АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мірмохаммадмехді Сеєд Мехді про визнання нерухомого майна особистою власністю,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року,

встановила:

у липні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою власністю, посилаючись на те, що фінансування будівництва вказаної квартири здійснювалось нею за власні кошти, однак свідоцтво про право власності було видано їй 27 квітня 2006 року - під час перебування її у шлюбі з відповідачем, який вважає спірну квартиру власністю подружжя.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року позов було задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на 9585/10000 частин АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - право власності на 415/10000 частин вказаної квартири.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

При зверненні до суду, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що 21.04.2005 р. вона уклала з АКБ «Аркада» Договір про участь у Фонді фінансування будівництва за програмою АТ «Київміськбуд». Після завершення будівництва їй 27.04.2006 р. було видано Свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1. 30.07.2005 р. вона уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано 16.04.2014 р. Оскільки будівництво квартири було профінансовано за її особисті кошти та за кошти її батька, вона просить визнати квартиру її особистою приватною власністю.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року позов було задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на 9585/10000 частин АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 - право власності на 415/10000 частин вказаної квартири.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що кошти в сумі 401 363 грн. 07 коп. були внесені позивачем ще до реєстрації шлюбу, а тому її є особистим майном. Інша частина - 36 342 грн. 46 коп. були сплачені позивачем вже після реєстрації шлюбу, а тому суд визнав їх спільним сумісним майном подружжя. Судом було визначено частки кожного з подружжя та правильно обчислено розміри часток в квартирі відповідно до встановленого: за позивачем - 9 585/10 000, а за відповідачем - 415/10 000.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, оскільки всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки вирішив питання про права відповідача, який позовні вимоги не заявляв, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач при зверненні до суду зазначала, що статус квартири як спільного сумісного майна подружжя перешкоджає їй розпоряджатися квартирою без згоди колишнього чоловіка. У відповідності до встановленого в ході розгляду справи розміру коштів, які були внесені позивачем до шлюбу та після реєстрації шлюбу, суд першої інстанції і визначив частку позивача.

Посилання позивача на те, що всі кошти, які були сплачені за Договором про участь у фінансуванні будівництва, в тому числі і після реєстрації шлюбу, є її особистими коштами, були перевірені судом першої інстанції та правильно оцінені як недоведені. Як видно з матеріалів справи, позивач в ході розгляду справи зазначала лише, що всі сплачені за Договором кошти були її особистими заощадженнями та надані її батьками. При цьому позивач не уточнювала точний розмір її особистих заощаджень та розмір, коштів, які були передані батьками та на яких підставах. В додатку до апеляційної скарги міститься заява від імені ОСОБА_1 (а/с86), в якій вона вказує, що кошти, сплачені за кватиру є її особистими, оскільки були надані її батьком та одночасно вказує,що кошти були отримані у борг від батьків.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача надав заяву від імені батька позивача - ОСОБА_3, в якій він стверджує, що передав дочці у борг 500 000 грн. Вказана заява не може розглядатись як належний доказ по справі, оскільки ОСОБА_3 не був допитаний в якості свідка по справі, а зміст цієї заяви суперечить поясненням позивача, оскільки зазначена сума перевищує суму, сплачену за придбання квартири. Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не вимагав від позивача додаткових доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 760/14867/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4486/2015

Головуючий у суді першої інстанції:Українець В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.