РІШЕННЯ

Іменем України

03 липня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про реальний поділ будиковолодіння № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові та визнання права власності на підставі заповіту за нею, позивачем ОСОБА_4Я на квартиру № 1 загальною площею 70, 3 кв. м.; господарську будівлю літню кухню площею 24,3 кв. м. ; підвал площею 12,1 кв. м. ; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про виділення у власність в натурі йому, позивачу ОСОБА_2, в порядку поділу за правом спадкування, частину квартири АДРЕСА_1 у вигляді житлової кімнати площею 14,3 кв.м.; зустрічним позовом відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ним, позивачем ОСОБА_3, ? ідеальну частку у праві власності за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,3 кв.м., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, що звернулася до суду з позовом та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - відповідачі за первинним позовом та позивачі за зустрічними позовами, по відношенню один до одного, є сестра та брати, які проживають в одному ІНФОРМАЦІЯ_1.

У цьому ж будинку , щонайменше з 15 травня 1959 року, проживав однією сімєю, разом із сторонами ОСОБА_6 батько сторін.

Згідно даних за матеріалами справи, та встановлених обставин судовими рішеннями у цивільних та адміністаривній справі, що набрали законної сили, ОСОБА_6 є одноособовим власником будинку № 10 по вулиці Кобилиці у місті Львові, що підтверджується: Рішенням № 1766 виконкому ОСОБА_7 міської ради депутатів трудящих від 24 листопада 1953 року про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки під забудову; Договором на право забудови будинку і безтермінового коритсування земельною ділянкою від 08 лютого 1954 року; ОСОБА_8 прийняття будинку в експлуатацію від 12 грудня 1957 року з якого вбачається, що будинок складається з трьох кімнат, житлова площа 42,3 кв. м. та корисна площа 61,9 кв. м.; Висновком про реєстрацію будинковолодіння від 15 травня 1958 року; Реєстраційним посвідченням № 803 від 13 березня 1997 року, виданного ОСОБА_7 міським бюро технічної інвентаризації; Довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку, що посвідчена Франківською районною адміністрацією ОСОБА_7 міської ради; Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1686272 від 09 жовтня 2003 року; Інформацією реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ; копією технічного паспорту на індивідуальний будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, що виготовлений станом на 22 липня 2003 року ( т. 1 ас. 41, 96, 238 240; т. 2 ас. 108, 112 - 126).

05 грудня 2002 року ОСОБА_6 склав заповіт , який посвідчений державним нотаріусом Пятої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстр № 3-1809. Згідно вказаного заповіту, ОСОБА_10 , що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, власний будинок, на випадок смерті зробив таке розпорядження: « належний мені на праві власності житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами № 10 (десять по вулиці Кобилиці в м. Львові заповідаю: ? ( одну другу) частини своїй донці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, а ? (одну другу) частину в рівних частках своїм синам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 ( т. 2 ас. 104).

Згідно свідоцтва про смерть, серії 1 СГ № 265914, виданого 14 грудня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадського стану ОСОБА_7 обласного управління юстиції, ОСОБА_6 помер 13 грудня 2002 року у віці 76 років, актовий запис 7897 ( т. 2 ас. 105).

Судом також встановлено, що ще за життя спадкодавця ОСОБА_6 , між сторонами виник спір щодо прав власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, що підтверджується чисельними заявами та зверненнями до місцевих органів самоврядування, починаючи не пізніше травня 1999 року і зокрема заяви від 02 та 15 лютого 2002 року ( т. 1 ас.91, 92, 94, 95, 137- 148, 224 225), результатом яких стали прийняті: Висновок міжвідомчої комісії Франківського району (протокол № 36, параграф 4 від 30 жовтня 2001 року ( т. 1 ас. 74, 76); Розпорядження Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради № 246 від 01 березня 2002 року про поділ будинку на три квартири ( т. 1 ас. 71 -73); Постанова інспекції державного архітектурно будівельного контролю від травня 1999 року про притягнення ОСОБА_11 за порушення ст. 97 КпАП України (т.1 ас.91); Архітектурно планувальне завдання від 23 травня 2002 року ( т. ас. 216 219, 255 258); Дозвіл на виконання будівельних робіт № 56/02 від 14 жовтня 2002 року ( т. 1 ас. 220); Розпорядження № 642 від 16 грудня 2002 року голови ОСОБА_7 міської ради про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію житлового будинку на вул.. Кобилиці , 10 ( т. ас. 259); ОСОБА_8 державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 12 лютого 2003 року ( т. 1 ас. -221 222); Рішення Виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради № 269 від 04.04.2003 року про затвердження акту державної комісії від 12 лютого 2003 року, відповідно до якого, надбудову здійснив ОСОБА_6 на підставі Розпорядження голови Франківської районної адміністрації від 01 березня 2002 року № 246 та дозволу інспекції державного архітектурно будівельного контролю від 14 жовтня 2002 року № 561/02 ( ас. 223); ОСОБА_7 відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради від 27 серпня 2003 року(ас. 252); Реєстрація права власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові у частці 1/1 за ОСОБА_6 житловою площею 105, 4 кв. м. ( т. 1 ас. 253 - 254); ОСОБА_7 обласного державного комунального закладу БТІ та ЕО № 2/23-788 від 14 липня 2000 року, згідно якого, станом на 18 липня 2005 року будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові належить ОСОБА_6 ( т. 1 ас. 241).

