АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

09 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва до ОСОБА_1 про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району міста Києва ( надалі - КП УЖГ Святошинського району м. Києва) звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 вартість спожитих комунальних послуг за період з 01.05.2010 р. по 01.12.2014 р. в сумі 47354,89 грн., розрахованих за тарифами на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, що застосовуються при розрахунках з власниками та квартиронаймачами квартир, які використовують їх не за призначенням. У відповідності до ст. 625 ЦК України просило стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 14 552,08 грн. та 3% річних в сумі 4482,23 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка підключена до мереж централізованого опалення. Вказану квартиру відповідач використовував не за призначенням, а під розміщення салону краси, що підтверджується актами обстеження комісії ПАТ «Київенерго». При цьому в період з 01.05.2010 р. по 01.12.2014 р. відповідач спожив комунальні послуги на суму 54552,58 грн., з якої було сплачено лише 7197,69 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП УЖГ Святошинського району м. Києва заборгованість за безпідставно набуту теплову енергію в розмірі основного боргу - 47 354,89 грн., інфляційну складову боргу -14 552,08 грн., 3% річних - 4 482,23 грн., судовий збір в сумі 663,59 грн., а всього на загальну суму 67 052,79 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1. Позивач, що є балансоутримувачем та управителем вказаного будинку, не уклав з ним договору на надання житлово-комунальних послуг, що є порушенням ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім цього, використання квартири, як нежитлового приміщення, було підтверджено лише актами обстеження комісії ПАТ «Київенерго» №04-04/319 від 14.04.2010 р. та АЕК «Київенерго» №2010507 від 14.04.2011 р. таким чином позивач має право нараховувати тарифи за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до розпоряджень виконавчого органу КМР (КМДА) від 30.06.2009 р. №758, від 29.12.2010 р. №1220 лише за період з 14.04.2010 р. по 14.04.2011 р. У період з 01.05.2011 р. квартира за вищевказаною адресою використовується ним виключно за призначенням.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник КП УЖГ Святошинського району м.Києва Савенецька-Фурс Т.В. просила апеляційну відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, яка підключена до мереж централізованого опалення, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання якого здійснює позивач.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач використовує вказану квартиру як нежитлове приміщення (салон краси, перукарню), при цьому частково сплачує за отримані комунальні послуги з розрахунку, як за житлове приміщення, що призвело до виникнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Розпорядженням КМДА від 30 червня 2009 року №758 «Про затвердження тарифів на теплову енергію, встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання холодної та гарячої води і водовідведення для бюджетних установ та інших споживачів» та розпорядженням КМДА від 07 грудня 2011 року №2316 «Про внесення змін до розпорядження виконавчого органу КМДА від 31 травня 2011 року за №859» затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення, які, крім бюджетних установ, застосовуються при розрахунках з: орендарями та власниками приміщень у окремо стоячих нежитлових будівлях; власниками та квартиронаймачами квартир, які використовуються не за призначенням.

Розпорядженням КМДА від 29 грудня 2010 року №1222 «Про встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням, згідно з тарифами на теплову енергію, затвердженими Національною комісією регулювання електроенергетики України» встановлені тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для розрахунків з населенням у м.Києві.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно із ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін, тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Тобто, тарифи для оплати послуг з централізованого опалення для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання.

Проте установлено, що позивач використовував належне йому житлове приміщення в період з 01.05.2010 р. по 01.12.2014 р. не для власного проживання, а для розміщення салону краси (перукарні).

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в тій частині, що після 14.04.2011 р. вказане житлове приміщення використовувалось лише за призначенням є необґрунтованими.

Так, як вбачається з попередження КПУЖГ Святошинського району м.Києві від 09.07.2013 р. №8/юр., від підпису в його отриманні відмовилась перукар (а.с.21).

Попередження КПУЖГ Святошинського району м.Києві від 20.03.2013 р. №390 ФОП ОСОБА_1 було отримано перукарем (а.с.20).

Як вбачається з звукозапису судового засідання, в суді першої інстанції відповідач не заперечував проти тієї обставини, що приміщення квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, використовується ним для здійснення підприємницької діяльності. При цьому просив застосувати тарифи, які застосовуються до житлового фонду.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що у нього є підписи мешканців вказаного будинку, які не заперечують проти здійснення ним за вищевказаною адресою підприємницької діяльності.

Колегія суддів відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що між сторонами не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки відсутність такого договору не є підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг.

Так, за п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України № 630 від 21.07.2005, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України №1198 від 03.10.2007, передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно ч.ч. 4 та 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати цих послуг.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013 р.

Крім того, відповідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові № 3-38гс11 від 16.05.2011 р., споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача у даному випадку вартості спожитої ним енергії на підставі ст.ст. 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/9713/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.