У Х В А Л А

25 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року та про повернення судового збору за подання та розгляд Верховним Судом України заяви про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання договору укладеним та заяву,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня

2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження та відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

12 червня 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 6, 627 ЦК України та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У підтвердження зазначених обставин ОСОБА_4 надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня та 30 квітня 2015 року, а також постанову Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які відмовили у задоволенні позовних вимог посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів звернення ОСОБА_4 до ПАТ «Київенерго» з пропозицією укласти договір про користування електричною енергією та з наданням необхідних документів для укладення договору про користування електричною енергією, а також відмови відповідача прийняти таку пропозицію й ухилення від укладення вказаного договору з позивачем; подання ОСОБА_4 заяви на адресу Начальника центру обслуговування клієнтів Печерського району не може вважатися пропозицією в розумінні частини другої статті 638 ЦК України; редакція договору про користування електричною енергією, яку пропонує у своїй позовній заяві позивач, не відповідає типовому договору.

У наданих для порівняння ухвалах від 1 квітня та 30 квітня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 10 жовтня 2012 року, дійшов висновку, що з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд; укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; у разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

У зазначених ухвалах від 1 квітня та 30 квітня 2015 року, наданих заявником для порівняння та у судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, встановлено різні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Крім того, ОСОБА_4 звернувся із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору за подання та розгляд зазначеної заяви, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 7 та пункт 7 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон «Про судовий збір»).

Заява ОСОБА_4 про повернення судового збору за подання та розгляд Верховним Судом України заяви про перегляд судових рішень задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У справі, про перегляд якої ОСОБА_4 подано заяву, спір носить немайновий характер, тому розмір ставки судового збору, відповідно до підпунктів 2, 11 пункту 1 частини другої статті 4 Закону «Про судовий збір» становить 170 грн. 52 коп.

Відповідно до розрахункових документів від 18 березня 2015 року та

8 липня 2015 року заявником сплачено на рахунок Верховного Суду України судовий збір у розмірі 51 грн 16 коп. та 119 грн 36 коп. відповідно.

Таким чином, ОСОБА_4 було внесено судовий збір на загальну суму 170 грн 52 коп., що не перевищує розміру, встановленого законом.

Посилання заявника на пункт 7 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір», як на підставу звільнення від сплати судового збору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до цієї норми від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, пов'язаними з порушенням їхніх прав, у той час як ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, подана заява про перегляд судового рішення Верховним Судом України, за якою оплата судового збору передбачена підпунктом 11 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону.

Ураховуючи викладене, сплачена ОСОБА_4 сума судового збору поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України та статтею 7 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання договору укладеним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2014 року відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про повернення сплаченого судового збору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін

В.М. Сімоненко