н/п 2-о/490/75/2014 Справа № 490/3404/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Хвістані К.В., Нікулічевій А.С., з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна, набутого під час спільного проживання та визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, просила встановити факт їхнього проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, а також поділити майно, набуте під час спільного проживання. а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частки за кожним. В обгрунтування позову позивач послалась на ті обставини, що з 22 травня 1997 року проживала однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_4 спочатку в будинку гуртожитку № 25 по вул. Набережній в м. Миколаєві. а з 01 листопада 1997 року - в квартирі АДРЕСА_2. 14 червня 1999 року вона (ОСОБА_1М.) купила у свої колеги ОСОБА_6 спірну квартиру, але в договорі купівлі-продажу вирішила в якості покупця зазначити ОСОБА_4 В подальшому 14 серпня 1999 року вона (позивач) та ОСОБА_4 вступили у шлюб, в якому 27 листопада 2000 року народився син ОСОБА_7. 26 липня 2013 року шлюб між подружжям був розірваний. Як на правові підстави позову позивач послалась на ст. 113 ЦК УРСР, ст. 74 СК України.

Ухвалою суду від 23 вересня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи притягнута новий власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5

03 березня 2015 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, пред'явивши їх також до ОСОБА_5 та додатково просила визнати недійсним договір довічного утримання № 1690, укладений 14 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В останніх уточненнях від 25 червня 2015 року позивачем в частині поділу спільного майна подружжя заявлені суперечливі одна одній вимоги щодо шляху проведення поділу майна, а саме: наряду з визнанням за собою права на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 позивач просить про стягнення на свою користь компенсацію вартості в сумі 127985 грн. 81 коп.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, підтвердили викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що його довіритель до шлюбу ні за однією адресою разом з позивачем не проживав, спільного господарства вони не вели, приходив лише в гості до позивача, яка на той час проживала разом зі своїм неповнолітнім братом в кімнаті гуртожитку. вважав недоведеними та такими, що не відповідають дійсним обставинам та не ґрунтуються на законі твердження позивача про те, що спірна квартира була придбана нею, є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4, а також щодо недійсності договору довічного утримання.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з довідки Миколаївського будівельного коледжу Київського національного університету будівництва і архітектури вих. № 01-13/095 від 15 лютого 2013 року ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_8) О.М. була прописана і мешкала у гуртожитку Миколаївського будівельного коледжу за адресою: м. Миколаїв, вул. Набережна, 25 у період з 19 вересня 1991 року по 25 листопада 1999 року включно. Виписана на адресу: АДРЕСА_3. В свою чергу, ОСОБА_4 був зареєстрований у цьому ж гуртожитку та мешкав в ньому з 22 травня 1997 року по 01 листопада 1997 року включно. Виписаний на адресу: АДРЕСА_3. (а.с. 6).

Довідками ТОВ "ЖЕК "Забота" вих. № 3442 та вих. № 3441, виданими 12 червня 2014 року (а.с. 74. 75) підтверджено, що в квартирі АДРЕСА_4 був зареєстрований один ОСОБА_4 з 04 листопада 1997 року по 10 вересня 1999 року, а з 10 вересня 1999 року по 28 березня 2008 року він був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно актів про непроживання, посвідчених ТОВ "ЖЕК "Забота" (без номеру та дати), слідує, що в квартирі АДРЕСА_5 (до шлюбу ОСОБА_8) О.М. до вересня 1999 року разом з ОСОБА_4 не проживала та спільного господарства не вела, як і не проживала та не вела з ним спільного господарства в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 76, 77).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили суду, що ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_8) О.М. в 1999 році проживала у будинку гуртожитку № 25 по вул. Набережній в м. Миколаєві разом зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_8 та їх часто відвідував ОСОБА_4 Як на думку свідків з боку відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_13 проживали спільно як чоловік та жінка без укладення шлюбу. Свідки з боку позивача цих обставин не підтверджують.

Оцінюючи викладені факти у їх сукупності суд доходить висновку про те, що твердження позивача в частині ведення з відповідачем спільного господарства з 22 травня 1997 року в будинку гуртожитку № 25 по вул. Набережній в м. Миколаєві. а з 01 листопада 1997 року до укладення шлюбу в квартирі АДРЕСА_6 є надуманими та не відповідають об'єктивним обставинам.

Так, по-перше: позивачем не представлено суду у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів того, що з 22 травня 1997 року по 01 листопада 1997 року включно ОСОБА_4 був зареєстрований та/або проживав у тій самій кімнаті гуртожитку, якою користувалася вона з братом. По-друге: сам по собі той факт, що позивач проживала в одній кімнаті з неповнолітнім братом підтверджує як неможливість її проживання у іншому місті, у тому числі в квартирі АДРЕСА_2, так і неможливість проживання ОСОБА_4 в одній кімнаті гуртожитку з позивачем та її неповнолітнім братом.

За такого суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині установлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім'єю без укладення шлюбу, більш того, що можливість установлення такого факту не передбачалась положеннями ЦК УРСР та КпШС України.

Як слідує з договору купівлі-продажу (а.с. 7) 14 червня 1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_14 продали, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрований в реєстрі за № 1095. Право власності на цю квартиру зареєстроване за ОСОБА_4 КП ММБТІ 23 червня 1999 року за реєстровим № 18137.

14 серпня 1999 року укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

В силу ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про власність" (в редакції від 11 квітня 1995 року) праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

В той же час ОСОБА_1 не представила суду у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за рахунок її коштів повністю або частково.

За такого, в суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру внаслідок участі позивача в її купівлі.

14 грудня 2012 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_5 договір довічного утримання згідно умов якого відчужувач передав у власність набувачу квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов'язалась матеріально забезпечувати та утримувати ОСОБА_4 довічно на суму 500 грн. щомісяця. Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 1690.

Виходячи з викладених судом доводів, підстави для визнання договору довічного утримання недійсним внаслідок безпідставності майнових вимог ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити по суті.

Крім того, суд вважає, що під час звернення до суду позивачем були пропущені встановлені законом строки позовної давності.

В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок відповідача не підлягають. Відомостей про судові витрати відповідача матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Батченко