Провадження № 2/359/618/2015
Справа № 359/388/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Гомолі О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В :

19 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким, з урахуванням зменшення позовних вимог від 09 липня 2015 року, просить : визнати недостовірною інформацію, розповсюджену 19 грудня 2014 року відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 як голова сільської ради вкрав 500000 гривень, які призначались для ремонту доріг в с. Іванків; зобовязати відповідачів на найближчій сесії Іванківської сільської ради спростувати інформацію про те, що «голова сільської ради ОСОБА_1 вкрав 500000 гривень».

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані висловлювання відповідачів є негативною та недостовір-ною інформацією про нього та крім критики та оцінки його дій, як голови сільської ради, містять конкретні факти та висловлювання, що не відповідають дійсності, принижують його честь та гідність і ділову репутацію в громадській думці. У звязку з цим ОСОБА_1 звернувся до суду захистом своїх честі, гідності та ділової репутації.

24 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з зустрічним позовом до ОСОБА_1, яким просить суд визнати недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 28 грудня 2014 року про те, що ОСОБА_5 звертався до нього з проханням : 1) надати особисто йому земельну ділянку по вул. Садовій навпроти буд. 5, 2) відремонтувати частину вул. Садова виключно тільки до будинку ОСОБА_3 по вул. Садова, 5; зобовязати ОСОБА_1 перед громадою с. Іванків в кількості не менше 200 чоловік та в присутності ОСОБА_3 або в письмовій формі спростувати вищевказану інформацію; стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 та інші мешканці с. Іванків звертались до ОСОБА_1 з листом, яким просили на сесії сільської ради розглянути їх звернення та вирішити питання щодо : 1) терміново розпочати ремонт частини дороги по вул. Садова № 2-4 включно та навпроти будинку № 10; 2) притягнути до відповідальності винних осіб у порушенні вимог щодо благоустрою та санітарії вулиці та зобовязати знищити буряни та чагарники по вул. Садовій; 3) скасувати рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Садова навпроти будинку 5 та повернути її у власність с. Іванків; 4) присвоїти цій земельній ділянці статус рекреаційної зони та побудувати на ній дитячий майданчик; 5) надати дозвіл мешканцям села самостійно облаштувати цю земельну ділянку. Інших заяв щодо цієї земельної ділянки та ремонту вказаного відрізку дороги від ОСОБА_3 до голови сільської ради не подавалось і не вирішувалось. Незважаючи на вказане, ОСОБА_1 28 грудня 2014 року на віче с. Іванків повідомив, що ОСОБА_3 просив виділити саме йому цю земельну ділянку, а дорогу відремонтувати виключно до його будинку. Наведене не відповідає дійсності та порушує його честь і гідність, у звязку з чим він звернувся до суду.

ОСОБА_1 та його захисник до суду зявились, первісний позов підтримали та просили задовольнити його. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

ОСОБА_4 в судове засідання зявився, вимоги за первісним позовом не визнав та просив відмовити в його задоволенні, вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 підтримав та просив його задовольнити.

ОСОБА_3 до суду зявився, свій зустрічний позов підтримав та просив задовольнити, вимоги за позовом ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у задоволенні.

Допитана свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що працює секретарем голови та депутатом Іванківської сільської ради Бориспільського району. 17 грудня 2014 року була на своєму робочому місці в приймальні ОСОБА_1. Це був прийомний день голови сільської ради. На прийом прийшли ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ще троє осіб і подали письмове звернення щодо отримання документів по виконанню ремонту доріг в с. Іванків. ОСОБА_1 запропонував прийти за відповіддю через пять днів, що відвідувачі не погодились і вимагали негайно надати запитані документи. Голова запросив до кабінету її та головного бухгалтера, оскільки не хотів, щоб ця розмова проходила без свідків. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звинуватили ОСОБА_1 в тому, що на ремонті доріг ним вкрадено 500 000 гривень. Голова сільської ради не визнав факту крадіжки та надав згоду на видачу відповідачам копій документів, що стосувались ремонту доріг в селі. В її присутності ОСОБА_1 не повідомляв про якісь схеми щодо ремонту доріг. 19 грудня 2014 року проходила сесія сільської ради, протокол якої писала свідок. Крім інших, на сесії були присутні : ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. На засіданні сесії виступив ОСОБА_3 та звинуватив голову сільської ради ОСОБА_1І в тому, що ним на ремонті доріг с. Іванків вкрадено : 200 000 гривень на щебені та 300 000 гривень на асфальті. Цю ж інформацію у своєму виступі з місця підтвердив і ОСОБА_4. Дані твердження відображено свідком в тексті протоколу сесії. Доказів (документів) на підтердження цих тверджень відповідачами учасникам сесії надано не було. ОСОБА_3 лише усно повідомляв про відсутність тендеру та свої власні розрахунки щодо ремонту доріг і вартості матеріалів. 28 грудня 2014 року в залі будинку культури відбулось віче села, на якому, крім інших (близько 100 чоловік), були присутні : свідок, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. На віче голова сільської ради повідомив, що інформація, зазначена відповідачами є неправдивою та привів проектантів, які відповідали на запитання мешканців села щодо ремонту доріг. Свідок була присутня на віче села від самого початку та до його кінця. ОСОБА_3 знову звинуватив голову села в крадіжці коштів на ремонті доріг. ОСОБА_1 не повідомляв присутнім про те, що ОСОБА_3 звертався до нього з проханням виділити саме йому земельну ділянку по вул. Садова 5 навпроти його будинку. Цю інформацію озвучив один з членів земельної комісії, а не голова сільської ради. Про висипання та ремонт дороги виключно до будинку ОСОБА_3. голова також на віче села нічого не говорив. Щодо спірної земельної ділянки від голови земельної комісії знає, що ОСОБА_3М в усному порядку звертався до нього та просив виділити її відповідачу для власних потреб. В офіційному порядку з цього питання ОСОБА_3 ні до голови сільської ради, ні до голови земельної комісії не звертався. Згодом відповідач звернувся із письмовою заявою про вилучення цієї земельної ділянки у власника, оскільки вона занедбана і поросла буряном, та просив побудувати на ній дитячий майданчик. Даною заявою ОСОБА_3 також просив відремонтувати дорогу по вул. Садовій включно до його дому. Питання вилучення земельної ділянки розглядалось на сесії, проте її не вилучили, оскільки вона належить Богдановській. Ці звернення та заяви щодо земельної ділянки по вул. Садова 5 навпроти будинку ОСОБА_3 виникли до грудня 2014 року.