Частково спір, щодо визначення права володіння будинком № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, у тому вигляді в якому він був станом на 01 березня 2002 року, було вирішено Розпорядженням № 246 від 01.03.2002 року Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради , згідно з яким, будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові поділено на три квартири, а саме на квартиру № 1 загальною площею 70,3 кв. м. та житловою площею 42, 0 кв. м. з визнанням права власності за ОСОБА_6; квартиру № 2 загальною площею 60,8 кв. м. та житловою площею 28,4 кв. м. з визнанням права власності за ОСОБА_2; квартиру № 3 загальною площею 40, 5 кв. м. та житловою площею 16,8 кв. м. з визнанням права власності за ОСОБА_3.

Не погоджуючись з даним Розпорядженням , ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 звернулася з позовом до Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради , ОСОБА_3, ОСОБА_2 з участю третіх осіб ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7 обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання Розпорядження недійсним.

За результатами розгляду даного позову, відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2006 року, Розпорядження Франківської районної

адміністрації ОСОБА_7 міської ради № 246 від 01 березня 2002 року визнано недійсним в частині визнання ОСОБА_3, ОСОБА_2 власниками квартир № 2 та № 3 господарських будівель і споруд, відповідно, що на вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові.

Дане рішення суду було предметом перевірки як в апеляційному, так і в касаційному порядках. За результатами касаційного розгляду, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені в силі. Як зазначено в ухвалі Вищого Адміністративного суду України від 21 лютого 2008 року, згідно матеріалів справи власником будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові був ОСОБА_6, котрий помер 13. 12. 2002 року, заповівши належне йому майно позивачці та відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3. На момент смерті ОСОБА_6 право власності на спірний будинок врегульовано не було. На думку колегії суддів , задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій законно та обґрунтовано виходили з того, що на момент прийняття розпорядження Франківською районною адміністрацією ОСОБА_7 міської ради № 246 від 01.03.2002 року, власник будинку ОСОБА_6 звертався до вказаної рай адміністрації з питанням про технічну можливість завершення самовільно розпочатого розширення будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові за рахунок надбудови та прибудови, використання трьох ізольованих квартир , а не з питанням про визначення режиму власності квартир. Судом правильно встановлено, що ОСОБА_6 не вчиняв жодних правочинів, спрямованих на зміну власників будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові, відповідно, розпорядження №246 від 01.03.2002 року в частині визначення власників квартир та іншого майна, прийнято в супереч компетенції Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради (т. 2 ас. 189 195).

Як вбачається із рішень судів трьох інстанцій, Розпорядження № 246 від 01.03.2002 року Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради в частині поділу будинку на три квартири не скасовано, як не скасовано й інші рішення зазначені у п. п. 3,4,5,6 .

Згідно даного Розпорядження, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат та має загальну площу 70,3 кв. м., а житлову 42,0 кв. м.. У той же час, загальна площа квартири № 2, що складається з двох кімнат становить 60,8 кв. м. та житлова 28,4 кв. м. а у квартирі № 3 загальна площа 40,5 кв. м. та житлова 16, 8 кв. м. і складається з однієї кімнати.

