Справа № 307/1472/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БОДНАР О.В., ДЖУГИ С.Д.

при секретарі МАРИНЕЦЬ Д.М.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області та Тячівська районна державна адміністрація Закарпатської області, про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та на виїзд дитини за кордон без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 19 травня 2015 р., -

в с т а н о в и л а :

30.04.2015 ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи наступним. Сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб між сторонами розірвано рішенням Тячівського районного суду від 13.08.2012, син перебуває на утриманні та вихованні матері. Батьки дитини проживають окремо. Мати має реальну можливість забезпечити дитині відпочинок і оздоровлення в США та країнах Європи, вона звернулася до батька дитини по згоду на виготовлення проїзного документа дитини та на виїзд дитини за кордон, однак, такої не отримала.

Між тим, така відмова є безпідставною, суперечить інтересам дитини та не відповідає нормам українського і міжнародного законодавства, відповідно до якого особа має свободу пересування, право на виїзд з України та на повернення додому, особа, в т.ч., дитина, не може бути протиправно обмежена в реалізації своїх особистих немайнових прав, дитина вправі виїжджати за кордон у супроводі одного з батьків, а спори з іншим з батьків, який не дає відповідної згоди, вирішуються судом, за рішенням якого можуть бути оформлені проїзні документи та здійснений виїзд дитини за кордон.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив: дозволити ГУ ДМС України в Закарпатській області виготовлення документів на право виїзду за кордон на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дозволити виїзд дитини за кордон у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди на те батька дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Тячівського районного суду від 19.05.2015 позов задоволено частково: дозволено виготовлення документів дитини для виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 України, та його тимчасовий виїзд за кордон на період шкільних канікул до США, в т.ч., через країни Європи, у супроводі матері ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3. В решті позову відмовлено.

Відповідач рішення суду оскаржив, вважає його незаконним та необґрунтованим. Вказує, зокрема, що: дитина не перебуває на повному утриманні матері і він як батько бере участь в утриманні та вихованні дитини; позивач надав суду сумнівні документи, якими обґрунтовував свої доводи щодо можливості поїздки до США, а також мати не надала точних відомостей про своє місце роботи, про матеріальну спроможність здійснити таку поїздку, про конкретний пункт (пункти) призначення за кордоном у США та у країнах Європи; відпочинок і оздоровлення дитини можуть бути забезпечені і в Україні; суд, визначивши можливість виїзду до США через країни Європи, вийшов за межі позовних вимог.

Водночас, відповідач діючи в інтересах дитини все ж надав нотаріально посвідчену згоду на виготовлення проїзних документів дитини та на її виїзд за кордон, проте, з конкретизацією часу виїзду дитини до США на строк до 01.09.2015, тому підстав для вирішення спору в суді вже немає, по суті, сторони домовилися в позасудовому порядку про всі питання. Однак, позивач вже може бути за кордоном і може не зявитися до суду, що може перешкодити завершенню спору мировою угодою сторін, тому позивач написав заяву про визнання апеляційної скарги.

Навівши такі доводи, апелянт просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_1, який апеляцію не визнав, розглянувши справу на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості, доведеності у відповідній частині та з необхідності забезпечення можливості реалізації дитиною її особистих немайнових прав. Суд правильно застосував у спірних правовідносинах норми матеріального права, якими вони регулюються, рішення суду по суті спору вірне, відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шлюб між якими, що був укладений 24.02.2006, розірвано чинним рішенням Тячівського районного суду від 13.08.2012, сина колишнього подружжя залишено на утриманні та вихованні матері, з якою він і проживає, батьки дитини проживають окремо (а.с. 4-7, 26). Тячівська райдержадміністрація як орган опіки та піклування розглянула звернення матері дитини щодо надання дозволу на виготовлення дитині проїзних документів та на її тимчасові виїзди за кордон без згоди батька і своїм висновком від 29.04.2015 вих. № 124 надала дозволи матері дитини на виготовлення для сина ОСОБА_5 проїзних документів (паспорта) для виїзду за кордон та на тимчасові виїзди дитини за кордон на відпочинок, оздоровлення, а також з метою поглибленого вивчення англійської мови, без згоди батька дитини (а.с. 17). Орган опіки та піклування встановив, зокрема, що батько дитини не давав згоди, про яку просила мати дитини, а мати працює на розташовану в США компанію «GVO» агентом технічної підтримки англомовних та російських клієнтів.

