею 1,0057 га, ринкова вартість яких складає 492 777 грн., що розташовані в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району, до власності держави в особі Бориспільської районної державної адміністрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що розпорядженням Бориспільської РДА від 22.01.2010 року №118 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0057 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту.

Цим же розпорядженням вказану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства та зобов"язано Бориспільський районний відділ СВП "Київський обласний реєстраційний центр" ДП "Центр державного земельного кадастру" зареєструвати його у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_10, НОМЕР_11, зареєстровані Державним земельним кадастром 18.03.2010 року.

Земельну ділянку площею 0,5729 га (державний акт НОМЕР_7) було розділено на три окремі земельні ділянки та видано три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1 площею 0,2538 га, серії НОМЕР_8 площею 0,0764 га, серії НОМЕР_9 площею 0,2427 га.

ОСОБА_2 02 червня 2011 року відчужила на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,4328 га (державний акт НОМЕР_12.

ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку було розділено на три окремі земельні ділянки згідно кадастрових планів та виготовлено три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_13 площею 0,0804 га, серії НОМЕР_14 площею 0,1561 га, серії НОМЕР_15 площею 0,1963 га.

При цьому, на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2011 року (зареєстрований в реєстрі за №4008) ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0804 га відчужив ОСОБА_4 (державний акт НОМЕР_16) .

Також, 05.10.2011 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1963 га (державний акт НОМЕР_17).

Разом з тим, передані у власність ОСОБА_2 земельні ділянки відносяться до земель водного фонду та не можуть передаватись у власність громадянам.

Належність спірних земельних ділянок до земель водного фонду прокурор обґрунтував тим, що згідно висновку Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 22.03.2012 року земельні ділянки, розташовані в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради в Бориспільському районі Київської області, надані ОСОБА_2 (державні акти серії НОМЕР_10, НОМЕР_11), знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища та частково на водній акваторії.

Крім того, віднесення земельних ділянок, переданих у власність ОСОБА_2, до земель водного фонду підтверджується схемами розташування земельних ділянок, що містяться у проекті відведення, який на замовлення відповідача розроблявся ПП "Земля 2009". Із зазначеної схеми вбачається, що земельні ділянки перебувають в межах земель водного фонду.

Враховуючи викладене, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову з підстав, викладених у ньому.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 22.10.2010 року №118 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0057 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Згідно цього ж розпорядження вказану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства та зобов'язано ПП "Земля 2009" виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку, а Бориспільський районний відділ СВП "Київський обласний реєстраційний центр" ДП "Центр державного земельного кадастру" зобов"язано зареєструвати його у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10, НОМЕР_11, зареєстровані Державним земельним кадастром 18.03.2010 року.

Земельну ділянку площею 0,5729 га (державний акт НОМЕР_7) було розділено на три окремі земельні ділянки та видано три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_1 площею 0,2538 га, серії НОМЕР_8 площею 0,0764 га, серії НОМЕР_9 площею 0,2427 га.

02 червня 2011 року ОСОБА_2 відчужила на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,4328 га (державний акт НОМЕР_12.

ОСОБА_3 зазначену земельну ділянку було розділено на три окремі земельні ділянки згідно кадастрових планів та виготовлено три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_13 площею 0,0804 га, серії НОМЕР_14 площею 0,1561 га, серії НОМЕР_15 площею 0,1963 га.

При цьому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2011 року (зареєстрований в реєстрі за №4008) земельну ділянку площею 0,0804 га відчужив ОСОБА_4 (державний акт НОМЕР_16) .

Також, 05.10.2011 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1963 га (державний акт НОМЕР_17).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Водного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об»єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга ст.3 ВК України визначала, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об»єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об»єктами, болотами, а також островами; землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об»єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню та належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, ст. 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до ч. 4 ст. 84 ВК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60 - 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88 - 90 ВК України.

Так, згідно зі ст. 61 ЗК України, ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться в прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають установленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 га - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно п. 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об»єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об»єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Судом першої інстанції встановлено, що проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги в даній справі не виготовлявся, однак відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Таким чином, за умови відсутності проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, позивачу на виконання вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України необхідно надати суду належні та допустимі докази того, що належні відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі, виходячи з її нормативного розміру, встановленого ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486. Про це, зокрема, йдеться в Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді даної справи та викладеній в постанові від 17 грудня 2014 року (том 1, а.с.309-313).

Висновок спеціаліста від 22.03.2012 року, на який як на доказ знаходження земельних ділянок в прибережній захисній смузі Канівського водосховища посилається позивач, на думку колегії є недостатнім для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки з його змісту вбачається, що він був складений згідно постанови старшого слідчого слідчого відділу Дніпровської екологічної прокуратури на підставі наявних матеріалів: державних актів, виданих на ім»я ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, та картографічних матеріалів виносу на місцевість виділених їм земельних ділянок. При цьому спеціалістом при складанні висновку не було здійснено виходу на місцевість для встановлення дійсного розміру прибережної захисної смуги в районі розташування належних відповідачам земельних ділянок, а також не було враховано тих обставин, що у 2011 році ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,4328 га було відчужено ОСОБА_3, який розділив її на три окремі земельні ділянки згідно кадастрових планів та виготовив три державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_13 площею 0,0804 га, серії НОМЕР_14 площею 0,1561 га, серії НОМЕР_15 площею 0,1963 га, дві з яких у 2011 році продав ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Оскільки вищевказані обставини не були враховані спеціалістом при складанні висновку від 22.03.2012 року, колегія суддів не може визнати його доказом, що підтверджує обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Крім того, згідно наданих представником відповідачів письмових доказів вбачається, що рішенням Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 21.03.2014 року №1079-48-УІ був затверджений проект «Упорядкування та облаштування прибережно-захисної смуги вздовж ділянок гр. ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 в адміністративних межах Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Споруди інженерного захисту територій», у відповідності до якого земельні ділянки відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 не розташовані на землях прибережної захисної смуги (водного фонду), а межують з ними, пролягають вздовж прибережної захисної смуги. Аналогічні дані містяться у листах-погодженнях Держгеонадр від 24.02.2014 року № 2591/03/10-14, Дніпровського БУВР від 12.11.2013 року № АД/8-1673 та висновку державної екологічної експертизи від 24.09.2013 року № 06.2-04/874/1 (том 2, а.с.39-45).

Оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що належні відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності земельні ділянки знаходяться в прибережній захисній смузі, виходячи з її нормативного розміру, встановленого ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486, позивачем суду надано не було, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника Дніпровського екологічного прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства України - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: