Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3289/13-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 59 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.,

при секретарі: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за поданням головного державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про визначення розміру частки майна боржника за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Корольовський ВДВС Житомирського міського управління юстиції звернувся до суду із вказаним поданням та з урахуванням уточнених вимог, просив визначити розмір частки боржника ОСОБА_1 у майні, право власності на яке зареєстровано за його дружиною ОСОБА_2 В обгрунтування подання зазначає, що на виконанні у ВДВС знаходяться виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальній сумі 1613839,00 грн. та зясовано, що останній не має достатньо майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувачів.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2015 року подання задоволено частково. Визначено, що частка боржника ОСОБА_1 у майні, право власності на яке набуте разом з його дружиною ОСОБА_4 за період шлюбу, тобто з 25.07.1987 року по дату постановлення ухвали, становить 1/2 (одна друга) частина від всього цього майна, а саме:

-автомобіль ВАЗ 2109 (1991), чорний, № двигуна 1, № кузова 0896128, д.н.з. А.2639 ІО;

-автомобіль ГАЗ 2705 (2003), синій, № двигуна 40630A33102403, № кузова 407, д.н.з. 80086ВВ;

- автомобіль MAZDA 3 (2007), червоний, № двигуна Z6541569, № кузова JMZBK12Z58159610, д.н.з. AM 8844 АХ;

-будинок № 7 по провулку 1-й Транзитному в м. Житомирі;

- земельна ділянка по провулку 1-й Транзитному, 7 в м. Житомирі площею 0,0605 га.

Визначено, що частка боржника ОСОБА_1 (у коштах, що знаходяться на рахунках, які відкриті на ім»я його дружини ОСОБА_4 становить 1/2 (одна друга) частину від усіх цих коштів, що знаходяться на наступних рахунках:

-код фінансової установи 311744, назва фінансової установи: Житомир. РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Житомир, номер рахунку 0762, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи 311818, назва фінансової установи: Ф. ПАТ КБ «Надра» Житом. РУ у м. Житомирі, номер рахунку 8001, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 331489, назва фінансової установи: ПАТ «Полтава-банк», номер рахунку 260069490, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 371223, назва фінансової установи: ОСОБА_5 відділення ВАТ Ощад м. Житомир, номер рахунку 3, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 300272, назва фінансової установи: ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» м.Житомир, номер рахунку 401, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 300272, назва фінансової установи: ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» м.Житомир, номер рахунку 401, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 300788, назва фінансової установи: AT «БАНК «ТАВРИКА» м. Житомир, номер рахунку 45, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 303741, назва фінансової установи: Філія ОСОБА_6», м. Луцьк, номер рахунку 3, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 311528, назва фінансової установи: ЖОД AT «ОСОБА_7 Іваль» м. Житомир, номер рахунку НОМЕР_1, код валюти рахунку 980;

-код фінансової установи: 311603, назва фінансової установи: Філія ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» (Житомир, номер рахунку НОМЕР_2, код валюти рахунку 980.

У решті вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволені подання, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що звертаючись до суду з поданням державний виконавець не надав суду жодних доказів того, що він вчиняв будь-які дії по примусовому виконанню рішення і що після вчинення передбачених ст. 32,52, 57 ЗУ „Про виконавче провадження дій, виявити 6удь-яке майно боржника для виконання рішення не було можливим; судом не враховано, що зазначене майно не є спільною сумісною власністю подружжя; вказаний спір повинен вирішуватися лише в позовному провадженні.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист № 2-3728/09 виданий 27.10.2010 року Богунським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 боргу та судові витрати в сумі 730,00 грн., з них 700,00 грн. судовий збір та 30,00 грн. витрати на інформаційно технічне забезпечення судового розгляду справи; виконавчий лист № 2-4862/10, виданий 22.12.2010 року Корольовським районним судом про стягнення з ОСОБА_9JI. на користь ОСОБА_10 1500749 грн. отриманого авансу, 1700 грн. сплаченого судового збору і 120 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1502569 грн.; виконавчий лист № 2-1957/11, виданий 14.03.2012 року Богунським районним судом про стягнення з ОСОБА_9JL на користь ОСОБА_11 40000,00 грн. за договором позики, 420,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ судового розгляду справи (а.с. 60-62).

Як вбачається з матеріалів справи, державною виконавчою службою вчинялися дії, спрямовані на виконання вказаних виконавчих документів, зокрема на встановлення у боржника майна, достатнього для виконання судових рішень (а.с. 63-69). За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те, що державний виконавець не надав суду жодних доказів того, що він вчиняв будь-які дії по примусовому виконанню рішення і що після вчинення передбачених ст. 32,52, 57 ЗУ „Про виконавче провадження дій, виявити майно боржника достатнє для виконання рішення не було можливим, є надуманим.

Згідно ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Аналогічна норма закріплена в ч.1 ст. 379 ЦПК України.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження зазначено, що частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Таким чином, посилання апелянта на те, що вказаний спір підлягає вирішенню виключно у порядку позовного провадженя, не грунтується на законі.

Як вбачається з актового запису про шлюб № 1483 від 25.07.1987 року, ОСОБА_9JL, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувають в шлюбі з 25.07.1987 року (а.с. 70).

Згідно з положеннями ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Стаття 24 КпШС України визначає, що майно яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Згідно вимог ч. 1 ст. 28 КпШС України, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ч. 1 ст.31 КпШС України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути звернено лише на його роздільне майно і на частку в спільній сумісній власності подружжя, яка належала б йому при поділі цього майна.

Згідно з положенннями статтей 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної гласності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Як вбачається з довідки ВРЕР УДАІ, за ОСОБА_2, саме як за фізичною особою, в період шлюбу, зареєстровано право власності на автомобілі НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с. 242).

З довідки управління держземагенства та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що за ОСОБА_2, як за фізичною особою, у період шлюбу зареєстровано право власності на будинок та земельну ділянку по провулку 1-й Транзитному, 7 в м. Житомирі (а.с. 244-246).

З відповіді податкової служби вбачається, що ОСОБА_2, як фізична особа, користується рядом рахунків у різних банківських установах (а.с. 247).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що право власності на вищевказане майно та грошові кошти, належить ОСОБА_2 як фізичній особі, є правильним.

Оскільки будь-яких доказів того, що вказане майно є собистою власністю ОСОБА_2 суду не надано, суд першої інстанції обгрунтовано задовільнив подання держвиконавця.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 20 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді