Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1594/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.07.2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, за апеляційною скаргою обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року обласне комунальне виробниче підприємство "Дніпро-Кіровоград" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Позивач зазначав, що в період з 01 липня 2008 року по 31 березня 2012 року включно, послуги централізованого водопостачання та водовідведення надавались комунальним підприємством "Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради". З 01 квітня 2012 року правонаступником прав і обов'язків комунального підприємства "Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради" є обласне комунальне виробниче підприємство "Дніпро Кіровоград" (далі - ОКВП «Дніпро-Кіровоград»). Позивач договірні зобов'язання виконує в повному обсязі у відповідності до умов договору та чинного законодавства. В свою чергу відповідач свої зобов'язання щодо своєчасності плати за отримані послуги належним чином не виконує, чим порушує вимоги ст. 526 ЦК України. Станом на 1 січня 2015 року заборгованість відповідача перед ОКВП "Дніпро- Кіровоград" за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення становить 1 903 грн. 49 коп. за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року. Тому позивач і просив стягнути на його користь з відповідача зазначений борг за послуги водопостачання та водовідведення, 3% річних в розмірі 103 грн. 39 коп., індекс інфляції в розмірі 432 грн. 26 коп. та судовий збір 243 грн.60 коп.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено за недоведеністю.

Суд дійшов висновку про те, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу у підтвердження заявлених позовних вимог. Не надано жодного доказу фактичних договірних відносин позивача з відповідачем, якими підтверджуються обставини, викладені у позовній заяві.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення вимог через порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначається, зокрема, що судом не розглянуто справу по суті позовних вимог, не дано належну правову оцінку діям відповідача щодо виконання своїх обов»язків, у зв»язку з чим порушені права позивача на своєчасне і повне отримання оплати за надані послуги.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримувала доводи скарги, представника відповідача, який заперечував проти її доводів, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу у підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема, щодо фактичних договірних відносин позивача з відповідачем, якими підтверджуються обставини, викладені у позовній заяві.

Однак до таких висновків суд прийшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами, що з 1 липня 2008 року по 31 березня 2012 року включно послуги централізованого водопостачання та водовідведення надавались комунальним підприємством "Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради", а з 1 квітня 2012 року правонаступником прав і обов'язків комунального підприємства "Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради" є ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Встановлено та підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до особового рахунку № є абонентом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та користується послугами водопостачання, які надає підприємство (а.с.3). 15 грудня 2008 року між сторонами укладено договір №125394 про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, оригінал якого оглянуто у судовому засіданні апеляційного суду (а.с.56).

Згідно цього договору нарахування плати за послуги з водопостачання здійснювалось позивачем за встановленими нормами споживання, а з 7 травня 2014 року згідно з установленим засобом обліку води (а.с.3, 56).

Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 та договором, укладеним між сторонами.

Обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно зі статтею 32 вказаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору.

Пунктом 10 договору про надання послуг, укладеного між сторонами, передбачено, що оплата послуг за розрахунковий місяць повинна бути здійснена споживачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою цього ж суду від 19 травня 2014 року за заявою ОСОБА_2 скасовано судовий наказ від 22 квітня 2014 року у справі за заявою обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за оплату послуг з водопостачання та водовідведення (а.с.6).

Як свідчить розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання, наданий позивачем, який не спростовано відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, загальний борг за послуги з водопостачання за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року склав 1 903 грн. 49 коп. Оплати здійснені по особовому рахунку у січні 2012 року 20,64 грн., квітні 2014 року - 100 грн., листопаді 2014 року -12 грн. (а.с. 3,4).

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача посилався на несплату боргу відповідачем за цей період за встановленими нормами споживання через наявність засобу обліку води, не заперечуючи відсутність будь-яких доказів з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що такі доводи є безпідставними, не підтверджуються належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-59 цс13 від 30 жовтня 2013 року, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду).

Оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, відповідно до п.1, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за послуги з водопостачання за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року в сумі 1 903 грн. 49 коп., а також 3% річних в розмірі 103 грн. 39 коп., індекс інфляції в розмірі 432 грн. 26 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2015 року скасувати.

Позов обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь обласного комунального виробничого підприємства "Дніпро-Кіровоград" 1 903,49 грн. боргу за послуги водопостачання та водовідведення, 3% річних в сумі 103,39 грн. та індекс інфляції в сумі 432,26 грн., а всього 2 439,15 грн. та 243, 60 грн. понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: