Провадження № 22ц/790/1763/15 Головуючий 1-ї інст. Васильєва О.О.
Справа №646/6358/14-ц Суддя доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Тичкової О.Ю., Піддубного Р.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 1694861 грн. 46 коп. за кредитним договором №ML 705/235/2008 від 26 червня 2008 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, надавши позивачу права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML-705/235/2008 від 26 червня 2008 року, а саме житлової квартири № 140 у м. Харкові, пр. Московський, 64-А; з метою збереження предмету іпотеки до його реалізації, просив передати предмет іпотеки в управління позивача на період до його реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Під час судового розгляду представником позивача були надані уточнення позову, у яких останній просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь позивача у загальному розмірі 1694861 грн. 46 коп. за кредитним договором №ML-705/235/2008 від 26 червня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором № PML-705/235/2008 від 26 червня 2008 року, а саме житлової квартири № 140 у м. Харкові, пр. Московський, 64-А, яка належить ОСОБА_1; з метою збереження предмету іпотеки до її реалізації, просив передати предмет іпотеки в управління позивача на період до його реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилався на те, що 26 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_3, був укладений кредитний договір № МL-705/235/2008, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 99470 доларів США строком до 26 червня 2017 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором.

30 червня 2009 року державним реєстратором Голосіївської районної у м. Київ державної адміністрації проведено реєстрацію змін до установчих документів позивача, відповідно до яких була змінена назва банку замість закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».

29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов пункту 3.1 якого ПАТ«ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, перелік яких міститься у додатку 1 до договору, а ТОВ «ОТП Факторинг України» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Також 29 червня 2010 року було укладено і договір про відступлення права вимоги.

В порушення умов кредитного договору та норм права, ОСОБА_3 не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором, внаслідок чого заборгованість станом на 03 червня 2014 року за кредитним договором складає: заборгованість за кредитом у розмірі 94864,90 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 03 червня 2014 року 1126046 грн. 36 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 7729,62 доларів США, що еквівалентно 91750 грн. 58 коп.; пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 477064 грн. 52 коп.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-705/294/2008 (надалі - договір іпотеки).

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є житлова квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві власності.

Відповідно до п.6.2 договору іпотеки потекодержатель (позивач) має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин: несплати боржником (відповідачем) позивачу будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі; порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань за ст.5 договору іпотеки; інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 6.4 договору іпотеки передбачено, що позивач має право застосувати спосіб позасудового врегулювання в порядку, передбаченому чинним законодавством України, у тому числі згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

На підставі викладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, у якому просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» в частині, що стосується прав за кредитним договором №МL - 705/235/2008 від 26 червня 2008 року.

В обґрунтування зустрічного позову вказав, що підставою, зазначеною позивачем в обґрунтування наявності прав позичальника за кредитним договором №МL №705/235/2008 від 26 червня 2008 року, визначено договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Вважає зазначений договір купівлі-продажу кредитного портфелю в частині, що стосується прав за кредитним договором №МL - 705/235/2008 від 26 червня 2008 року недійсним з тих підстав, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), за змістом частини першої статті 227 ЦК України є оспорюваним.

Надання банком позичальникові грошових коштів (кредиту) в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією.

В матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ліцензії на здійснення валютних операції.

У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_3 просив суд у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у загальному розмірі 1694861 грн. 46 коп., яка складається з основної суми боргу за кредитом в розмірі 1126046 грн. 36 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 91750 грн. 58 коп., пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 477 064,52грн. за кредитним договором № МL 705/235/2008 від 26 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житлову квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу №2249 від 14 вересня 2010 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий №10779728, 01 жовтня 2010 року, шляхом застосування, визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки, за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Передано предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до моменту її реалізації.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог не оскаржує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п.п. 1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 26 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП «Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № МL-705/235/2008, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 99470 доларів США строком до 26 червня 2017 року, зі сплатою процентів у порядку та в розмірах, встановлених в кредитному договорі.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед позивачем за кредитним договором був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № РМL-705/294/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору іпотеки предметом іпотеки є житлова квартира № 140 у м. Харків, пр. Московський, 64-А та належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням обов'язку за кредитним договором у ОСОБА_3 виникла заборгованість та станом на 03 червня 2014 року сума заборгованості за кредитом складає 94864, 90 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день розрахунку 1126046 грн. 36 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 7729,62 доларів США, що еквівалентно 91750 грн. 58 коп.; пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором у розмірі 477 064 грн. 52 коп.

29 червня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого права кредитора відносно боржника ОСОБА_3 перейшли до ТОВ «ОТП Факторинг». Також, 29 червня 2010 року між банками було укладено і договір про відступлення права вимоги

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 2249, ОСОБА_5 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність трьохкімнатну квартиру за № 140, що розташована за адресою:м. Харків, проспект Московський,64-А.

З пункту 1.3 договору вбачається, що квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2010 року за реєстровим № 1331, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 13 вересня 2010 року за реєстраційним № 4111939 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 13 вересня 2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27299661, за реєстраційним № 10779728, номер запису 75876 в книзі:1.

Із витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 14 вересня 2010 року вбачається, що заборона, арешт відносно квартири АДРЕСА_4 на час укладення правочину була відсутня.

01 жовтня 2010 року договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд першої інстанції керуючись вимогами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу від 14 вересня 2010 року власником квартири стала ОСОБА_1 та відповідно до останньої перейшли всі права на нерухоме майно, в тому числі і обовязки іпотекодавця, оскільки відчуження предмету іпотеки відбулося без погодження з іпотекодержателем. Суд першої інстанції зазначив, що договір іпотеки є дійсним, зобовязання за ним не припинялося. Враховуючи, що ОСОБА_3 свої обовязки виконує неналежним чином, грошових коштів позивач від продажу квартири не отримав, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права дострокове стягнення суми неповернутого кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки станом на час придбання ОСОБА_1 спірної квартири, спірне нерухоме майно втратило статус іпотечного майна.

Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Постановою господарського суду Харківської області від 02 липня 2010 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_7 Скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядженням майном банкрута у тому числі податкові застави.

З постанови господарського суду Харківської області вбачається, що спірне нерухоме майно знаходилось у іпотеці, згідно договору № PML-705/235/2008, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк». Згідно резолютивної частини постанови господарського суду Харківської області від 02 липня 2010 року копія постанови направлена в тому числі і ЗАТ «ОТП Банк».

Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при проведенні процедури банкрутства, яка регулюються спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», розпорядження майном, у тому числі заставленим, здійснює ліквідатор - арбітражний керуючий, при цьому отримання згоди від іпотекодержателя на відчуження майна законом не встановлено.

Сторонами по справі не оскаржується, що реалізація квартири АДРЕСА_1 була здійснена в межах здійснення ліквідаційної процедури та ліквідатором було здійснено продаж квартири на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2010 року. В подальшому квартира була перепродана та остаточним її власником є ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що заборона, арешт відносно квартири АДРЕСА_4 на час укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 були відсутні.

В правових позиціях, викладених в постанові Верховного Суду України № 6-58 від 26 червня 2013 року зазначено, що згідно зі статтею 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається ( пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено.

Крім цього в зазначеній постанові Верховний суд України посилаючись на вимоги частини другою статті 388 ЦК України зазначає, що майно, не може бути витребувано від набувача, якщо воно було продане у порядку, установленому для виконання судових рішень.

Згідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказане судове рішення Верховного Суду України , яке прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції ,одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється в разі примусового продажу заставленого майна.

Ст. 50 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки. Це правило не застосовується у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем.

З огляду на зазначене, судова колегія дійшла висновку, що у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити, оскільки рішення суду в цій частині не відповідає вимогам ст.ст. 212, 213 ЦПК України. Перехід права власності на предмет іпотеки на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, відбувся на об'єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 14 вересня 2010 року, а тому відповідачка, як власник квартири, не набула статусу іпотекодавця. Неправомірність набуття права власності ОСОБА_1 , судом не встановлена та ніким не оспорюється.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн., який відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ПАТ «ОТП Факторинг Україна».

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в задоволені позову відмовити. В іншій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2014 року змінити.

У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1827 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді