Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/9196/14-ц Головуючий у 1 інстанції Іваненко О.В.
Провадження № 22-ц/778/4479/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

ОСОБА_2,

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК», третя особа: Сектор з питань захисту прав споживачів про розірвання договору, стягнення коштів (повернення вкладу), відсотків та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа: Сектор з питань захисту прав споживачів про розірвання договору, стягнення коштів (повернення вкладу), відсотків та стягнення моральної шкоди.

В позові зазначала, що 01.10.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено Договір №SAMDN8896 "Стандарт" про залучення внеску на депозитний рахунок. Договір укладався у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у місті Сімферополі. У відповідності до умов даного Договору вона внесла на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 31000 доларів США. Внесок був оформлений на термін 182 дні (6 місяців) до 01.04.2014 року включно. Банк відкрив їй особовий рахунок № 281, на який був зарахований внесок, згідно умов Договору. На суму вкладу нараховувались відсотки за ставкою 6,5% річних, які також зараховувались на цій рахунок.

П.1 вищезазначеного Договору було передбачено право на поповнення вкладу, чим вона згодом скористалася і додатково вносила грошові кошти, в загальній сумі - 40945,64 доларів США.

У зв'язку з тим, що вона є дружиною військовослужбовця - офіцера ОСОБА_5, у квітні 2014 року їх сім'я була переселена з м. Джанкой АР Крим до смт.Мирне Мелітопольського району, Запорізької області.

По закінченню строку дії договору, а саме в квітні 2014 року вона звернулась до відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за теперішнім місцем свого проживання з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, але їй відмовили в цьому, у зв'язку з тим, що Банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Залишок неповернутих їй коштів на момент спливу строку за Договором становить 40945,64 450. Таким чином ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язаний повернути їй отримані від неї суми депозиту та відсотки за Договором. Відмову банку в поверненні їй грошових коштів вважає безпідставною, та такою, що не відповідає вимогам закону та приводить до порушення її прав. Її неодноразові звернення на адресу головного управління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в ОСОБА_6 України не дали ніяких результатів. Повідомлення про розгляд її скарг є формальними і не містять жодних заходів реагування. Станом на 26.04.2015 р. розмір вкладу та несплачених їй процентів за договором №SAMDN8896 "Стандарт" від 01.10.2013 р. складає 44780,81 доларів США. За договором банківського вкладу вона вносила на депозитний рахунок кошти в доларах США. Вона вважає, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, зазначена вище сума вкладу та відсотків, які нараховані після закінчення строку дії договору, підлягають стягненню на її користь.

Крім того, протиправними діями, пов'язаними з невиконанням зобов'язань за Договором, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн.

Її моральні та душевні страждання, полягають в наступному: її родина, яка була вимушена пересилитися на материкову територію України, позбавлена можливості вирішиш питання щодо придбання житла та інших необхідних для них речей і вони вимушені займати орендоване житло, що тягне за собою зайві витрати. Душевних страждань їй завдає той факт. що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повертає їй суму вкладу, а також не виплачує проценти за користування вкладом. Таке штучне створення умов існування її сім'ї є результатом безпідставної відмови ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу №SAMDN8896 "Стандарт" від 01.10.2013 р. щодо повернення суми вкладу та сплати процентів за користування грошима.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд розірвати договір банківського вкладу №SAMDN8896 "Стандарт" від 01.10.2013 p., що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4; стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь суму вкладу та процентів, що нараховані за період з 02.10.2013р. по 27.04.2015р., за договором банківського вкладу №SAMDN8896 "Стандарт" від 01.10.2013р. в розмірі 44780 доларів США 81 цент, та стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь кошти у розмірі 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір банківського вкладу №SAMDN8896 "Стандарт" від 01.10.2013 p., що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 суму вкладу та процентів, що нараховані за період з 02.10.2013 р. по 27.04.2015 p., за договором банківського вкладу №SAMDN8896 "Стандарт" від 01.10.2013р. в розмірі 44780 доларів США 81 цент, що на момент розгляду справи еквівалентно 944198,90 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у сумі 3897,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відмовою задовольнити вимоги позивача про повернення суми вкладу відповідач порушив охоронювані законом майнові права вкладника, Банком не були виконані свої зобов'язання за договором, в зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню сума вкладу, відсотки та моральна шкода. Колегія суддів вважає висновок суду законним та обґрунтованим з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.10.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено договір № SAMDN8896 «Стандарт» про залучення внеску на депозитний рахунок. За умовами договору сума вкладу становить 31 000 дол. США, вклад оформлюється на строк 182 дні по 01.04.2014р. включно, на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 6,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць, з можливістю додаткового поповнення рахунку (а.с. 13).

