АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Семенюк Т.А., Кравець В.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги

та за об'єднаним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення матеріальної шкоди, визнання дій такими, що порушили права споживача, визнання недійсними рахунків та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2012 року позивач звернувся з позовом, уточненим в подальшому, до відповідачів про стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач виконує функції з утримання будинку і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку АДРЕСА_1 Відповідачі проживають у вказаному будинку в квартирі № 207, яка належить їм на праві приватної власності.

Посилаючись на те, що відповідачі, як споживачі житлово-комунальних послуг, не здійснюють обов'язку щодо оплати за надані послуги, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2001 року по 01.03.2013 року у розмірі 29 508 грн. 38 коп.

Відповідачі позов не визнали, просили застосувати трирічний строк позовної давності, звернулись із зустрічним позовом, остаточно уточнивши який зазначили, що договори про надання житлово-комунальних послуг не були укладені з вини відповідача КП УЖГ Дніпровського району міста Києва, останній відмовляв у праві на безкоштовне отримання довідок та реєстрацію новонароджених дітей, онуків, примушував сплачувати за вищевказані дії великі суми коштів по рахунках. Тому просили суд визнати дії відповідача такими, що порушили права позивачів.

КП УЖГ Дніпровського району міста Києва проти зустрічного позову заперечував, зазначав про його безпідставність.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року в позові КП УЖГ Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, а також в позові ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до КП УЖГ Дніпровського району м. Києва про стягнення матеріальної шкоди, визнання дій такими, що порушили права споживача, визнання недійсними рахунків та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог КП УЖГ Дніпровського району м. Києва, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, поданій представником КП УЖГ Дніпровського району м. Києва - Решетниченко О.С., апелянт посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги КП УЖГ Дніпровського району м. Києва про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що комунальним підприємством надані житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користувались, але кошти в повному обсязі за надані житлово-комунальні послуги не сплачували, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відсутність письмової форми договору між сторонами не звільняє споживача від виконання покладених зобов'язань. Заперечень проти оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову апеляційна скарга не містить.

Апеляційні скарги від інших осіб, які беруть участь у справі на вказане рішення суду не надходили. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надіслали заперечення проти апеляційної скарги.

Представник позивача - Смілик Т.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених в ній.

Відповідачі неодноразово належним чином, відповідно до вимог, передбачених ч. 5 ст. 74 ЦПК України, повідомлялися про час та місце розгляду справи. Судові повістки направлялися за адресою, зазначеною відповідачами у запереченнях на апеляційну скаргу (т. 3 а.с. 77), така ж адреса зазначена в касаційній скарзі (т. 3, а.с. 167, 191). Про зміну місця проживання відповідачі не повідомляли.

Враховуючи тривалий розгляд справи в суді, а саме з грудня 2012 року, обізнаність відповідачів про часткове задоволення їхньої касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, після чого відповідачі не цікавились про рух справи та не отримували судові виклики за зазначеною ними адресою, відомості про час та місце розгляду справи містяться на офіційному сайті Апеляційного суду м. Києва, колегія суддів дійшла висновку про зловживання відповідачами своїми правами та визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Враховуючи можливість встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність відповідачів.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин в сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачам в рівних долях на праві приватної спільної сумісної власності належить 81/100 чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі відповідачі займають три кімнати. ОСОБА_1 разом з синами та донькою (що змінили прізвище та ім'я) та є відповідачами у справі зареєстровані у вказаній квартирі з 1987 року, онуки: ОСОБА_5 з 2005 року, ОСОБА_8 з листопада 2010 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції чинній на час виникнення заборгованості), п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України № 45 від 24 січня 2006 року, власники приватизованого житла зобов'язані щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем надавалися житлово-комунальні послуги відповідачам, а останні із січня 2009 року частково сплачували кошти за житлово-комунальні послуги. (т. 1 а.с. 26-49, т. 2 а.с. 133).

Проте, суд першої інстанції, всупереч встановленим обставинам та вимогам статті 162 ЖК Української РСР, статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відмовив у задоволенні позову в повному обсязі, фактично звільнивши відповідача від сплати за отримані послуги, хоча законодавство не передбачає такого звільнення; суд також не врахував, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Заперечуючи проти позову відповідачами всупереч вимогам ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України не надано будь-яких доказів на спростування суми заборгованості та не доведено відсутності їхньої вини у порушенні зобов'язання щодо сплати коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Посилання відповідачів, що платежі вони здійснювали за видачу позивачем довідок колегія суддів визнала неспроможними, оскільки в рахунках на сплату зазначені складові та суми нарахованих житлово-комунальних послуг і заперечень під час оплати цих рахунків відповідачі не заявляли.

Згідно довідки та розрахунку, по квартирі АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2001 року по 01 березня 2013 року нарахована заборгованість по квартирній платі та платі за житлово-комунальні послуги в розмірі 29 508,38 грн. (т.1, а.с. 218-225; т. 2, а.с. 123-125).

В цих же рахунках позивач КП УЖГ Дніпровського району міста Києва як постачальник послуг окремим рядком зазначав суму заборгованості з травня 2001 року. При цьому надані фінансові документи не містять доказів часткового погашення нарахованої заборгованості, тому колегія суддів відхилила доводи постачальника послуг, що частково сплачуючи за надані послуги відповідачі погоджувались із нарахованою заборгованістю, а відтак відсутні обставини, що могли б свідчити про переривання трьохрічного строку позовної давності для заявлення зазначених вимог.

Відповідачі заявили про застосування передбаченого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності до заявлених вимог про стягнення заборгованості (т. 1, а.с. 50).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду в грудні 2012 року. Тому колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за період з 01 грудня 2009 року, тобто починаючи за три роки що передували часу звернення до суду і до 1 березня 2013року. В частині вимог КП УЖГ Дніпровського району міста Києва про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги за період із 01 квітня 2001 року до 01 грудня 2009 року слід відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду із зазначеними вимогами.

Визначаючи розмір заборгованості колегія суддів, враховує що позивачем нараховано а відповідачами не оплачено за період з грудня 2009 року по березень 2013 року 19 086,44 грн.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник квартири зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору (ст. 160 ЖК України).

З матеріалів справи вбачається, що в період з грудня 2009 року по жовтень 2010 року в квартирі було зареєстровано п'ять осіб, власники - відповідачі у справі та син ОСОБА_4 - ОСОБА_5, 2005 року народження, за вказаний період заборгованість за житлово-комунальні послуги становить 6459,16 грн., з яких 3939,28 грн. - послуги з утримання будинку та прибудинковою територією і опалення, а 2519,88 грн. інші комунальні послуги.

За період з листопада 2010 року по березень 2013 року в квартирі, крім вище зазначених осіб, був зареєстрований ще син ОСОБА_2 - ОСОБА_6, 2007року народження, і заборгованість за вказаний період становить 12 627, грн., з яких 4 730,10 грн. - послуги з утримання будинку та прибудинковою територією і опалення, а 7897,18 грн. комунальні послуги, що нараховуються відповідно до кількості осіб.

Враховуючи, що відповідачі є власниками житлового приміщення в рівних долях, та враховуючи періоди та кількість осіб які проживали за вказаною адресою (відповідно до діючого законодавства місцем проживання фізичної особи є місце її реєстрації), їхній родинний зв'язок та вік дітей, колегія суддів вважає, що розподіл заборгованості за надані житлово-комунальні послуги здійснюється наступним чином: заборгованість в розмірі 6459,16 грн. (2519,88+3939,28) за період з грудня 2009 року по жовтень 2010 року з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1488,80 грн. (984,82+503,98) з кожного, а з ОСОБА_4 1992,78 грн. (1488,80+503,98). Заборгованість в розмірі 12627,28 грн. (5411,50-681,50+7897,18) за період з листопада 2010 по березень 2013 року з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 2498,71 грн. (1182,51+1316,20) з кожного, зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 3814,92 грн. з кожного (1182,52+(1316,20х2).

За встановлених обставин та наведених розрахунків на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 19 086,44 грн., я яких по 3987,51 грн. з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 5303,72 грн. зі ОСОБА_2, 5807,70 грн. з ОСОБА_4

Доводи відповідачів, що у належній їм на праві власності квартирі фактично вони не проживають протягом тривалого часу, а тому не отримують послуг, не звільняють відповідачів від обов'язку сплачувати за надані житлово-комунальні послуги, а тому колегія суддів їх відхилила.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 1997 року ОСОБА_1 у складі сім'ї з 6 осіб перебуває на квартирному обліку у Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації (т. 1, а.с. 112).

Оскільки за наявними у справі доказами встановлено, що у період коли виникла заборгованість з 01 грудня 2009 року до 01 березня 2013 року КП УЖГ Дніпровського району міста Києва був виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку АДРЕСА_1, і такі повноваження лише в подальшому були передані іншій особі, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила посилання відповідачів на відсутність у апелянта права вимагати сплати грошей за надані послуги.

Доводи відповідачів про те, що між сторонами не укладений договір про надання житлово-комунальних послуг, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню частково вимоги апелянта про стягнення із відповідачів на користь КП УЖГ Дніпровського району м. Києва 243.60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 121,80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

За встановлених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва із ухваленням в цій частині нового по суті заявлених вимог.

В частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва про стягнення матеріальної шкоди, визнання дій такими, що порушили права споживача, визнання недійсними рахунків та зобов'язання вчинити дії, рішення районного суду є законним і обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Інші доводи скарги не спростовують цих висновків, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 3987,51 грн. та 91,35 грн. судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 5303,72 грн. та 91,35 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 3987,51 грн. та 91,35 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва (р/р 3708 ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, ЄДРПОУ 72) заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 5807,70 грн. та 91,35 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2604/29253/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3870/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.