Свідок ОСОБА_7 працює директором будинку культури та головою земельної комісії. Повідомив суду, що 17 грудня 2014 року проходячи повз кабінет голови сільської ради чув як ОСОБА_4 в присутності інших осіб звинувачував ОСОБА_1 в крадіжці коштів в розмірі 500 000 гривень на ремонті доріг в с. Іванків та його звернення з вимогою надати документи. 18 грудня 2014 року в кабінеті поруч з кабінетом ОСОБА_1 відбувалось засідання земельної комісії. Двері в обох кабінетах були відчинені. Цього дня ОСОБА_4 сам приходив до кабінету голови сільської ради, знову звинуватив його в крадіжці та запропонував до ранку виїхати з села. Цю розмову також чули і інші члени земельної комісії. На засіданні сесії сільської ради 19 грудня 2014 року відповідачі під час виступів звинуватили ОСОБА_1 в тому, що він вкрав на ремонті доріг с. Іванків 500 000 гривень. ОСОБА_3 за дозволом депутатів виступав з трибуни, а ОСОБА_4 з місця в залі. В своїй промові відповідачі не посилались на певні документи та не надавали їх для ознайомлення. Це були лише особисті доводи відповідачів та підрахунки ОСОБА_3. 28 грудня 2014 року відбулось віче села, на якому звинувачення зі стороні відповідачів повторились. Присутніми на віче були близько 150-170 мешканців села. Голова сільської ради повідомляв, що звинувачення відповідачів неправдиві і що вони вправі звернутись до правоохоронних органів. Свідок не зміг пригадати чи говорив ОСОБА_1 на віче села про те, що ОСОБА_3 просив виділити земельну ділянку йому особисто та щодо ремонту дороги виключно до його будинку. Разом з тим повідомив, що взагалі такі розмови по селу чув, проте не зміг пригадати хто, коли, де і за яких обставин розповідав цю інформацію. Крім того свідок повідомив, що ОСОБА_3 усно та письмово звертався до нього про виділення земельної ділянки навпроти його будинку по вул. Садовій. Так, навесні 2014 року земельна комісія знаходилась на паралельній з ОСОБА_3 вулиці. Їдучи з обстеження комісія проїздила повз будинок ОСОБА_3 Відповідач стояв у дороги та запросив їх зайти у подвіря. ОСОБА_3 показав на цю земельну ділянку та усно просив виділити її йому для власних потреб. При цій розмові були присутні : свідок, ОСОБА_3 та його матір, ОСОБА_1, ОСОБА_8, Захарченко та ОСОБА_9. В офіційному порядку з цього питання відповідач не звертався. Згодом від ОСОБА_3 надійшла заява, якою він просив вилучити цю ж земельну ділянку від власника щоб побудувати на ній дитячий майданчик та просив відремонтувати дорогу по вул. Садова.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 зазначив, що є депутатом сільської ради та надав тотожні покази ОСОБА_7 в частині візиту ОСОБА_4 18 грудня 2014 року до кабінету сільського голови та щодо подій навесні 2014 року в подвірї ОСОБА_3, свідком яких він безпосередньо був. Крім того повідомив, що на засіданні сесії сільської ради 19 грудня 2014 року на прохання ОСОБА_3 йому депутати надали слово. Відповідач з трибуни повідомив, що ОСОБА_1 на ремонті доріг в с. Іванків вкрав 500 000 гривень, а саме : 300 000 на асфальті та 200 000 гривень на щебені. Виступ ОСОБА_4 на засіданні сесії пригадати не зміг. Доказів на підтвердження своїх звинувачень відповідач присутнім не надав та не зазначив про джерело такої інформації. ОСОБА_3 повідомлялись лише власні розрахунки, на підставі яких він обрахував суму крадіжки. 28 грудня 2014 року відбулось віче села в кількості 70-80 осіб, серед яких були і сторони у справі. Свідок був присутнім на віче від початку і до кінця. Відповідачі, в основному ОСОБА_3, звинуватили ОСОБА_1 в крадіжці грошей на ремонті доріг в селі. Голова сільської ради не підтвердив звинуваче-нь відповідачів. Свідок повідомив, що ОСОБА_1 не казав на віче, що ОСОБА_3 просив виділити йому особисто земельну ділянку навпроти будинку 5 по вул. Садовій. Цю інформацію громаді повідомив сам свідок, а не ОСОБА_1. Також зазначив, що голова сільської ради не повідомляв присутнім про прохання ОСОБА_3 відремонтувати дорогу по вул. Садовій виключно до його будинку.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що з відповідачами у справі незнайомий, а ОСОБА_1 знає як голову Іванківської сільської ради. Повідомив суду, що був присутнім на засіданні сесії сільської ради 19 грудня 2014 року, проте періодично виходив посмалити цигарки. Під час знаходження в сесійній залі чув як ОСОБА_3 виступаючи з трибуни звинуватив саме ОСОБА_1 в крадіжці на ремонті доріг коштів, а саме : 200 000 гривень на щебені та 300 000 гривень на асфальті. Ці ж дані оприлюднив у виступі з місця і ОСОБА_4. На запитання свідка чи передувало оприлюдненню цієї інформації звернення до правоохоронних органів, відповіді від ОСОБА_3 ОСОБА_10 не отримав. Доказів на підтвердження цих звинувачень відповідачами присутнім надано не було, хоча в руках ОСОБА_3 тримав якісь папери, проте їх назви не повідомляв та не давав їх на ознайомлення. В своїй промові ОСОБА_3 казав : відмито, вкрадено на ремонті доріг в селі головою ОСОБА_1. 200 000 гривень на щебені і 300 000 гривень на асфальті, і також казав : вже вкрадено 200 000 гривень на щебені та планується ще вкрасти 300 000 гривень на асфальті. Про збори мешканців села на віче знав, проте присутнім на них свідок не був.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що 17 грудня 2014 року разом з відповідачами у справі ходила на прийом до голови сільської ради де вимагали надати документи щодо ремонту доріг по вул. Садова, Гагаріна, Центральна в с. Іванків. ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1, що з його міркувань на ремонті доріг вкрадено близько 500 000 гривень, на що голова сільської ради відповів : «..ні ОСОБА_4, трошки менше..». На запитання ОСОБА_3 щодо не проведення тендеру, ОСОБА_1 повідомив про існування схеми, за якою працюють всі голови сільських рад, а інакше дороги не ремонтуються. При цьому вартість одного кубу складає 125 гривень. Після цих слів ОСОБА_1 запросив до кабінету своїх секретаря та головного бухгалтера, які за його вказівкою видали копії запитуваних документів. На засіданні сесії сільської ради від 19 грудня 2014 року та на віче села 28 грудня 2014 року свідок присутня не була.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 зазначила, що є знайомою ОСОБА_4 та надала ідентичні ОСОБА_11 покази в частині прийому в кабінеті голови сільської ради від 17 грудня 2014 року. Також повідомила суду, що на засіданні сесії сільської ради 19 грудня 2014 року була присутня з середини. Під час промов відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили присутнім, що з бюджету с. Іванків на ремонті доріг вкрадено 500 000 гривень. Звинувачень в сторогу самого ОСОБА_1 зі сторони відповідачів не було. Розпорядником коштів села вважає голову сільської ради. Свідок на віче села від 28 грудня 2014 року чула як ОСОБА_1 говорив. Що ОСОБА_3 є нечесною людиною та вимагав у нього виділити для власних потреб земельну ділянку по вул. Садовій щоб побудувати дитячий майданчик та просив відремонтувати дорогу виключно до його будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Головуючим неодноразово розяснено сторонам у справі права, передбачені ст. 10, 27, 31, 60 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено та не спростовується сторонами у справі, що 19 грудня 2014 року відбулось пленарне засідання пятдесят третьої сесії сільської ради шостого скликання Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

28 грудня 2014 року в приміщенні Будинку культури відбулось віче села Іванків (а.с. 135).

Частиною 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виступи депутатів та сторін у справі відображено в протоколі засідання сільської ради від 19 грудня 2014 року (а.с. 38 - 64).

Відповідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має паво звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 270 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Згідно з вимогами ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтями 297, 299 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, та на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі і своєї ділової репутації.

Поняття гідності, честі та ділової репутації є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сімї, родичі) якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Якщо поширено недостовірну інформацію про особу, яка померла, з відповідним позовом вправі звернутися члени її сім'ї, близькі родичі та інші заінтересовані особи.

Згідно розяснень пунктів 15, 16, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (напри-лад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Виходячи з наведеного, при розгляді справи про захист честі, гідності та ділової репутації зясуванню підлягають наступні обставини : чи поширені відомості, про спростування яких предявлений позов, чи порочать вони гідність, честь або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

При цьому на позивача покладається обовязок довести факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої предявлений позов. Відповідач повинен довести, що поширення ним відомостей відповідають дійсності. Позивач має право надати докази невідповідності дійсності таких відомостей.

Згідно розяснень пункту 21 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_13 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_14 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 47 Закону України «Про інформацію», відповідальність за порушення законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширенні відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Згідно ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідаль-ності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Частиною 2 ст. 49 Закону України «Про інформацію» встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоварядування як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати по суду лише спростування недостовірної інформації та не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадову особу органу державної влади чи органу місцевого самоврядування права на захист честі, гідності та ділової репутації у суді.