Зазначене відповідає змісту запрошення, надісланого компанією Global Virtual Opportunities Inc., 6701 Guada Coma Drive, Schertz, Texas 78154 USA на імя ОСОБА_2 з метою проходження стажування в сфері інтернеттехнологій та підвищення кваліфікації в період з 01.06. по 15.09.2015, що містить зобовязання компанії забезпечити її житлом, транспортом, заробітною платою за законами США, а також, за необхідності, послугами дитячої кімнати (а.с. 8). Таким чином, місцезнаходження компанії, яка запросила позивача ОСОБА_2 на стажування, точно визначене за адресою: США, Техас, місто Шерц, Гуада Кома Драйв, 6701, що уможливлює та означає фактично визначення і місця перебування матері з дитиною за кордоном, реквізитів приймаючої сторони, відповідний контакт тощо.

Ці факти відповідачем не спростовані, рішення органу опіки та піклування не оспорювалося.

Як випливає з матеріалів справи, з правової позиції відповідача, на час звернення матері дитини до суду з позовом батько не давав своєї згоди на виготовлення дитині проїзних документів (паспорта) для виїзду за кордон та на тимчасові виїзди дитини за кордон у супроводі матері. Доказів досягнення між батьками згоди зі спірного питання на момент ухвалення рішення судом першої інстанції немає. Поряд із цим, до апеляційної скарги батько дитини додав посвідчені нотаріально 19.05.2015: свою заяву про надання згоди сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на поїздку до США в період з 19.05.2015 по 01.09.2015 у супроводі матері ОСОБА_2, яка забезпечить вчасне повернення дитини в Україну; спільну заяву батьків дитини з метою одержання візи для вїзду до США та для одержання всіх необхідних документів про гарантії відшкодування будь-яких витрат, повязаних з перебуванням за кордоном дитини; спільну заяву батьків дитини про видачу дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в усіх заявах батьки засвідчили, що підстав, які б відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII) обмежували право виїзду їх сина за кордон, немає (а.с. 44-46). До апеляції додано й копію заяви позивача ОСОБА_2 від 19.05.2015, адресованої апеляційному суду, про те, що вона визнає апеляційну скаргу на рішення суду від 19.05.2015, не заперечує проти скасування рішення суду, оскільки спір між сторонами вирішено за їх згодою (а.с. 43).

Як випливає з наведеного, компроміс батьками був досягнутий, а зазначені документи були складені вже після закінчення розгляду судом справи, що підтвердив апеляційному суду й представник позивача. Водночас представник сторони визнавши, що заяву стосовно апеляційної скарги писала мати дитини, звернув увагу суду на те, що на той момент не було підстави для такої заяви, не було апеляційної скарги та сторона не була обізнана ані з повним текстом рішення суду, ані зі змістом апеляції і написала заяву вимушено, маючи, з огляду на позицію відповідача, на меті забезпечити можливість негайного врегулювання питання, позаяк час для одержання візи США і, відповідно, для своєчасного виготовлення необхідних документів, залишався вкрай обмежений.

Таким чином, саме по собі досягнення сторонами певної згоди після ухвалення судом рішення в справі, тобто, обставини, яких не існувало на час ухвалення рішення і які виникли пізніше, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Сторони, за наявності відповідної згоди між собою, мають право і можливість не вимагати виконання рішення суду, врегулювати свої стосунки договором, діяти в інший спосіб, що не суперечить закону та не порушує нічиїх прав. Заява позивача від 19.05.2015 про визнання апеляційної скарги, яка, в свою чергу, датована 22.05.2015 і надійшла до суду 25.05.2015 (а.с. 39-42), не має правового значення, не може тягти жодних правових наслідків і не може братися судом до уваги, оскільки визнання на майбутнє фактів, обставин, правових аргументів, щодо яких невідомо, чи вони існують, чи існуватимуть і якщо так, якими будуть правові підстави для відповідних фактів, дій, документів, якою буде їх правова природа, зміст документів тощо не ґрунтується на законі та суперечить здоровому глузду.

Доводи апелянта про його участь в утриманні дитини не мають значення в контексті предмету спору, міркування про достатність можливостей для відпочинку та оздоровлення дитини в Україні не можуть слугувати перешкодою для реалізації дитиною її особистих немайнових прав, про які йдеться, крім того, є припущеннями, як припущеннями, що суперечать обставинам справи, є й міркування про матеріальну неспроможність матері забезпечити дитині поїздку, про відсутність даних про місце призначення і т.ін. Вказівка в рішенні суду про можливість виїзду до США в тому числі через країни Європи не може бути визнана виходом за межі позовних вимог, оскільки країна виїзду (США) судом конкретно визначена, при цьому, особа не може бути необґрунтовано позбавлена права та можливості (бути обмежена в праві та можливості) планувати конкретний маршрут поїздки, види транспорту, пункти пересадки, транзитні країни, повязані з цим витрати тощо, про що, власне, і йдеться. Суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість та неконкретність заперечень батька як проти виготовлення вищевказаних документів дитині, проти її тимчасового виїзду за кордон у супроводі матері, так і проти позову матері. Попри це, як видно з рішення суду, певні доводи батька дитини були усе ж значною мірою враховані судом, який задовольнив позов лише частково, визначив конкретну країну перебування дитини, час тимчасового виїзду протягом шкільних канікул, чим істотно обмежив відповідні параметри щодо перебування дитини за кордоном і позивач таке рішення не оскаржував. Зрештою, батько потім і сам погодився на поїздку дитини.

Отже, рішення суду відповідає положенням ст. 33 Конституції України, ст. 3 п. 1, ст. 10 п. 2 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_1 Української РСР від 27.02.1991, ст. 7 ч. 8 СК України, ст.ст. 269, 270, 271, ст. 272 ч. 1, ст. 274, ст. 275 ч. 1, ст. 313 ч.ч. 1, 3, 4 ЦК України, ст.ст. 1, 3, ст. 4 ч. 2 Закону № 3857-XII, п. 4 пп. 2 абз. 9 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, п.п. 2, 3, п. 20 пп. 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152, за змістом яких обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Конституцією України, можливе лише у випадках, передбачених нею, обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених ЦК України та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними, дитина не може бути необґрунтовано обмежена у здійсненні особистих немайнових прав, у т.ч., у праві виїзду за кордон з одним з батьків, з яким проживає. Законодавчих підстав для обмеження права ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері, яка діє в інтересах дитини, на оформлення відповідних документів, на тимчасовий виїзд за кордон немає, відповідні права підлягають захисту судом, зокрема, і від безпідставних та необґрунтованих заборон щодо цього іншого з батьків дитини.

Заперечення батька щодо виготовлення дитині проїзного документа та її тимчасового виїзду за кордон, доводи апеляції не відповідають положенням законодавства, обґрунтовуються посиланнями на обставини, що не мають правового значення у контексті захисту особистих немайнових прав дитини. Такі заперечення відповідача не ґрунтуються на конкретних нормах закону, на фактах, повязаних саме з дитиною, які б слугували підставами для застосування відповідних обмежень, загалом заперечення проти позову та доводи апеляції ґрунтуються по суті на припущеннях, на яких не може ґрунтуватися доказування (ст. 60 ч. 4 ЦПК України). Тож необґрунтована відсутність згоди батька на виготовлення дитині документів та на її тимчасовий виїзд за кордон, обмеження немайнових прав дитини фактично нічим не обґрунтованим розсудом батька, що мало місце на момент вирішення справи судом, порушує права дитини.

Відтак, рішення ухвалено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, воно відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, дії, що мали місце, і документи, що були складені після ухвалення судом рішення, не вказують на його незаконність, навпаки, додатково свідчать про обґрунтованість рішення суду по суті, доводи апеляції законності, обґрунтованості та справедливості рішення не спростовують та не дають підстав для його скасування з відмовою в позові, тому на підставі ст. 308 ЦПК України скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Тячівського районного суду від 19 травня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді