Справа № 747/259/15-ц
Провадження № 2/747/97/15
РІШЕННЯ

іменем України

07.08.2015 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

за участю секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, в якому вказує, що 15 серпня 2014 року він передав ОСОБА_2 534 кг. меду. При передачі сторони погодили ціну, що склала 9078 грн., з розрахунку 17 грн. за 1 кг меду. Відповідач зобовязався оплатити зазначений мед у строк до 06 жовтня 2014 року. мед був переданий відповідачу в алюмінієвих бідонах у кількості 8 штук, які той зобовязувався повернути. Після передачі позивачем товару у відповідача виникло зобовязання оплатити куплений товар. Позивач виконав свої зобовязання належним чином передав в погоджену сторонами кількість товару. Але до цього часу відповідач не виконав свої зобовязання не оплатив вартість купленого товару у погоджений сторонами строк до 06 жовтня 2014 року, та не повернув тару. Станом на 02 червня 2015 року заборгованість відповідача за оплату товару складає 9078 гривень. Крім того, термін прострочення оплати становить 240 днів, тому з урахуванням суми інфляційних збитків та 3% річних, як це передбачено чинним законодавством, крім суми боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 4301 грн. 29 коп. інфляційних збитків, та 179 грн. 07 коп. три проценти річних. Крім цього просить суд стягнути з відповідача судові витрати та зобовязати його повернути 7 алюмінієвих бідонів.

Відповідач ОСОБА_2 позов до нього ОСОБА_1П не визнав, надав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що у особистій розмові з ОСОБА_1 в серпні 2014 року він повідомив його про заготівельну фірму ПП Яблокова, які здійснюють закупівлю меду. 16 серпня 2014 року вони пообіцяли приїхати за медом до них у село, так як бажаючих здати мед у селі було 4 особи. ОСОБА_1 попросив відповідача здати і його мед, і відповідач погодився допомогти у реалізації меду. 15 серпня 2014 року він приїхав до ОСОБА_1, вони переважили мед, ОСОБА_1 дав ксерокопію паспорту і коду, і відповідач повіз його в с. Понори. 16 серпня 2014 року з фірми ПП Яблокова в с. Понори приїхала машина і вони здали мед по закупівельному акту і накладним, що виписував ОСОБА_3, на ОСОБА_1 по копії паспорту і коду. Крім відповідача мед здавали також і мешканці с. Понори ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_3 пообіцяв сплатити кошти їм після проведених лабораторних досліджень мед і до 06 жовтня 2014 року провести розрахунок. Відповідач повідомив позивача про те, що ОСОБА_3 пообіцяв до 06 жовтня 2014 року розрахуватись за мед. Але кошти не надійшли до цього часу. Особи, які здавали мед ПП Яблокову звертались в правоохоронні органи, але до цього часу кошти не повернуті всім,хто здавав мед. Тому відповідач ОСОБА_2 просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав і просив задовольнити, так як він повірив відповідачу ОСОБА_2 на чесне слово, ніяких договорів він з ним не укладав, не знав, куди він буде далі здавати мед. Між ними було погоджено тільки ціну меду 17 гривень за кілограм, та кількість меду 534 кг, яка була встановлена шляхом зважування разом з тарою, яку позивач також просить суд зобовязати повернути відповідача. Крім того, сторонами було погоджена загальну суму коштів, на яку ОСОБА_1 здав мед 9078 гривень, яку відповідач до цього часу не повернув позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов до нього не визнав, поскільки даний мед він здав Приватному підприємцю ОСОБА_3 із Дніпропетровської області за проханням ОСОБА_1, той знав, куди він мед здає і погодився на це, сам дав йому копію свого паспорту і коду. Крім нього ще інші мешканці села Понори здали мед цьому приватному підприємцю і їм до цього часу він не заплатив грошей за зданий мед також. Сам відповідач також здавав свій мед цьому підприємцю, і гроші йому не повернули. Із даного приводу вони звертались в правоохоронні органи. Так що його вини в тому, що сталося, немає, йому також не повернуто гроші, він просто допоміг позивачу ОСОБА_1 реалізувати його мед і все, ніяких договорів з ним він не заключав, ні усних ні письмових.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що він мешкає в с. Понори і займається більше 20 років бджільництвом і часто здає мед. У 2014 році він через мережу Інтернет знайшов приватного підприємця із Дніпропетровської області ОСОБА_3, який займається заготівлею меду і з яким домовився про здачу меду. Крім нього ще інші мешканці села Понори погодились здати мед цьому приватному підприємцю і вони домовились, що 16 серпня 2014 року він приїде в село Понори і забере мед. Свідку було відомо, що ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 мед, щоб здати його ОСОБА_3. Мед ОСОБА_1 був у різній тарі бідони, каструлі, і був різного виду, як свіжий, так і дво- і трирічної давності, закристалізований, навіть був один мішок з медом. Сам свідок також здав у той день ПП Яблокову 2,5 тони меду на загальну суму 58 000 гривень, які йому до цього часу не повернуто.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона проживає в с. Грицівка по сусідству з ОСОБА_1 Минулого літа вона бачила, як до нього підїхала велика машина і купляла мед. Вона підійшла до неї, і бачила, що мед був у різній тарі, бачила білий пластмасовий бідон і мішок з медом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він проживає в с. Понори і займається бджільництвом. Влітку 2014 року він здав приватному підприємцю ОСОБА_3 700 кг меду на суму 17 000 гривень, які він до цього часу не заплатив. Крім нього ще інші жителі села здавали мед, до цього часу нікому гроші не повернули. З цього приводу він особисто звертався в прокуратуру Чернігівської області, але до цього часу питання не вирішено.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він проживає в с. Понори і займається бджільництвом. У серпні 2014 року він разом з іншими здав приватному підприємцю ОСОБА_3 1,5 тони меду на суму 30 00 гривень. До цього часу йому особисто, так само як і іншим, гроші за мед не повернуто. Йому відомо, що ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1, щоб той здав його мед. Він бачив, який був мед ОСОБА_1 там було трохи свіжого меду, а то був мед уже затвердівший, не свіжого врожаю, тому ОСОБА_3 забрав його разом з тарою, та як що не можна було його звідти вибрать.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він проживає в с. Грицівка по сусідству із ОСОБА_1 У серпні минулого року він бачив, як до ОСОБА_1 підїхала велика фура, він підійшов запитати про те, що вони купляють, виявилось, що вони купляли у ОСОБА_1 мед, на яких умовах він продавав мед, свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона проживає в с. Грицівка по сусідству із ОСОБА_1 У серпні минулого року вона бачила, як до його під двір підїхала велика машина і в неї грузили мед він був у бідонах, у каструлях. На яких умовах здійснювалась закупівля меду, свідку невідомо.

Суд, заслухавши сторони, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно закупівельного акту від 16.08.2014 року ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склали цей акт про те, що «Стороною 2 (ОСОБА_1П.) передано, а стороною 1 (ФОП ОСОБА_3В.) прийнято наступні матеріальні цінності мед бджолиний брутто 509,4 x 18, мед бджолиний брутто 132,7 х 23 грн., та тару 2 штуки пласт. відро та 2 шт. мал. бідони» (а.с.19). Даний акт підписаний сторонами ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1, але як встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами по справі, від імені ОСОБА_1 підпис на даному акті зроблено ОСОБА_2 Згідно накладної № 56 від 16.08.2014 року ФОП ОСОБА_3 зобовязувався сплатити ОСОБА_1 кошти за куплений мед в кількості 509,4 кг по 18 грн. за 1 кг (разом з тарою), та 132,7 кг по 23 грн. за 1 кг (разом з тарою). (а.с.20). Висновком Талалаївського РВ УМВС від 31.10.2014 року по матеріалах ЄО № 617 від 10.10.2014 року за зверненням ОСОБА_1 проведеною перевіркою було встановлено, що 15.08.2014 року ОСОБА_2 домовився із ОСОБА_1 про допомогу йому в продажу меду ПП Яблокову, наступного дня вони зважили мед та ОСОБА_1 віддав його ОСОБА_2, який пообіцяв віддати гроші після розрахунку з ним до 06.10.2014 року. З пояснень ОСОБА_2 отриманий ним мед 16.08.2014 року він здав ПП ОСОБА_3, який приїздив в с. Понори згідно закупівельного акту та накладної. Поскільки в діях качури Я.В. були відсутні ознаки злочину. Передбаченого ст. 190 КК України, то перевірка по даному факту була завершена, про що заявник повідомлений належним чином (а.с.4 4зв.). Дана інформація міститься також і в матеріалах висновку № 420 Талалаївського РВ УМВС, який було судом витребувано за клопотанням позивача та який був досліджений в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що між ним та відповідачем фактично було укладено договір купівлі продажу, внаслідок чого між ними виникли взаємні зобовязання, які відповідач належним чином не виконує.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Але в судовому засіданні самим позивачем було спростовано даний факт, так як він зазначив, що ніякого договору з відповідачем не укладав.

Частинами 1 та 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, оскільки правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Вимогами п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України передбачена необхідність вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Як було встановлено в ході судового розгляду, сторони усно обумовили ціну за мед, на яку погодився позивач, а саме 9078 гривень, але у відповідності до вимог закону письмового договору між ними не було укладено. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлені в судовому засіданні обставини справи не дають суду підстав вважати, що між сторонами було укладено договір купівлі продажу меду. Зважаючи на викладене, а також на те, що відповідач категорично заперечував факт укладення договору купівлі-продажу між ним та відповідачем, посилаючись на те, що між ними була усна домовленість, але поскільки в судовому засіданні було встановлено, що вини відповідача у тому, що позивач не отримав гроші за зданий мед, немає, то підстави для стягнення з відповідача грошових коштів на виконання вимог договору купівлі-продажу відсутні.

Оскільки суд відповідно до положень ст.11 ЦПК України розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ними доказів, і самостійно не вправі змінювати предмет і підстави позову, а також враховуючи, що підставами позову є обставини, на які особа посилається в обгрунтування своїх вимог, виходячи з того, що позивач просив вирішити спір щодо повернення суми боргу за договором купівлі продажу, такі вимоги не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами, у суду немає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 207, 208, 626, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Л.В.Тіщенко