Зважаючи на пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та вимоги ст. 47-1, 49 Закону України «Про інформацію» суд розцінює звинувачення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо голови Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_1. А.І. в тому, що він вкрав 500 000 гривень на ремонті доріг в селі Іванків, як висловлювання, що містять в собі фактичні дані та є такими, що підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Разом з тим, в порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 277 Цивільного кодексу України, відповідачі не надали доказів достовірності та правдивості розповсюдженої про ОСОБА_1 інформації, як то : вирок у кримінальному провадженні, судове рішення у цивільній чи адміністративній справі, акт ревізійної, податкової або службової комісії, тощо.

Покази ж свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які надали покази на стороні ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд оцінює критично, оскільки : 1) ОСОБА_11 взагалі не була присутня на засіданні сесії сільської ради від 19 грудня 2014 року та віче села Іванків від 28 грудня 2014 року та в цій частині не дала пояснень по суті спору; 2) покази ОСОБА_12 спростовуються протоколом засіданні сесії сільської ради від 19 грудня 2014 року та показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

З урахуванням наведеного суд вважає, що факт поширення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, підтверджується зібраними матеріалами справи. Позивач довів факт поширення інформації відповідачами, порушення особистого немайнового права, а відповідачі не довели, що поширена інформація є достовірною, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 встановлено наступне.

В жовтні 2014 року, ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванків, вул. Садова, 5, та інші мешканці села звернулись до голови сільської ради ОСОБА_1 з проханням вирішити питання, вказані в листі (а.с. 130).

Наведене підтверджено матеріалами справи, показами свідків та не заперечується сторонами у справі.

Згідно вищевказаних норм законодавства, на ОСОБА_3 у справі за позовом про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди покладається обовязок довести обставину поширення недостовірної інформації щодо нього.

Встановлено, що на віче села Іванків від 28 грудня 2014 року були присутні мешканці села, проте їх точної кількості, порядок денний, імена промовців та зміст виступу, неможливо встановити, оскільки : протокол сходки села не вівся, а згідно показів свідків їх кількість становила, 70, 100, 150, 170 осіб.

Суд не вважає що ОСОБА_3 доведено факт поширення щодо нього головою сільської ради недостовірної інформації, оскільки : 1) покази свідка ОСОБА_12 суд оцінив критично, 2) свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не були присутніми на віче та не дали показів в цій частині, 3) свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 достеменно засвідчили, що земельне питання озвучено на віче не головою сільської ради, а самим ОСОБА_8, а також повідомили, що ОСОБА_1 не розповідав громаді про вимоги ОСОБА_3 щодо ремонту дороги по вул. Садова виключно до його будинку, 4) свідок ОСОБА_7 не повідомив суду інформації щодо предмета доказування, оскільки пригадати за минуванням часу не зміг.

Крім того, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 порушень честі і гідності ОСОБА_3

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 в частині визнання інформації, зазначеної в п. 1 прохальної частини недостовірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд не вправі виходити за межі заявлених вимог та не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в частині зобовязання спростувати інформацію, оскільки не встановлено: 1) факт її поширення, 2) що ця інформація порочить честь і гідність позивача, 3) що інформацію розповсюджено саме серед мешканців у кількості 200 чоловік, 4) не конкретизовано спосіб спростування.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак позивач ОСОБА_3 не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, відсутні докази, не надано доказів і щодо негативних наслідків. У зв'язку з цим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись пунктами 15, 16, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 47, 47-1, 49 Закон України «Про інформацію», ст. 34 Конституції України, ст. 23, 270, 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст. 10, 11, 15-16, 57-61, 208-210, 212 215, 218, 293 - 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, задовольнити.

Визнати недостовірною інформацію, розповсюджену 19 грудня 2014 року відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 як сільський голова вкрав 500 000 гривень, які призначалися для ремонту доріг в селі Іванків.

Зобовязати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на найближчій сесії Іванківської сільської ради спростувати інформацію, про те що «Сільський голова ОСОБА_1 вкрав 500 000 гривень».

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. В. Яковлєва