Справа № 1308/2-278/11 Головуючий у 1 інстанції: Кобзар В.М.
Провадження № 22-ц/783/392/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2012 року у справі за позовом Кредитної спілки «Альянс Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третіх осіб: УДАІ ГУМВСУ у Львівській області, Товарної біржі «ДЕКЛЕ», про визнання ОСОБА_4 недобросовісним набувачем, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, вилучення автомобіля, визнання недійсною зміну державного реєстраційного номера та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2010 року Кредитна спілка «Альянс Україна» звернулася в суд з вищезазначеним позовом.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 недобросовісним набувачем автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В.

Визнано недійсним Договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В, укладений 16.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований товарною біржою «ДЕКЛЕ» в м. Жовква Львівської області.

Вилучено у громадянина ОСОБА_4 автомобіль марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано недійсною зміну державного реєстраційного номеру Предмету застави - автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В з НОМЕР_2 на НОМЕР_1 та недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС у Львівській області.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь Кредитної спілки «Альянс Україна» сплачений ними судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. (вісім гривень 50 копійок) та оплату за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 37.00 грн. (тридцять сім) гривень.

27 липня 2012 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2012 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову КС «Альянс Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третіх осіб УДАІ ГУМВСУ у Львівській області, Товарної біржі «Декле» про визнання недобросовісним набувачем, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, вилучення автомобіля, визнання недійсною зміну державного реєстраційного номера та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відмовлено.

22 листопада 2013 року Кредитна спілка «Альянс Україна» подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року касаційну скаргу Кредитної спілки «Альянс Україна» задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який вважає його незаконним і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що між позивачем і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким способом забезпечення виконання зобов'язання була застава та порука. Він виступав у договорі застави від 26.12.2007 року за реєстровим № 1771 як майновий поручитель, оскільки був власником предмета застави - автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4, 2006 р.в. У зв'язку із скрутним матеріальним становищем, 31.10.2008 року між ним і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, оскільки термін кредитного договору завершився 26.06.2008 року та жодних перешкод для укладення договору купівлі продажу він не вбачав. Стверджує, що КС «Альянс Україна» не повідомило його про невиконання зобов'язання боржником і звернулося з вищезазначеним позовом після спливу майже двох років після закінчення строку кредитного договору. Крім цього, судом не враховано, що Жовківським РВ ГУ МВСУ у Львівській області розглядалося питання про порушення кримінальної справи щодо нього за незаконне відчуження автомобіля. Постановою від 17 серпня 2009 року відмовлено в порушенні кримінальної справи та встановлено, що ОСОБА_5 завірив його, що кредит погашено. Звертає увагу, що у Жовкіському МРЕВ ДАІ УМВСУ у Львівській області встановлено факт відсутності заборони відчуження належного йому автомобіля. Судом не взято до уваги клопотання про виклик в судове засідання представника ДАІ, який проводив реєстрацію спірного автомобіля для надання пояснень щодо правомірності такої перереєстрації. Крім цього, суд ухвалив рішення без участі інших відповідачів по справі, не допитав їх у судовому засіданні та не з'ясував відомих їм обставин. Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2012 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

26 грудня 2007 року між Кредитною спілкою «Альянс Україна» та ОСОБА_5 укладено Договір кредиту № 0561-07к ЛВ, згідно якого, позичальнику надано кредит в сумі 105 000,00 гривень, які позичальник зобов'язувався повернути до 26.06.2008 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань між позичальником - ОСОБА_5, Кредитною спілкою «Альянс Україна» та ОСОБА_2 укладено договір застави від 26.12.2007 року. Предметом застави є автомобіль марки ТОYОТА Саmrу 2.4., 2006 року випуску, колір - сірий, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан -В, реєстраційний номер НОМЕР_2. Власником заставного майна, тобто заставодавцем - майновим поручителем є ОСОБА_2, якому Предмет застави належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС України у Львівській області 01.08.2006 року (а.с. 16-17, 21).

29.12.2007 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі договору застави, реєстраційний номер 1771 від 26.12.2007 року, внесено реєстраційний запис про обтяження Предмета застави (а.с. 20).

У зв'язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_5 зобов'язань за Договором кредиту щодо повернення кредиту та відсотків за користування ним, Кредитна спілка «Альянс Україна» в особі Львівського відділення КС «Альянс Україна» звернулася із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави, відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» (а.с. 182).

Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (надалі - «ЛМНО») Колодій О.Я. 01 жовтня 2008 року вчинено виконавчий напис № 1434 про звернення стягнення на Предмет застави, що належить відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 18).

ВДВС Жовківського РУЮ 18.02.2009 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1434, виданого 01.10.2008 року приватним нотаріусом ЛМНО про звернення стягнення на Предмет застави, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, виданого Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС України у Львівській області 01.08.2006 року (а.с. 22).

25.03.2009 року ВДВС Жовківського РУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Державним виконавцем встановлено, що майно, на яке слід звернути стягнення - предмет застави, відчужено заставодавцем - ОСОБА_2 і згідно повідомлення ВРЕР ДАІ № 297 від 17.03.2009 року предмет застави - автомобіль на праві власності не зареєстрований за ОСОБА_2 та відсутній у нього (а.с. 23).

Згідно п. 3.1.17 Договору застави заставодавець-майновий поручитель зобов'язаний не відчужувати Предмет застави та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (не передавати в оренду, не надавати в користування іншим особам), не змінювати державного реєстраційного номеру та номерів агрегатів Предмету застави без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя (а.с. 16, на звороті).

16.10.2008 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу автомобіля марки ТОYОТА Саmrу 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 без погодження із заставодержателем (а.с. 133), змінено, як зазначено в рішенні районного суду, державний реєстраційний номер автомобіля на НОМЕР_1 та 31.10.2008 року Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС України у Львівській області ОСОБА_4 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Районний суд задовольняючи позов виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 без погодження із заставодержателем відчужив предмет застави шляхом укладення Договору купівлі-продажу автомобіля з відповідачем ОСОБА_4

За положеннями чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу».

Закон прямо покладає на заставодавця обов'язок запитати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов'язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди.

Згідно п. 3.1.17 договору застави заставодавець також не має права розпоряджатися заставленим майном без згоди заставодержателя.

Відповідно до Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (набрав чинності з 1 січня 2004 року) з метою виконання зобов'язання, 29.12.2007 року до Державного реєстру застав рухомого майна було внесено запис про реєстрацію обтяжень предмета застави - автомобіля.

Отже усупереч указаним положенням матеріального права й договору застави ОСОБА_2 відчужив майно, яке перебувало в заставі кредитної спілки й обтяження якого було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції з огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання ОСОБА_4 недобросовісним набувачем автомобіля та визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного 16.10.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Проте, не може бути залишене в силі рішення суду в частині вилучення у громадянина ОСОБА_4 автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

- передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

- продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

- відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

- переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року, яким ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» доповнено п. 5, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Таким чином, суд не врахував, що звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса, яке вчинене 01 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я., не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитна спілка з позовом до суду про звернення стягнення на заставлене майно у відповідності до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» не зверталася, тому заставлене майно не може бути передано кредитній спілці з метою подальшого звернення стягнення на нього, як на предмет застави.

Крім того слід зазначити, що позивач, заявивши вимогу про вилучення у громадянина ОСОБА_4 спірного автомобіля, взагалі не вказав кому його передати після вилучення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що в позовній вимозі, щодо вилучення у громадянина ОСОБА_4 автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1, - слід відмовити, перед тим рішення районного суду в частині задоволення позовної вимоги щодо вилучення у громадянина ОСОБА_4 автомобіля, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, - скасувати.

Не можна погодитись і з рішенням суду в частині визнання недійсною зміну державного реєстраційного номеру Предмету застави - автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В з НОМЕР_2 на НОМЕР_1 та, відповідно, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС у Львівській області, з огляду на таке.

Компетенція суддів загальної юрисдикції визначається ст. ст. 15, 16 ЦПК України.

За положеннями ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до положень ст. ст. 17, 18 КАС України спори щодо неправомірних дій або бездіяльності органів державної влади відносяться до юрисдикції адміністративних судів України.

Оскільки питання щодо скасування державної реєстрації транспортного засобу, а в даному випадку - визнання недійсною зміну державного реєстраційного номеру та визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не відноситься до компетенції загальних судів, а спори щодо неправомірних дій органів державної влади з цих питань відносяться до юрисдикції адміністративних судів, судове рішення у цій частині слід скасувати, провадження у справі в цій частині закрити відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували зміну державного реєстраційного номера предмету застави - автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В, - з НОМЕР_2 на НОМЕР_1, а також видачу Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС у Львівській області свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції помилково стягнув солідарно з відповідачів у користь позивача судовий збір, оскільки відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України передбачена солідарна відповідальність лише за виконання обов?язку, який встановлений законом або договором, а тому з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь Кредитної спілки «Альянс Україна» слід стягнути понесені ним судові витрати порівну з кожного.

Тому рішення районного суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 205 ч. 1 п. 1, 310 ч. 1, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2012 року в частинах: вилучення у громадянина ОСОБА_4 автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнання недійсною зміну державного реєстраційного номеру Предмету застави - автомобіля марки TOYOTA Camry 2.4., 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, тип ТЗ - легковий седан - В з НОМЕР_2 на НОМЕР_1 та недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Жовківським МРЕВ ДАІ УМВС у Львівській області, - скасувати.

Провадження у справі в частині позову про визнання недійсною зміну державного реєстраційного номера та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - закрити.

В позові Кредитної спілки «Альянс Україна» про вилучення автомобіля - відмовити.

Рішення суду в частині «солідарного» стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь Кредитної спілки «Альянс Україна» сплачених нею судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп. (вісім гривень 50 копійок) та оплату за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 37.00 грн. (тридцять сім) гривень - змінити, зазначивши про стягнення замість «солідарно» - «в рівних частинах - по 15,17 грн. (п?ятнадцять гривень 17 копійок) з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Штефаніца Ю.Г.