Справа № 344/1547/15-ц
Провадження № 4-с/344/93/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Караїм Ю.В.

за участю сторін:

зацікавленої особи ОСОБА_1

представника зацікавленої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за скаргою Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зацікавлена особа ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування постанови про арешт коштів боржника, зобовязання закінчити виконавче провадження,-

В С Т А Н О В И В :

Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» звернулось до суду зі скаргою до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання недійсною та скасування постанови про арешт коштів боржника, зобовязання закінчити виконавче провадження. Обґрунтовуючи вимоги скарги, скаржник зазначає, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 0907/7521, виданий 18.09.2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення з Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_1 40 191,42 грн. оплати за час вимушеного прогулу. У порядку добровільного виконання боржником було виконано рішення суду, попередньо проведено відрахування внесків та податку та проведено виплату коштів стягувачу. Проте незважаючи на це Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, вважаючи суму 8 431,42 грн. невиплаченою, виніс постанову про арешт коштів боржника, чим унеможливив фінансову діяльність юридичної особи. За таких обставин скаржник просить постанову Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт коштів від 30.01.2015 року визнати недійсною та скасувати, зобовязати Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог скарги, пояснили, що кошти на користь стягувача були стягнуті з боржника не у повному обсязі, тому просили відмовити у задоволенні скарги.

Представники скаржника та суб'єкта оскарження у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, та з врахуванням вимог ч. 2 ст. 386 Цивільного процесуального кодексу України суд вважав за можливе розглянути дану скаргу за відсутності представника скаржника та представника субєкта оскарження.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 0907/7521, виданий 18.09.2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про стягнення з Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_1 40 191,42 грн. оплати за час вимушеного прогулу.

20 вересня 2013 року було відкрито виконавче провадження, про що винесена відповідна постанова, у якій боржнику визначений строк для добровільного виконання рішення суду до 27.09.2013 року (а.с. 4).

У порядку добровільного виконання рішення суду боржником виплачено стягувачу 31 790,18 грн., а саме: 1 310,00 грн. 20.09.2013 року згідно платіжної відомості № 369 (а.с. 9-11), 30 450,00 грн. 26.09.2013 року відповідно до платіжної відомості № 378 (а.с. 7), 07.10.2013 року - 30,18 грн. (а.с. 13).

Також боржником проведено відрахування внесків та податку на суму 8 405,86 грн. та здійснено виплату даних коштів (а.с.12).

30 січня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладений арешт на кошти на рахунки, що належать боржнику у межах суми 8 431,42 грн. (а.с. 5-6).

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами від імені України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Обов'язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Частини 1-2 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

За вимогами ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (статтю 65 доповнено частиною восьмою згідно із Законом України від 04.07.2013 року N 406-VII) у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

Відповідно до ст. 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно ст.ст. 164, 168, 171 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує та виплачує оподаткований дохід на користь платника податку зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу, зокрема і дохід, що нараховується до виплати за рішенням суду, база оподаткування зменшується на суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Системний аналіз ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 18 Податкового кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що у разі виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник (роботодавець) є податковим агентом, який при виконанні судового рішення обчислює податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу.

За таких обставин, враховуючи вимоги законодавства про відрахування самостійно боржником як податковим агентом необхідних податків та платежів у сумі 8 405,86 грн., сплату стягувачу у добровільному порядку на виконання рішення суду 31 790,18 грн., суд приходить до висновку, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про стягнення з Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» на користь ОСОБА_1 40 191,42 грн. оплати за час вимушеного прогулу виконано у повному обсязі, тому вимоги скаржника про визнання постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт коштів від 30.01.2015 року недійсною та скасування даної постанови підлягають задоволенню.

Щодо вимоги скарги про зобовязання Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, то суд виходить з наступного.

П. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право закінчувати виконавче провадження та вчиняти будь-які інші виконавчі дії покладено саме на державного виконавця, тому суд вважає, що вимога про зобовязання Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції закінчити виконавче провадження є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208-210, 292, 293, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в особі Відокремленого підрозділу «Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень» до Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції зацікавлена особа ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування постанови про арешт коштів боржника, зобовязання закінчити виконавче провадження задовольнити частково.

Визнати недійсною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 30 січня 2015 року.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко