Справа № 296/6752/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"03" липня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом до ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнених вимог просила: надати позивачу дозвіл на виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до повноліття дитини; надати дозвіл позивачу, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 виїзд до Російської Федерації, Мурманська область, м.Ковдор, вул. Баштиркова, 3, кор. 1, кв. 71, в проміжок часу з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р., без згоди батька ОСОБА_2, оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання рішення суду.

Позов обґрунтовувався тим, що позивач проживає разом з донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на її утриманні, батько дитини - ОСОБА_3 з часу розірвання шлюбу з позивачем у 2008 році участі у вихованні доньки не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, а також відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої, що шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Також вказувала, що у проміжок часу з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р. має намір відправити доньку ОСОБА_3 на відпочинок до бабусі, що мешкає у Російській Федерації, Мурманська обл., м.Ковдор, вул. Баштиркова, 3, кор. 1, кв. 71, яку має супроводжувати в поїздку її рідна бабуся ОСОБА_4, у звязку з чим нотаріально посвідчила заяву-дозвіл на перетинання кордону України своєю неповнолітньою донькою.

Позивач у судовому засіданні поданий позов підтримала повністю та просили його задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення в газети «Житомирщина» №117 (5246), докази чого наявні в матеріалах справи.

З урахуванням викладених обстави, суд відповідно до ст.224 ЦПК України приймає заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03 червня 2005 року народилася ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №012013 від 07 червня 2005 року (а.с. 4).

26 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ТП №033804 від 26 листопада 2008 року (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_5 є громадянкою ОСОБА_6 та має постійне місце проживання на території України, що стверджується тимчасової посвідки на постійне місце проживання серії ЖТ №14853, виданою ВГІРФО УМВС №40629 від 26.07.2006 року безстроково (а.с. 6,7).

Відповідно до довідки КП "КВЖРЕП" №8 від 26.06.2015 р., неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матір"ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 141 Cімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитиною, згідно з Сімейним кодексом України, визнається фізична особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років ).

За відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (із змінами), постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" (із змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами).

Позивач має намір забезпечити тимчасовий виїзд доньки за кордон, до Російської Федерації, в період з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р., для оздоровлення, відпочинку, культурного та духовного розвитку дитини, однак згоди на виготовлення відповідних проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньої відповідач не надає без будь-якої мотивації.

Згідно копії проїзних документів АУ №399248 та АУ №399248 вбачається, що останні видані на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з напрямком слідування поїзда ЖитомирСанкт-Петербург, з відправленням 09.07.2015 р. о 13 год. 22 хв.

Відповідно копії проїзних документів ЄЕ №219 та ЄЕ №220 вбачається, що останні видані на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з напрямком слідування поїзда Санкт-Петербург Кандалакша, з відправленням 10.07.2015 р.

Як вбачається з копії нотаріальної довіреності від 23.06.2015року, ОСОБА_1 надала згоду на тимчасову поїздку до Російської Федерації на період з 07.07.2015 р. по 01.09.2015 р. її малолітньої дочки ОСОБА_3, 03.06.2005 рок народження на відпочинок у супроводі її бабусі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, що візьме на себе відповідальність за життя та здоровя її доньки, буде представляти її інтереси та прийме всі невідкладні рішення по захисту її прав та законних інтересів та зобовязується повернути дочку в Україну по закінченню терміну перебування за кордоном (а.с. 13).

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров'я гарантуються Конституцією України (ст.ст. 33, 49).

Згідно зі ст. 3 п. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 і ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_4 Української РСР від 27 лютого 1991 року, ст. 7 ч. 8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За змістом ст.ст.154, 155 СК України батьки мають право на самозахист дитини, а здійснення ними своїх батьківських прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини.

Відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє доньку права на оздоровлення та відпочинок у родичів в Російській Федерації.

З огляду на те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, до Російської Федерації, в період з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р. передбачено чинним законодавством України та відповідає інтересам неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача в частині надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду ОСОБА_3 за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття, без згоди батька ОСОБА_3, то дана вимога задоволенню не підлягає, так як у матеріалах справи вже наявний проїзний документ дитини серії АО №985408, виданий на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком дії до 29.11.2016 року.

Крім того, відповідно до пп. 3 п. 2.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Разом із тим, приймаючи до уваги дату виїзду за кордон та наявні проїзні документи, суд вважає необхідним відповідно до ст. 367 ЦК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з України за кордон з метою забезпечення можливості виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 212 - 215, 224 - 227 ЦПК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 на тимчасовий виїзд за межі України, до Російської Федерації, в період з 08.07.2015 р. до 01.09.2015 р., без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу другого з батьків.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота