УХВАЛА

іменем україни

27 травня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дієцезіального благодійного фонду «Карітас-Спес» Києво-Житомирської дієцезії про поновлення на роботі,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 4 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до дієцезіального благодійного фонду «Карітас-Спес» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що з вересня 2013 року її було прийнято на посаду адміністратора дитячого центру денної опіки дієцезіального благодійного фонду «Карітас-Спес» Києво-Житомирської дієцезії. Наказом директора фонду № 30 від 1 липня 2014 року її звільнено з посади адміністратора у зв'язку з закінченням терміну дії трудової угоди за п. 2 ст. 36 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Вважає звільнення незаконним, оскільки вона не могла бути звільнена 01 липня 2014 року, оскільки до 16 липня 2014 року продовжувала виконувати свої обов'язки; у трудовій книжці відсутній запис про підставу та дату звільнення; копію наказу про звільнення вона отримала лише 26 серпня 2014 року; вона одинока мати, на утриманні якої троє неповнолітніх дітей, а за змістом ч. 3 ст. 184 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_711785/ed_2015_02_08/pravo1/KD0001.html?pravo=1> звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Тому просила суд поновити її на займаній до звільнення посаді, визнавши її звільнення незаконним, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на роботі, а також понесені судові витрати.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 4 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю. Стягнуто із ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року рішення Любарського районного суду Житомирської області від 4 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2013 року між благодійним фондом «Карітас-Спес» та ОСОБА_3 укладено строкову трудову угоду, згідно з якою остання взяла на себе зобов'язання виконати певну роботу, а саме очолювати роботу дитячого центру денної опіки в строк з 1 листопада 2013 року до 1 липня 2014 року.

Наказом директора фонду «Карітас-Спес» Яхимовича А.А. № 27 від 25 жовтня 2013 року прийнято ОСОБА_3 в дитячий центр денної опіки св. Йосипа адміністратором на період з 1 листопада 2013 року по 1 липня 2014 року на підставі трудової угоди від 25 жовтня 2013 року.

Наказом директора фонду «Карітас-Спес» Умінським В.Ф. № 30 від 1 липня 2014 року звільнено з 1 липня 2014 року адміністратора дитячого центру денної опіки ДБФ «Карітас-Спес» ОСОБА_3 у зв'язку з закінченням терміну дії трудової угоди за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

У відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходили з того, що ОСОБА_3 звільнено з посади адміністратора ДБФ «Карітас-Спес» в особі його директора Умінського В.Ф. на законних підставах, оскільки вона прийнята на роботу і звільнена з роботи в строки передбачені трудовою угодою (строковим трудовим договором) відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України і про строки угоди їй було відомо з моменту її підписання. Крім того, трудові відносини з дати її звільнення не були триваючими, і вказана обставина не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 184 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st184> звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» <nau://ukr92> визначено, що одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли правильного висновку, що звільнення ОСОБА_3 з роботи проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки позивачка була прийнята на роботу та звільнена з роботи в строки передбачені трудовою угодою, а тому порушення вимог ст. 184 КЗпП України і ЦК України не встановлено, та суд правильно постановив рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка звільнена з роботи не за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а за укладеною угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333 <nau://ukr/1618-15|st333>, 337 <nau://ukr/1618-15|st337>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 4 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко