Справа № 372/2388/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 липня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Радченко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 06.07.2006 року від його імені була видана нотаріально посвідчена довіреність, яку він не підписував і яка є підробленою, однак на підставі цієї довіреності цього ж дня було на оспорюваним договором передано в іпотеку належну йому земельну ділянку, про позивач дізнався наприкінці 2014 року в межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Довіреність він відмінив 07.07.2006 року, але щодо укладення договору представником не був проінформований. Враховуючи викладене, просив визнати недійсним іпотечний договір № PCL-006/1114/2006/1, укладений 06 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на те, що оспорюваний договір укладений на підставі підробленої довіреності без його волевиявлення, пояснив, що в 2006 році до нього звертався ОСОБА_3 з приводу поруки за його кредитними зобовязання, але він йому відмовив, довіреність не видавав і не підписував, наступного дня після видачі довіреності останній повідомив про видачу довіреності, але про договір ОСОБА_3 йому не розповів, він одразу скасував довіреність, а про договір іпотеки дізнався в 2014 році від державного виконавця.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень суду не подав, повідомлені ним причини неявки суд вважав недоведеними і неповажними, оскільки відповідач є юридичною особою, тому зайнятість одного представника не перешкоджає направленню іншого працівника, крім того остання неявка відповідача третя поспіль, причини неявки на перші два засідання відповідач не повідомляв, що вказує на ухилення відповідача від участі в розгляді справи.

Треті особи приватні нотаріуси ОСОБА_5, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечили.

Інші треті особив судове засідання не зявились,хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заперечень суду не подали, повідомлені їх представником причини неявки суд вважав недоведеними і неповажними.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

06 липня 2006 року від імені позивача ОСОБА_1 була видана довіреність, якою третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2 уповноважено передати в заставу (іпотеку), відчужити (продати) належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,060 га в СТ «Ветеран» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр. № 3851, що підтверджується довіреністю, листом нотаріуса.

06 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1було укладено іпотечний договір № PCL-006/1114/2006/1, згідно якого в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № ML-006/1114/2006 було передано в іпотеку належнуОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,060 га в СТ «Ветеран» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстр. № 4951, що підтверджується договором, матеріалами посвідчення договору, листом нотаріуса.

07 липня 2006 року ОСОБА_1 скасував вказану вище довіреність від 06.07.2006 року, відповідна заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, що підтверджується заявою, листом нотаріуса.

07 липня 2006 року заява про скасування довіреності поштою була направлена ОСОБА_3, що підтверджується квитанцією пошти.

07 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 651 від 24.02.2014 року щодо звернення стягнення на земельну ділянкуплощею 0,060 га в СТ «Ветеран» Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, належну ОСОБА_1, стягувачем за цим виконавчим провадженням є відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що підтверджується постановою державного виконавця, заявою позивача до ДВС

02 березня 2015 року висновком експертного почеркознавчого дослідження Київської незалежної судово-експертної установи було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний запис у довіреності від 06.07.2006 року виконані не позивачем ОСОБА_1, а іншою особою, що підтверджується висновком.

При наданні правової оцінки спору суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

З наданих позивачем та третіми особами доказів вбачається, що довіреність, на підставі якої від імені позивача було укладено оспорюваний договір самим ОСОБА_1 не підписувалась і не видавалась, а наступного ж дня після її посвідчення нотаріусом в установленому законом порядку ця довіреність була скасована позивачем, що вказує на те, що позивач ОСОБА_1 особисто не вчиняв жодних дій, спрямованих на передачу своїх повноважень третім особам ОСОБА_3, ОСОБА_2, передання земельної ділянки в іпотеку, тобто волевиявлення позивача як учасника правочину було відсутнє. Посилання інших учасників процесу на підписання довіреності позивачем належними і допустимими доказами всупереч вимогам ст.ст. 10,11,60 ЦПК України не доведені, спростовуються письмовим доказом висновком дослідження, проведеного судовим експертом. При цьому інші відповідачі та треті особи від участі в судовому розгляді ухилились, вказаний доказ підставно не спростували, клопотань про призначення судової експертизи не заявляли, тому такий письмовий доказ суд покладає в основу рішення.

Згідно ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Оспорюваний іпотечний договір від імені позивача ОСОБА_1 було укладено і підписано його представником ОСОБА_2, яка діяла на підставі непідписаної позивачем довіреності.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.3 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено відсутність вільного волевиявлення однієї із сторін правочину іпотекодавця ОСОБА_1 щодо укладення оспорюваного договору, невідповідність правочину його внутрішній волі, тому позову ґрунтується на законі, договір повинен бути визнаний недійсним в межах цього спору.

Поряд з тим, суд вважає необґрунтованими доводи позову щодо іншої правової підстави для визнання договору недійсним вчинення правочину під впливом обману, оскільки наявність фактичних підстав, передбачених ст.ст. 229,230 ЦК України в межах цієї справи судом не встановлена. Під час судового розгляду позивач не довів наявність умислу в діях відповідача або інших учасників правочину, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене вище, порушені права позивача підлягають судовому захисту.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому відповідач не довів заперечень на позов, не спростував викладені у позовній заяві відомості, вирішуючи спір на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 88, 212-214, 226 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 215, 257, 267, 525, 526, 530, 533, 543, 549, 554, 572, 589, 590, 591, 592, 611, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.19-21 Закону України «Про заставу», ст.ст. 1, 3, 4, 5, 7 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним іпотечний договір № PCL-006/1114/2006/1, укладений 06 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В.Кравченко