В квітні 2014р. позивач разом із сім»єю були переселені з АР Крим м. Джанкой до смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області та звернулася за місцем проживання до банку з вимогою повернення вкладу з процентами. Однак банком було відмовлено у виплаті.

ОСОБА_4 є громадянкою України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання представника відповідача на те, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не повинен повертати депозит, оскільки кошти вносились у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договір про заощадження № SAMDN8896 від 01.10.2013 року був укладений між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ КБ "ПриватБанк" як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Отже, Кримське регіональне управління ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до ст. 95 ЦК України, є філією, що розташована поза місцезнаходженням юридичної особи і не є юридичною особою, а відтак не може нести самостійну відповідальність перед клієнтом.

За п. 5 Постанови Правління ОСОБА_6 Банку України від 06 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", банки, в тому числі і ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити ОСОБА_6 банк України.

Статтею 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

ОСОБА_7 за своїми зобов'язаннями не вирішив вимогу позивача, то право позивача як вкладника підлягає захисту за рішенням суду.

За таких обставин суд першої інстанції вірно виходив із того, що Банком не виконано зобов'язань за договором банківського вкладу щодо повернення суми вкладу і процентів, а тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми банківського вкладу, відсотків за його користування та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" не спростовують висновків суду, виходячи з такого.

За змістом законодавства, що регулює спірні правовідносини, для відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 суд має встановити факт припинення зобов'язань за укладеним нею з ПАТ КБ "ПриватБанк" договором про заощадження. Вичерпний перелік підстав припинення зобов'язань наведено у гл. 50 ЦК України. Жодної з цих підстав по справі не встановлено. Зокрема, ПАТ КБ "ПриватБанк" не доведено, що внаслідок окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим воно не може виплатити ОСОБА_4 кошти за договором банківського вкладу між ними (ті обставини, що сторони його уклали у Автономній Республіці Крим і що відповідач не має доступу до майна, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим, самі по собі не свідчать про неможливість виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем за цим договором). Крім того, частина 1 ст. 625 ЦК України прямо й конкретно приписує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на ч. 1 ст. 3, ч. 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", як на одну з підстав відхилення вимог ОСОБА_4 є юридично неспроможним, оскільки ці норми права, як і весь Закон, на спірні правовідносини, що виникли з укладеного сторонами договору банківського вкладу, не поширюються.

Обґрунтовуючи необхідність відмови у задоволенні позову, ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається також і на судові рішення Центрального районного суду м. Сімферополя, одним з яких майновий комплекс Філії "Кримське регіональне управління" ПАТ КБ "ПриватБанк" передано у довірче управління створеній у Російській Федерації автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників", а другим - ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язано припинити протиправне невиконання зобов'язань за договорами банківського вкладу й банківського рахунку. Проте, ці рішення постановлено за законодавством Російської Федерації і суду не надано доказів, що на території України їх легітимізовано - визнано й звернуто (пред'явлено) до виконання.

Надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог є належними й допустимими і такими, що відповідачем не спростовані. Апеляційний суд дійшов цих висновків з врахуванням і того, що відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", у зобов'язаннях, що виникають з договорів банківського вкладу, ведення бухгалтерського обліку операцій щодо руху банківського вкладу покладається на банк, а не на вкладника. У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 вищезазначеної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи те, що позивачем доведено порушення її права з боку відповідача на повернення коштів, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість стягнення судом першої інстанції моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Доводи апелянта про безпідставність стягнення моральної шкоди через відсутність такої відповідальності за договором, а відносини між сторонами повинні регулюватися саме укладеним договором, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки моральна шкода в даному випадку стягується не за порушення умов договору, а за неправомірні дії відповідача щодо відмови в поверненні коштів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ПАТ КБ "ПриватБанк" обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ПАТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: