У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Млин-Михнівці» про зміну формулювання причин звільнення з роботи,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2013 року згідно з наказом № 27 вона була звільнена з роботи у приватному підприємстві «Млин-Михнівці» (далі - ПП «Млин-Михнівці») на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за втратою довір, де працювала завідуючою складом. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 3 березня 2015 року її поновлено на посаді завідуючої складу в ПП «Млин-Михнівці», але фактично не була допущена до роботи. 31 березня 2015 року вона написала заяву про надання відпустки за власний рахунок, але їй було відмовлено. Потім вона написала заяву про звільнення її з роботи за угодою сторін на підставі ст. 38 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_202/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, але їй знову було відмовлено і рекомендовано написати заяву про звільнення за власним бажанням, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_187/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>.

У зв'язку з тим, що їй ніякої роботи не доручалось вона з 1 квітня 2015 року до 6 травня 2015 року взагалі не виходила на роботу, а 6 травня 2015 року директор ПП «Млин-Михнівці» ОСОБА_3 запросила її на підприємство і в цей день видала наказ № 20 про звільнення її з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, тобто у зв'язку з прогулом без поважних причин, у цей же день отримала трудову книжку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 на підставі ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820741/ed_2015_05_14/pravo1/T990606.html?pravo=1>», ст. 235 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_901761/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> просила суд змінити формулювання підстав звільнення її з роботи із «звільнення за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнення за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України» і день звільнення з «6 травня 2015 року» на «1 квітня 2015 року».

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 липня 2015 року, залишеним без змін апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначених судових рішень.

Зокрема, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач без поважних причин не з'являлась на роботу, тому наказ від 6 травня 2015 року № 20 є законним. Крім того, після відмови звільнити ОСОБА_2 за угодою сторін відповідач запропонував їй написати заяву про звільнення за власним бажанням, однак остання не скористалась таким правом.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Млин-Михнівці» про зміну формулювання причин звільнення з роботи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 7 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник