Справа № 450/2944/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/3168/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «АЛЬФА-БАНК».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що у звязку із невиконанням відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, банк вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість за кредитом, заборгованість за відсотками та пеню за невиконання умов договору.

Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що в кредитора сплив строк позовної давності на предявлення вимог до поручителя, оскільки договір поруки діє до 11.10.2022 року.

Апелянт звертає увагу на те, що направлення претензії до поручителя вже є предявленням вимоги до поручителя і така вимога була направлена вчасно з дотриманням терміну 6 місяців, а саме - 06.06.2011 року.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

ПАТ «АЛЬФА-БАНК» в судове засідання свого представника не направило, хоча належним чином було повідомлено про день та час судового засідання (а.с.148,149), про причини неявки суд не повідомило та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталося, тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснювати без участі представника апелянта.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука також припиняється у зв'язку із закінченням строку, який надається кредитору для пред'явлення вимоги поручителю. Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). Чинний ЦК України виходить з того, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для заявлення вимог до поручителя. За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги. За своєю правовою природою строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), що принципово впливає на вирішення ряду питань: 1) його закінчення є підставою для припинення поруки; 2) у випадку пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав, передбачених у ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України; 3) суд зобов'язаний самостійно застосовувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін; 4) у випадку, якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно одержаного кредитором; 5) встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у зв'язку з його спливом.

Як випливає із ч. 4 ст. 559 ЦК України в межах зазначеного строку, кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), відтак, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. (Правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року за № 6-68цс11).

Суд першої інстанції встановив, що 11.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №800002153, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 150 000 дол. США до 11.10.2022 року (а.с.8-14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за зазначеним вище кредитним договором, між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 11.10.2007 року було укладено договір поруки №800002153-П (а.с. 17).

Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного вище договору поруки, поручитель поручається за виконання боржником обов'язку у випадках, передбачених основним договором або законодавством України у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із основного договору, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення вищевказаних обов'язків як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Така відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов'язків, зазначених у пункті 2.1. договору поруки.

У пункті 6.3 статті 6 цього договору поруки зазначено, що договір діє до повного виконання зобовязань боржника за основним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. (Правовий висновок Верховного Суду України від 18 липня 2012 року в справі 6-78цс12).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ «Альфа-Банк» направлено позичальникові ОСОБА_2 лист від 06.06.2011 р. №2638 з вимогою відповідно до положення частини 2 кредитного договору, в якій вимагає від нього у строк до 30 днів з дня отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і штрафні нарахування в загальній сумі 495 982,66 дол. США. (а.с.51).

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені 06 червня 2011 року, кредитор, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати.

Предявлення вимоги до поручителя є предявлення до нього позову.

Таким чином ПАТ «АЛЬФА-БАНК», звертаючись з позовом до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, пропустив шість місяців, встановлених частиною четвертою статті 559 ЦПК України, на предявлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобовязання, оскільки до суду із позовом звернувся лише у жовтні 2014 року, тобто зі спливом 3 років 4 місяців.

Позивачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не представлено жодних доказів того, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання ним як кредитором предявлено вимогу (позов) до поручителя ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до поручителя, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що зобовязання за договором поруки припинилися в силу частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише в жовтні 2014 року після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання 06.06.2011 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові, який також узгоджується з правовими позиціями висловленими у постановах Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах від 18 липня 2012 року № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 року № 6-48 цс 11, від 17 вересня 2014 року № 6-6цс1, які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку усім доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4