Справа № 357/2206/15 Головуючий у І інстанції Бондаренко О.В.
Провадження № 22-ц/780/4209/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 57 15.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та заявою ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з майна боржника,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст. 391 ЦК України та ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просив зняти арешт та заборону відчуження з ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить йому на праві власності, накладені відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МУЮ від 10.04.2014 р. у ВП №7041583.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що під час шлюбу між ним та ОСОБА_4 у них народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., який після розірвання шлюбу, 07.07.2004 р., залишився проживати з матір'ю.

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2004 р., з нього стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх дитини в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 28.05.2004 р., відповідно виданий виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Згодом державним виконавцем встановлено заборгованість по сплаті аліментів станом на 18 квітня 2014 року в розмірі 12457,10 грн., внаслідок чого, державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МУЮ 10 квітня 2014 року у ВП №7041583 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

15.12.2014 р. ним як боржником було погашено борг у повному обсязі, тому вважає, що підстави для накладення арешту на його майно відпали, у зв'язку з чим державний виконавець зобов'язаний був його скасувати, однак цього не зробив, тому він просив у судовому порядку вирішити вказаний спір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

Відповідачка ОСОБА_4 не погоджуючись із доводами апеляційної скарги подала письмові заперечення в яких вважає рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованим, а доводи апелянта безпідставними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.07.2004 р. та свідоцтвом про народження (а.с.5,6).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2004 р., з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання їх дитини в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян з моменту ухвалення рішення до повноліття дитини, на підставі якого видано виконавчий лист та пред'явлено до міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ для виконання.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 30 квітня 2014 року виданого реєстраційною службою Білоцерківського МРУЮ Київської області вбачається, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ухваленою 10 квітня 2014 року державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ Шишкіна А.В. накладено арешт та заборону на відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2, що є боржником по виконавчому провадженню ВП №7041583.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що державний виконавець, ухвалюючи постанову про накладення арешту на майно позивача, який є боржником у виконавчому провадження діяв у відповідності до норм ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а тому доводи позивача щодо порушення його прав як власника майна є недоведеними.

Колегія суддів вважає даний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апелянта такими, що не спростовують висновків викладених в рішенні суду.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2- 5049/2004 від 21.05.2004 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5, в розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян до повноліття дитини. На підставі даного рішення 25.05.2004 року було видано виконавчий лист та пред'явлено до міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, для виконання, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.7,10).

Станом на 31.03.2014 року заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2- 5049/2004 становила 20235,00 грн., після проведено державним виконавцем перерахунку, на підставі наданих позивачем квитанцій про сплату аліментів, залишок заборгованості станом на квітень 2014 року становив 12457,10 грн., а станом на 26.01.2015 року заборгованість відсутня, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.10,12) та не заперечується відповідачем.

В ході здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2- 5049/2004, 10 квітня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджено витягом з Державного реєстру про реєстрацію обтяження, свідоцтвом про право власності на житло та інформаційної довідки ( а.с.8,9,11).

Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Накладений державним виконавцем, в ході здійснення незавершеного виконавчого провадження, арешт на майно боржника ОСОБА_2 застосований для забезпечення виконання рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист № 2- 5049/2004.

Таким чином із матеріалів справи вбачається що на час ухвалення постанови про накладення арешту майна боржника ОСОБА_2 державним виконавцем МВ ДВС Білоцерківського МУЮ від 10.04.2014 р. у ВП №7041583 були визначені законом, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» підстави.

Зняття арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, проводиться у зв'язку із завершенням виконавчого провадження відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та у відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ( ч.1 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України і ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється на всі відносини, що мають правовий характер.

Відповідно до приписів ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.

Згідно діючого законодавства, зокрема ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» пред'явити позов про звільнення майна з-під арешту мають лише особи, які не є учасниками виконавчого провадження, та лише у випадках передбачених Законом.

В інших випадках захист прав боржника здійснюється на підставі та у спосіб, встановлений розділом 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Так, згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, якщо позивач ОСОБА_2 як боржник у виконавчому провадженні вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, який, наклавши арешт на момент наявності заборгованості за виконавчим документом, не вжив заходів щодо зняття арешту з цього майна після погашення всієї суми заборгованості, порушено його права чи свободи, то він має право звернутися до суду із скаргою у встановленому законом порядку.

Необґрунтованими на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги і ОСОБА_3, яка приєдналася до апеляційної скарги ОСОБА_2, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем арешт був накладений лише на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, що підтверджено витягом з Державного реєстру про реєстрацію обтяження, свідоцтвом про право власності на житло та інформаційної довідки, право власності на іншу 1/2 частину вказаної квартири не обмежувалося а отже і право заявниці не порушувалося.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянтів є безпідставними у зв'язку з чим рішення суду повинно бути залишено без змін, а апеляційні скарги відхиленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв