АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 липня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

за участю секретаря Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон АН» до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності, за апеляційною скаргою заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року,

у с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ТОВ «Фотон АН» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року позов задоволено. Розірвано договір про здійснення відновлення з реконструкцією існуючої житлової будівлі від 4 червня 2013 року, укладений між ТОВ «Фотон АН» та ОСОБА_2 Визнано за ТОВ «Фотон АН» право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 136 кв.м та житловою площею 95,5 кв.м. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 429,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту ДАБІ у м. Києві, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд в порушення вимог закону визнав за ТОВ «Фотон АН» право власності на спірне нерухоме майно, незважаючи на те, що воно не було введено в експлуатацію, та ухвалив _________________________________________________________

Справа № 754/2968/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7003/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Сенюта В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

рішення, яке стосується інтересів держави, не залучивши до участі у справі відповідні органи. Також посилався на порушення судом правил виключної підсудності, зважаючи на те, що житловий будинок розташований у Шевченківському районі м. Києва.

Заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність. на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції представник Київської міської ради Самелюк К.О. подану заступником прокурора Шевченківського району м. Києва апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України подав письмові пояснення де підтримує апеляційну скаргу прокурора та просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Представник ТОВ «Фотон АН» - Опаріна А.Л. заперечує проти апеляційної скарги, зазначає, що судом ухвалене законне рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення Деснянського районного суду залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 04.06.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю Фотон АН» та ОСОБА_2 укладено Договір про здійснення відновлення з реконструкцією існуючої житлової будівлі, на виконання якого позивач закінчив відновлення з реконструкцією існуючої житлової АДРЕСА_1, отримав технічний паспорт на зазначену будівлю, а відповідач фактично оспорює право власності позивача.

Між тим з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації. право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону піддягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, ст. 392 ЦК України застосовуються у випадку коли захищається існуюче право власності, набуте на законних підставах.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів того, що позивач є власником у розумінні ЦК України суду не надано.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про основи містобудування" зазначено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Відтак, здійснення самовільного будівництва без затвердженого установленого порядку проектної документації та дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві суперечить встановленому порядку будівництва.

З огляду на вищевказані вимоги права, обставини завершеності будівництва, його відповідності вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, прийняття до експлуатації має доказуватись саме зареєстрованим сертифікатом відповідності.

Не оформлення позивачем дозвільних документів, свідоцтва відповідності та правоустановчих документів прямо вказує на порушення ним вимог містобудівного та іншого законодавства при здійсненні будівництва.

Процедура виконання будівельних робіт та оформлення відповідних документів на їх початок визначена Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою КМ України від 13.04.2011 №466.

Житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 163 кв.м. та житловою 95,5 кв.м. Інспекцією та Департаментом в експлуатацію не приймався.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Отже об'єкт будівництва набуває статусу новоствореного нерухомого майна лише після прийняття об'єкта в експлуатацію та здійснення державної реєстрації права власності на нього.

До завершення будівництва(створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва(створення майна).

Суд безпідставно застосував вказану норму, оскільки позивачем не доведено факт набуття права власності на збудоване нерухоме майно, яке згідно ст. 331 ІДК України виникає з моменту його державної реєстрації, а договір від 04.06.2013 не є правовегановлюючим документом та не підтверджує факт реєстрації права власності на новостворене майно.

Крім того, земельна ділянка ні позивачу, ні відповідачу не відводилася. За даними Публічної кадастрової карти, вказана земельна ділянка перебуває в розпорядженні територіальної громади міста Києва.

Таким чином, задовольняючи позов та визнаючи за позивачем право власності на вищезазначені об'єкти нерухомості, суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України фактично прийняв рішення, яке стосується інтересів Київської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій вони знаходиться, та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, як органу, на який покладено обов'язок видавати дозвільні документи на будівництво об'єктів нерухомого майна і приймати їх в експлуатацію, не залучивши їх до участі у розгляді справи

За таких обставин рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фотон АН» до ОСОБА_2 про розірвання договору та визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко