Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3494/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

01 вересня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача Забара О.В.,

представника позивача Чмаль М.М.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Професійно-технічного училища № 4 до ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПТУ № 4 19 червня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про виселення.

В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що відповідач на підставі укладеної з позивачем угоди проживає в кімнаті АДРЕСА_1 в м. Полтаві, власником якого є Міністерство освіти і науки України, балансоутримувачем - Професійно-технічне училище № 4 м. Полтави.

Також вказував, що плату за користування кімнатою та спожиті послуги відповідач вносить несвоєчасно та не в повному обсязі, на попередження щодо сплати боргу не реагує.

Просив суд виселити ОСОБА_3 з гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Полтаві та стягнути понесені судові витрати.

В судовому засіданні представники позивача, не оспорюючи правомірність поселення відповідача ОСОБА_3 до гуртожитку, повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Правовою підставою для виселення відповідача з кімнати гуртожитку вважають наявність заборгованості за проживання.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що дійсно має заборгованість за проживання в гуртожитку, але іншого житла для проживання не має, тому позбавлений можливості звільнити спірне приміщення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків.

Судом встановлено, що будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 в місті Полтаві належить до державної форми власності, власником є держава в особі Міністерства освіти і науки України.

Також встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 в м. Полтаві є гуртожитком на 450 місць для проживання учнів та знаходиться на балансі Професійно-технічного училища № 4 м. Полтави.

Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до ст. 129 ЖК України спеціальний ордер на житлову площу в гуртожитку надає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі.

Згідно розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. При одержанні ордера пред'являються паспорти всіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Тобто, згідно положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки).

Судом встановлено та не оспорювалося як позивачем, так і відповідачем, що ОСОБА_3 ордер на заняття жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 не видавався.

Відповідач ОСОБА_3 не перебуває та не перебував з позивачем в трудових відносинах, не є та не був учнем ПТУ № 4.

При цьому відповідач ОСОБА_3, хоча фактично проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Полтаві, але у встановленому законом порядку не зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою знаходження спірного жилого приміщення.

Разом з тим, дослідженими в справі доказами встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини з приводу укладеного в письмовій формі договору найму житла.

Зокрема, між сторонами по справі 02 січня 2014 року укладено договір № 28 найму житлового приміщення, згідно з умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв в користування кімнату та допоміжні приміщення загальною площею 19,5 кв.м. за адресою м. Полтава, АДРЕСА_1 в м. Полтаві. Договір укладено терміном на один рік.

По закінченню терміну дії даного договору між сторонами 02 січня 2015 року укладено договір № 26 найму житлового приміщення, за умовами якого позивач передав ОСОБА_3 в користування кімнату № НОМЕР_1 та допоміжні приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Полтаві.

Строк дії договору його сторони визначили до 31 грудня 2015 року.

Станом на час вирішення даної справи судом строк дії договору не закінчився.

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про виселення, як на підставу для виселення відповідача посилається виключно на несплату ОСОБА_3 коштів за користування кімнатою та спожиті комунальні послуги.

В той же час правовідносини за договором найму (оренди) житла регулює глава 59 розділу III Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Стаття 811 ЦК України встановлює, що договір найму житла укладається у письмовій формі.

Статтею 821 ЦК України передбачено, що договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Як встановлено судом, укладаючи договір 26 від 02 січня 2015 року, його сторони передбачили термін дії найму по 31 грудня 2015 року.

Тому суд приходить до висновку, що даний договір найму є таким, який укладений на строк, встановлений в договорі, тобто, до 31 грудня 2015 року.

Укладений між сторонами договір у встановленому законом порядку не припинений, не розірваний та не визнаний недійсним.

Несвоєчасна оплата відповідачем ОСОБА_3 коштів за користування кімнатою та спожиті послуги в силу норм чинного законодавства не є правовою підставою для виселення особи з відповідного житлового приміщення, а може мати наслідком пред'явлення вимог власника та/чи балансоутримувача житла про стягнення суми заборгованості та відповідно до п. 5.2. укладеного між сторонами договору може слугувати підставою для порушення питання про дострокове розірвання договору.

Але позивач, використовуючи на славний розсуд надані йому права та обираючи спосіб захисту порушеного права, в поданій до суду позовній заяві не порушує питання щодо дострокового розірвання укладеного з відповідачем договору.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що укладений між сторонами по справі договір найму житлового приміщення є чинним, строк дії його не закінчився, а питання щодо його дострокового розірвання позивачем не порушується, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПТУ № 4 до ОСОБА_3 про виселення є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Професійно-технічного училища № 4 до ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

01.09.2015