Справа №2/489/2264/15 р.
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 серпня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Спінчевської Н.А.,
при секретарі - Ковальовій С.В.,
за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про повернення банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди,
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» про повернення банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди.
Проте, після закінчення дії договору відповідач не повернув їй суму депозиту, пославшись на процедуру ліквідації та вказуючи на те, що депозитні кошти вона може отримати після 12.05.2015 року. Однак, депозитні кошти відповідач не повернув їй і станом на 09.06.2015 року.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на свою користь з відповідача суму банківського вкладу від 12.11.2014 року з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 12.02.2015 року по 09.06.2015 року по курсу НБУ станом на 09.06.2015 року всього у розмірі 448280 грн. 49 коп. та відшкодувати 500 грн. моральної шкоди.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлений позов. Просили про його задоволення.
Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений судом належним чином. Своїх пояснень або заперечень на позов до суду ОСОБА_3 не надав.
У відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.
Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
За змістом ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Як слідує з матеріалів справи та пояснень позивачки в судовому засіданні, не спростованих Банком, після закінчення дії договору ОСОБА_3 не повернув позивачці депозитні кошти, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 192 ЦК передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Наведені норми цивільного права дають підстави вважати, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом позики чи депозиту, індексації не підлягає. Тому ч.2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення індексу інфляції може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.
Що ж стосується вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, оскільки це умовами договору та законом не передбачено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про повернення вкладу та трьох процентів річних є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215, 224, 225 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про повернення банківського вкладу, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині в позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на користь держави 3654 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська