АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (далі - ПрАТ «Європейський страховий альянс») про захист прав споживачів.

Посилаючись на порушення відповідачем п. 4.3.3 Договору, а саме не здійснення виплати страхового відшкодування протягом 10 днів з моменту прийняття рішення про виплату, просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача пеню відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) у розмірі 45681,60 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., та 25000 грн. витрат, пов'язаних з наданням юридичних послуг.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач через свого представника звернулася з апеляційною скаргою в якій вказала, що рішення суду є незаконним, а суд, ухвалюючи рішення помилково зробив висновок, що відносини, які виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Зазначила, що з урахуванням того, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч. 1 ст. 1 Закону суд, безпідставно позбавив позивача можливості отримати моральну компенсацію та штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором.

Просила рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» - Мельник О.П. просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 31.07.2013 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Європейський страховий альянс» було укладено Договір страхування № 36429, строк дії якого сторонами був визначений до 30.07.2014.

Під час дії договору страхування, 18.12.2013 та 21.12.2013, за участю застрахованого автомобіля марки «Volkswagen polo», державний номер НОМЕР_1, відбулися дві страхові події, в результаті яких автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження.

Позивачка на виконання умов договору страхування звернулася до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявами про страхові події та виплату страхового відшкодування.

За страховим випадком від 18.12.2013 було відкрито страхову справу № 2327/13/50/ТР25/00/0 від 19.12.2013, а за страховим випадком від 21.12.2013 - страхову справу № 2349/13/50/ТР25/00/0 від 23.12.2013.

Пунктом 4.3.3 Договору передбачена майнова відповідальність страховика за несвоєчасну сплату страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки НБУ, але не більше 5% суми страхового відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, посилаючись на позицію Верховного Суду України, викладену в листі від 19.07.2011 року «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору добровільного страхування та відповідно врегульовані спеціальними законами, тому на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки предметом спору є не якість страхових послуг, а права та обов'язки сторін згідно з умовами договору страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимоги і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Застосування цього Закону до спорів, які виникають з договірних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови укладення договору, процедуру виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають договірні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору зазначений Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство, що регулює договірні правовідносини.

Відмова позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» не позбавляє позивача звернутися до суду з позовом з інших підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди вирішується судом лише у випадку задоволення вимог споживача.

Крім того, згідно з чинною редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Тобто закон допускає відшкодування моральної шкоди споживачу лише в тих випадках, коли вона виникла внаслідок дефекту в продукції. Того, що не передбачено законом не можна вимагати від суду.

Поняття шкоди визначено у ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу, якою передбачені підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

З огляду на викладене суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/13450/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4472/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.