УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування шкоди спричиненої у результаті дорожньо-транспортної пригоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «СК «Брокбізнес» про відшкодування шкоди спричиненої у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 березня 2014 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись в м. Дніпропетровську по вул. Феодосіївська в районі перехрестя з вул. Гусенко, при виконанні повороту ліворуч не врахувала дорожньої обстановки, виїхала на смугу зустрічного руху, де скоїла зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ - 21124», державний номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням. Постановою Кіровського районного суду від 23 травня 2014 року провадження у адміністративній справі відносно нього за ст. 124 КУпАП - закрито в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Ураховуючи дані обставини позивач просив суд визнати ОСОБА_4 винною у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з неї 2 тис. грн витрачені ним на проведення дослідження. Матеріальна шкода, спричинена йому пошкодженням транспортного засобу разом із нарахованою пенею становить 12 269 грн 87 коп., яку позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес», оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в зазначеній страховій компанії, та 350 грн за проведення автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини відповідача у завданні йому матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не надано.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з нормами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Судом установлено, що 18 березня 2014 року о 12 год. 30 хв. у м. Дніпропетровську по вул. Феодосіївська в районі перехрестя з вул. Гусенко сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «ВАЗ - 21124», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль автомобілям були спричинені механічні ушкодження.

ОСОБА_3 на підтвердження того, що вказана дорожньо-транспортна пригода вчинена з вини ОСОБА_4 надав до суду висновок судового автотоварознавчого дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю його та відповідача від 7 травня 2014 року.

23 травня 2014 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська провадження у адміністративній справі у відношенні ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відносно ОСОБА_4 адміністративна справа не порушувалась.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. При цьому постанова (ухвала) суду про відмову в порушенні справи або її закриття є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Встановивши, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відбулася дорожньо-транспортна пригода; позивачу завдана шкода; шкода, позивачу завдана не з його вини, суду порушення ст. ст. 10, 212, 213, 214 ЦПК України не з'ясував: цивільно-правові наслідки дій водія ОСОБА_4 та чи містить постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2014 року відповіді на питання про те, чи сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_4, залишивши поза увагою ч. 2 ст. 1166 ЦК України та помилково вважав, що наявність вини ОСОБА_4 повинен доводити позивач.

Місцевий суд на вищевказане уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову в позові з підстав недоведеності вини відповідача.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Судом також установлено, що 18 квітня 2013 року між ПрАТ «СК «Брокбізнес» та ОСОБА_4 було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 19 квітня 2013 року по 18 квітня 2014 року, забезпеченим транспортним засобом за цим полісом виступав автомобіль марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування, закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд у порушення норм процесуального права на зазначене уваги не звернув, не надав належної оцінки наданим доказам та не визначився з особою, відповідальною за шкоду, фактично поклавши лише на позивача обов'язок доведення наявності вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди; не навів мотивів та обставин, із огляду на які вважав спростованою презумпцію вини заподіювача шкоди, при цьому обґрунтував відмову в задоволенні позову лише неможливістю здобути докази, які підтверджують вину відповідача.

Указані порушення норм матеріального і процесуального права залишилися і поза увагою суду апеляційної інстанції, який не виконав вимоги ст. ст. 303, 309 ЦПК України і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська