АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4142/15 Головуючий 1 інст.
Справа № 635/8540/13-Ц ОСОБА_1
Категорія: договірна Доповідач Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Яцини В.Б.

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2013 року ОСОБА_6 звернулася через свого представника до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивачка надала письмову розписку, в якій зазначено що 08 жовтня 2012 року ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_6 в борг 700000 грн. на строк до 22 жовтня 2012 року. У вищезазначений строк відповідач не повернув кошти позивачу, на підставі чого позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу та відповідно до ст. 625 ЦК України втрати від інфляції та 3 відсотка річних, всього 722 049 грн., відшкодувати понесені нею судові витрати.

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання також не з'явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором, з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, у розмірі 722049 гривень, яка складається: з суми основного боргу у розмірі 700000 гривень, 3% річних у розмірі 19950 гривень та інфляційного збільшення основної заборгованості у розмірі 2099 гривень, відшкодовані понесені судові втирати.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням районного суду, відповідач, після відмови районного суду у його перегляді, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати і повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції. На обґрунтування скарги вказав, що він з поважних причин не зміг взяти участь в судовому засіданні, оскільки суд належним чином його не повідомив про судове засідання. Суд однобоко дослідив докази, відповідач не згодний з тим, що він отримав грошові кошти на підставі письмової розписки, яка насправді є безгрошовою. Дана розписка була видана відповідачем лише у якості гарантії виконання зобов?язань за договором поставки товару, що був укладений між ТОВ «Стройпромсервіс» та ПМПРВА «GMM-пресс», а після виконання зобов?язання за договором розписка не була повернута. Крім того, в матеріалах справи замість оригіналу, наявна копія розписки. Оригінали установчих документів ТОВ «Стройпромсервіс», договорів на поставку товару, та бухгалтерську документацію апелянт готовий надати у судовому засіданні.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що зявились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Стаття 625 ЦК України визначає, що:

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 1051 ЦК України:

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, що є необхідним у даному разі з огляду на її суму, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно до ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Задовольняючи вимоги про стягнення боргу районний суд виходив з доведеності того факту, що відповідач на підставі наданої до суду письмової розписки позичив у позивача заявлену у позові суму грошових коштів, яку зобовязався повернути до 22 жовтня 2012 року.

Відповідач, який визнав свою розписку, не надав доказів на підтвердження про виконання ним зобовязання за договором позики, тому районний суд згідно до наведених норм ст.ст. 625, 1046, 1047 ЦК України обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки 722 049 грн., навівши в рішенні свої розрахунки стягнутої суми, які відповідачем не спростовані.

Оскільки відповідач не довів належними і допустимими доказами, в розумінні вимог ст.ст. 1051, 218 ЦПК України, свої заперечення проти позову, хоча у нього була така процесуальна можливість як при зверненні до районного суду із заявою перегляд заочного рішення, так і при поданні апеляційної скарги та апеляційного розгляду справи, - колегія суддів погоджується з висновками районного суду про доведеність позову і не доведеність заперечень відповідача проти його задоволення.

Стаття 1053 ЦК України передабчає, за домовленістю сторін, можливість новації боргу за договором поставки у позикове зобов'язання, однак відповідач також не довів існування між сторонами договору поставки та юридичного зв?язку між ним і вказаною розпискою, яка не містить ніяких посилань на інший договір, що відповідно до вказаної норми права є обов?язковим при новації.

Представнику відповідача, який за фахом є юристом, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України було розяснено про необхідність надання письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, однак ніяких доказів та клопотань з цього приводу до суду не було заявлено.

Що стосується не залучення районним судом до матеріалів справи оригіналу розписки, то колегія суддів відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України в порядку виправлення цього процесуального недоліку, що не вплинув на обгрунтованість рішення, залучила до справи замість ксерокопії, яка була повернута представнику позивача, оригінал розписки ОСОБА_4, зміст якої повністю відповідає її ксерокопії.

Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги є недоведеними, з урахуванням того, що ст. 307 ЦПК України не передбачає повноважень апеляційного суду для повернення справи на новий розгляд, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319-323, 325, 327 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і на протязі 20 днів після набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: