Справа № 359/100/15-ц
Провадження № 2/359/507/2015
БОРИСПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Д.В.

за участю секретаря Пузирна А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про втрату права користування житлом, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про втрату права користування квартирою № 7 у будинку № 7 по вул. Заводська в с. Гнідин, Бориспільського району. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що вона є власником вищевказаної квартири на підставі договору дарування, вказує на те, що у даній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною сина позивача, яка ще на початку вересня 2014 року виїхала із квартири.На підставі ст. 319, 321, 405 ЦК, ст. 156 ЖК позивач просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою № 7 у будинку № 7 по вул. Заводська в с. Гнідин, Бориспільського району.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що дійсно вона проживала в даній квартирі зі своїм колишнім чоловіком та після припинення шлюбних відносин через сімейні обставини виїхала із даної квартири та не проживає там вже тривалий час, із матірю позивача (власником квартири) вона не проживає і не веде спільне господарство.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири. Також встановлено, що у вказаному житловому будинку зареєстрована ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною сина позивача ОСОБА_2.

Як вбачається із змісту договору дарування квартири ОСОБА_2 ВікторІванович до листопада 2014 року був власником вказаної квартири та подарував її своїй матері ОСОБА_1. На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК обидві сторони визнали, що відповідач в свій час була вселена у житловий будинок правомірно.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового кодексу Української РСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що у спірній квартирі на даний час проживає лише її власник, а саме ОСОБА_1, відповідач та її колишній чоловік проживають в іншому місці, що визнається обома сторонами спору.

Ураховуючи вищезазначені норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Право відповідача на проживання у квартирі похідне від прав колишнього власника квартири, членами сім'ї якого вона була та за згодою якого проживала у квартирі. Проте сьогоднішні власники на підставі ст. 391 ЦК України мають право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю, зокрема шляхом виселення такої особи (Аналогічна думка з цього приводу викладена в постанові ВСУ № 6-158цс14 від 05.11.2014).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про втрату права користування житлом підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 88, 208, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Ткаченко