У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_4, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Йосипенка Віталія Васильовича, третя особа - виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради, про визнання правочинів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 21 березня 2013 року просила визнати недійсними пункти 1.5, 1.6, 2.1 кредитного договору № 804/6/05/2007/840к/2229, укладеного 4 травня 2007 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»); визнати недійсним договір іпотеки № 804/6/05/2007/840к/2229, укладений 4 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4; визнати недійсним договір поруки № 804/6/05/2007/840к/2229, укладений 4 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3; зобов'язати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Йосипенка В.В. виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, що було передане за оспорюваним договором іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що пункти 1.5, 1.6, 2.1 кредитного договору та договір іпотеки порушують права та інтереси її неповнолітніх дочки та онука, які проживали в іпотечному майні на час їх укладення, про що свідчить відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення цих договорів; під час нотаріального посвідчення оспорюваного договору іпотеки приватний нотаріус допустив порушення глави 6 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5; вона не підписувала оспорюваний договір поруки та не заповнювала анкету поручителя, оскільки на час його укладення перебувала за кордоном.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2014 року позовні вимоги, заявлені в інтересах дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки від 4 травня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенком В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1332. Зобов'язано приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Йосипенка В.В. виключити із Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1, які було внесено до цих реєстрів на підставі договору іпотеки від 4 травня 2007 року. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові про визнання правочинів недійсними.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року виправлено описку в резолютивній частині рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року, зазначивши: скасувати рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору іпотеки від 4 травня 2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, а також у частині зобов'язання приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Йосипенка В.В. виключити із Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1, які було внесено до цих реєстрів на підставі договору іпотеки від 4 травня 2007 року з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цій частині.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року про виправлення описки, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 вересня 2014 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 24 грудня 1983 року до 13 травня 2010 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Згідно із договором купівлі-продажу від 1 грудня 2005 року ОСОБА_4, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, продав ОСОБА_9 житловий будинок АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 4 травня 2007 року ОСОБА_9 продала ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1.

4 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 804/6/05/2007/840к/2229, за умовами якого останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі 76 392,90 доларів США для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 4 травня 2007 року.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору надання кредиту відбувається лише за умови підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки щодо житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно із п. 1.6 кредитного договору ВАТ КБ «Надра» у забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, штрафних санкцій за цим договором, банк у день укладення цього договору укладає з ОСОБА_3 договір поруки.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору у забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, штрафних санкцій він у день укладення цього договору укладає із ВАТ КБ «Надра» договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1.

4 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 804/6/05/2007/840к/2229, відповідно до якого останній на виконання вимог п. п. 1.6, 2.1 кредитного договору передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1.

4 травня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3, від імені якої на підставі довіреності від 30 листопада 2005 року діяв ОСОБА_4, укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед ПАТ КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до даних будинкової книги житлового будинку АДРЕСА_1, станом на 4 травня 2007 року у ньому було зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 (із 25 вересня 1998 року), ОСОБА_3 (із 25 вересня 1998 року), ОСОБА_8 (із 25 вересня 1998 року) та ОСОБА_10 (із 25 квітня 2006 року).

Із довідки від 14 січня 2013 року вбачається, що виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради, який є органом опіки та піклування, не надавав дозволу на укладення оспорюваних ОСОБА_3 правочинів.

Визнавши недійсним договір іпотеки від 4 травня 2007 року та зобов'язуючи приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Йосипенка В.В. виключити із Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про іпотеку та заборону відчуження іпотечного майна, які було внесено до цих реєстрів на підставі договору іпотеки від 4 травня 2007 року, суд першої інстанції виходив із того, що укладення ОСОБА_4 оспорюваного договору іпотеки без згоди органу опіки та піклування порушує права його неповнолітнього онука ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого на час укладення договору було зареєстроване у будинку, який є предметом іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові у цій частині апеляційний суд виходив із того, що системний аналіз положень ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави дійти висновку, що попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається виключно у разі, коли власником відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. Оскільки ОСОБА_4 не є батьком неповнолітнього ОСОБА_10, чи особою, яка його замінює, місце проживання якого зареєстровано в будинку, який є предметом іпотеки, то ОСОБА_4 мав право розпоряджатись таким майном без згоди органу опіки та піклування. Апеляційний суд також дійшов висновку, що у позивача ОСОБА_3 відсутні повноваження на представництво в суді інтересів онука ОСОБА_10, а її дочка ОСОБА_6, в інтересах якої також пред'явлено зазначений позов, на час звернення ОСОБА_3 до суду досягла повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/435-15/conv/print930193>, п'ятою <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/435-15/conv/print930193> та шостою статті 203 <http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/435-15/conv/print930193> цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваних правочинів) визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваних правочинів) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

З огляду на викладене, висновок апеляційного суду про те, що попередню згоду на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, мають отримувати батьки чи особи, які їх замінюють, відповідає нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд також виходив із того, що згідно із договором купівлі-продажу від 1 лютого 2005 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_9 купила житловий будинок АДРЕСА_1. Дійсність цього договору ніким не оспорена. За умовами цього договору купівлі-продажу продавці зобов'язались знятися з реєстрації та звільнити будинок в 10-денний строк. ОСОБА_8 такі зобов'язання не виконав та зареєстрував у зазначеному будинку свого новонародженого сина ОСОБА_10, 2006 року народження.

Із матеріалів справи вбачається, що на час реєстрації місця проживання ОСОБА_10 у житловому будинку АДРЕСА_1 власником цього будинку була ОСОБА_9, а на час укладення договору іпотеки від 4 травня 2007 року - ОСОБА_4

Згідно із договором купівлі-продажу від 4 травня 2007 року ОСОБА_4 купив у ОСОБА_9 житловий будинок АДРЕСА_1 без будь-яких застережень (а.с. 57, т.3).

Таким чином, факт реєстрації місця проживання онука ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_1, власником якого на час його реєстрації була ОСОБА_12, не дає підстави вважати, що укладення новим власником цього будинку ОСОБА_4 договору іпотеки будинку порушує права неповнолітнього ОСОБА_10

Не можна погодитись із висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_3 не може здійснювати судове представництво інтересів свого онука.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Згідно із ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Таким чином, СК України діду і бабі надано право процесуального представництва щодо всіх порушених прав та інтересів внуків без надання їм спеціальних повноважень, за умови доведення споріднення.

Установивши, що ОСОБА_3 є рідною бабою неповнолітнього ОСОБА_10, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність у неї повноважень на представлення його інтересів у суді.

Проте такий висновок апеляційного суду не дає підстави для скасування рішення апеляційного суду , оскільки в позові відмовлено також з іншої підстави.

З огляду на викладене, із мотивувальної частини рішення апеляційного суду підлягає виключенню посилання на відсутність у ОСОБА_3 повноважень на звернення до суду за захистом прав малолітнього онука ОСОБА_13, 2006 року народження.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_07_05/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2012_07_05/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року залишити без змін, виключивши із мотивувальної частини рішення апеляційного суду Херсонської області від 22 січня 2015 року посилання на відсутність у ОСОБА_3 повноважень на звернення до суду за захистом прав малолітнього онука ОСОБА_13, 2006 року народження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

А.С. Олійник