____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/9661/2012
Провадження № 2/520/537/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3, про встановлення земельного сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачзвернувся до суду з позовною заявою, яку надалі неодноразово уточнював, просить встановити земельний сервітут на право проходу та проїзду, посилаючись на те, що на суміжній з відповідачем земельній ділянці є можливість встановлення земельного сервітуту.

Відповідач позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відсутні підстави для встановлення земельного сервітуту.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 22 червня 1999 р. уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, за яким купив 28/1000 частин дачі, що складається з одного кам'яного будинку, означеного в схематичному плані літерою «А», загальною площею 28,8 кв.м., і надвірних господарських споруд, означених у схематичному плані літерами «Б» - літня кухня, «В» - душ, «М» - вбиральня, «Ж» - навіс, 1-2 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці розміром 583 кв.м. Договір зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» 19.07.1999 р.

На підставі державних актів: серії ЯЛ № 211997 та серії ЯЛ № 211998 від 04 серпня 2010 р. ОСОБА_1 є власником земельних ділянок: 0,0149 га та 0,0433 га, загальною площею 0,0582 га (582 кв.м.), розташованих за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

21.04.1998 р. ОСОБА_2 прийняла в дар від Дубового Віля 34/1000 часток кам'яної споруди за АДРЕСА_1, розташованих на земельній ділянці 677 кв.м., по АДРЕСА_1 Договір 21.04.1998 р. посвідчено державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори у реєстрі за № 3-1450 та 24 квітня 1998 р. зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН».

Земельний сервітут не встановлювався.

У проекті за 2004 р. відведення ОСОБА_2 земельної ділянки зазначено про безстрокове обмеження зміни цільового використанні земельної ділянки.

З висновку Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 30.07.2004 р. № 280 пр-к/1372 п вбачається, що можлива передача ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,0675 га, по АДРЕСА_1 для індивідуального будівництва. Обмеження - заборона змінювати цільове призначення земельної ділянки і будівництво об'єктів без узгоджень у встановленому порядку проектної документації і розробки проекту. Обмеження діє на всю земельну ділянку. Сервітут - право проходу крізь земельну ділянку суміжного землекористувача, гр. ОСОБА_2 необхідно забезпечувати земельну ділянку суміжного землекористувача.

Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради 07.02.2005 р. за № 135 надало висновок про можливість передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0675 га, для індивідуального будівництва за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 02 липня 2007 р. отримала державний акт серії ЯГ № 954422 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0675 га, по АДРЕСА_1, на підставі рішення Одеської міської ради від 06 березня 2006 р. № 5493-IV для індивідуального дачного будівництва.

До процедури реєстрації права земельного сервітуту застосовуються правила про порядок реєстрації прав на земельну ділянку.

З огляду на те, що сервітутне право виникає з моменту державної реєстрації, земельний сервітут на право проходу через земельну ділянку ОСОБА_2 не встановлювався.

Саме факт звернення ОСОБА_1 з позовом про встановлення сервітуту на право проходу свідчить про відсутність раніше встановленого - у передбаченому законом порядку - земельного сервітуту на право проходу.

Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Частиною 2 ст. 98 ЗК України, передбачено, що земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Земельний сервітут, встановлений без визначення строку, є безстроковим.

Відповідно до ст. 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення різних видів земельних сервітутів, у тому числі - п. «а, б» ч. 1 - право проходу, проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобу по наявному шляху.

Стаття 100 ЗК України передбачає, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, ч.1 ст. 101 ЗК України, земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи, а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст. 401, п.6.ч. 1 ст. 406 ЦК України).

Земельний сервітут встановлюється не на користь конкретної особи та є самостійним речовим правом на земельну ділянку, хоча й не підлягає самостійному відчуженню окремо від ділянки, для забезпечення користування якої був встановлений. Тому посилання позивача, що право проїзду необхідно для виклику, в разі потреби, машини «Швидкої допомоги» для його матері, яка може влітку гостювати у нього на дачі, не є підставою для встановлення сервітуту, оскільки таке твердження позивача не є підставою для задоволення позову.

Позиваеві роз'яснювалось положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо наслідків вчинення або невчинення процесуальних прав. Позивач так і не зазначив: проїзду яким саме транспортом, яким саме шляхом просить встановити сервітут на право проїзду; чому просить встановити сервітут на право проходу саме на ширину 22 кв.м. Позивач також не зазначив, у якому саме місці на земельній ділянці знаходиться проїзд, на який він просить встановити сервітут, яку ширину, - та чому саме таку ширину, - він просить встановити на право проїзду. ОСОБА_1 не надав доказів, що земельна ділянка підпадає під визначення наявного - у розумінні ст. 99 ЗК України - шляху, хоча суд має зазначати у рішенні, в якій саме частині належного відповідачеві майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном.

У висновку судової земельно-технічної експертизи № 3183/24 від 21.03.2014 р. зазначено, що неможливо визначити, за рахунок чого була зменшена відстань між поворотними точками с 2,86 м. до 2,18 м. на земельній ділянці, що досліджувалася.

З висновку № 3833/24 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 15.10.2014 р. вбачається, що фактично площа земельної ділянки ОСОБА_2 складає не 22 м., а 23 кв.м., межі спірної земельної ділянки та межі земель інших осіб на земельній ділянці по АДРЕСА_1, зміщені, фактична площа земельної ділянки та її площа, зазначена у державному акті на ім'я ОСОБА_2, мають розбіжності. Як зазначив експерт, за цією адресою межі земельних ділянок зміщені не лише у ОСОБА_2, а й у інших сумісних землекористувачів. У висновку також зазначено, що, приймаючи до уваги, що земельна ділянка, площею 22 кв.м., розташована у межах цільної земельної ділянки з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва, дорога загального користування на ній відсутня.

Позивач підтвердив у судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 на цей час не перешкоджає йому у користуванні земельною ділянкою, знов уточнив свої позовні вимоги та вже не заявляє вимог про усунення перешкод шляхом зобов'язання поновити межі земельної ділянки землекористувача ОСОБА_1 у частині меж, визначених літерами Є-Е по АДРЕСА_1, у відповідність до даних, зазначених у державному акті на ім'я ОСОБА_2, також вже не заявляє вимог про знесення огорожі, перенесення лінії електропередач, газопроводу, забезпечення водопостачання. У своїй заяві про залишення без розгляду частини позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 демонтувала огорожу та поновила межі земельної ділянки.

Таким чином, позивач не довів, що нормальне господарське використання його земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужого майна - земельної ділянки ОСОБА_2

Позивачем також не спростовано твердження відповідача про відсутність наявного шляху на земельній ділянці для встановлення сервітуту на право проїзду, що унеможливлює встановлення такого сервітуту.

Стаття 103 ЗК України передбачає зміст добросусідства, виходячи з якого необхідно використовувати земельні ділянки у спосіб, за яким власникові сусідньої земельної ділянки завдається якнайменше незручностей.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не спростував твердження відповідача про наявність проходу до земельної ділянки позивача ще й з іншого боку - по земельній ділянці самого позивача. Позивач не спростував, що до його будинку та земельної ділянки ведуть декілька проходів: не лише через земельну ділянку ОСОБА_2 від вул. Ялинкової, а й через хвіртку біля будинку самого ОСОБА_1 до 2-го Дачного пров.; через хвіртку біля будинку ОСОБА_1 - до АДРЕСА_2

Наявність іншого проходу також зазначена у висновку судової експертизи від 21.03.2014 р. № 3183/24, з якого вбачається, що на момент обстеження земельна ділянка ОСОБА_1 влаштована двома входами, що підтвердив експерт і у судовому засіданні.

Крім того, позивач не спростував твердження відповідача, що, навіть у разі встановлення земельного сервітуту на право проїзду, він не зможе під'їхати безпосередньо до свого будинку.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р. зазначено, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання.

Позивач не довів неможливість ефективного використання своєї земельної ділянки без встановлення сервітуту на право проходу та проїзду.

При встановлені земельного сервітуту суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. Суд має встановити, чи можливе нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачеві, без обтяження сервітутом, оскільки це має істотне значення, бо, за наявності альтернативних варіантів використання землі без встановлення сервітуту, суд повинен відмовити в задоволенні позову.

Позивач не довів, що єдиним можливим способом його вільного проходу та проїзду транспортним засобом (хоча він й не зазначив такий транспорт) є встановлення земельного сервітуту. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, саме позивач має довести, що повноцінне використання його земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки і що задоволення його потреб, як сервітуарія, неможливо здійснити в інший спосіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, ст. 98 -101, 103 Земельного кодексу України, ст. 401-404 ЦК України,постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р.,-

В И Р І Ш И В:

У позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3, про встановлення за ОСОБА_1 постійного, безоплатного земельного сервітуту на право проходу та право проїзду на транспортному засобі з вулиці Ялинкової, м. Одеси, до його земельної ділянки з земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту серії ЯГ № 954422 від 02 липня 2007 р., - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.