Використовуючи своє право, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 вересня 2005 року звернулися із спільним зустрічним позовом до ОСОБА_1, за участю третьої особи - Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради в якому просили:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради № 246 від 01.03.2002 року на цегляний гараж розміром 4,5х5,6 м. та ? ідеальну частку квартири № 1 в тому ж будинку згідно заповіту ОСОБА_6 від 05.12.2002 року;

- визнати за ОСОБА_6 степаном Ярославовичем право власності на квартиру АДРЕСА_3 згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради № 246 від 01.03.2002 року на зблокований з будинком гараж розміром 6,0х3,0 м., господарське приміщення 5,4х4,5 м. та ? ідеальну частку квартири № 1 в тому ж будинку згідно заповіту ОСОБА_6 від 05.12.2002 року ( т. 1 ас. 126 127).

У подальшому ОСОБА_3 в порядку ст. 31 ЦПК України зустрічні позовні вимоги уточнив, предявивши вимогу до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно яких, просив суд: визнати за ним, ОСОБА_3, право власності на квартиру АДРЕСА_4 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частини квартири № 1 в цьому будинку, виділивши належні йому частки в натурі ( т. 1 ас. 156 -157). З урахуванням позовних вимог ОСОБА_3 та на його пропозицію, судом було призначено судову будівельно технічну експертизу, оплату якої покладено на ініціатора.

Разом з тим, експертиза проведена не була, ухвала повернута без реалізації з причин неоплати. ( т. 1 ас. 166 0171).

Однак, в листопаді 2008 року ОСОБА_3, в черговий раз уточнив зустрічні позовні вимоги предявивши їх до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із залученням третіх осіб без самостійних вимог ЛОБТІ та ЕО, Пяту Державну нотаріальну контору, в яких просить, визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на спадщину у розмірі ? частини першого поверху будинку № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, земельної ділянки та господарських будівель згідно заповіту ОСОБА_6 від 05.12.2002 року; зобовязати Пяту Державну нотаріальну контору видати йому, ОСОБА_3, Свідоцтво про право на спадщину на належну частку спадкової маси; зобовязати ЛОБТІ та ЕО внести зміни в Реєстраційний запис відносно реєстрації права власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові ( 230 235).

Завершивши спільними зусиллями розпочаті ОСОБА_6 узаконення самовільних будов та прибудов по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові та те зважаючи на існуючий судовий розгляд спору на встановлення права володіння реконструйованим будинком, ОСОБА_3 звернувся із окремою позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1, Франківської Районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради за участю третьої особи без самостійних вимог ЛОБТІ та ЕО, в якій просив визнати за ним, ОСОБА_3, право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 42,6 кв. м. та житловою площею 32,7 кв. м. , а саме : Кухні площею 6,8 кв. м.; житлової кімнати площею 17,8 кв. м.; житлової кімнати площею 14,9 кв. м.; санвузол площею 3,1 кв. м.; тамбур площею 2,2 кв. м.; господарські будівлі: вбиральню; ? сараю площею 33,2 кв. м.; ? теплиці площею 33,2 кв. м.; заблокований з будинком гараж розміром 6,0 х 3,0 та зобовязати Франківську районну адміністрацію видати правовстановлюючий документ на імя ОСОБА_3 на право власності на вказане житло, а ЛОБТІ та ЕО внести зміни в Реєстраційний запис відносно реєстрації права власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові ( т. 1 ас. 261 -264).

У свою чергу, ОСОБА_2 14 листопада 2008 року подав додаткову зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання за ним, ОСОБА_2, право власності на квартиру №2 загальною площею 60,8 кв. м. з підвалом під квартирою загальною площею 35, 7 кв. м. і гаражем 25. 2 кв. м. за адресою: м. Львів, вул.. Кобилиці,10. Визнати за ним, ОСОБА_2, право власності в порядку спадкування за заповітом ? частини квартири АДРЕСА_6. Визнати загальну територію користування земельну ділянку заїзду до його гаража від сусіда за адресою, вул.. Кобилиці, 8. Розділити остаток земельної ділянки згідно закону. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину першого поверху будинку з господарськими будівлями якими вона користується, і які належать батькові на праві приватної власності по вулиці Кобилиці, 10 ( т. 1 ас. 212 214).

31 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, вказавши позивачами себе та ОСОБА_3 , які адресував до ОСОБА_1 Згідно позовних вимог просив суд визнати за ним, ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири № 1 у будинку по вулиці Кобилиці,10 у м. Львові загальною площею 70, 3 кв.м., що складається з житлової кімнати - 14,3 кв.м., житлової кімнати - 16,8 кв. м., коридору - 4,8 кв.м., житлової кімнати - 10,9 кв.м., кухні - 14,2 кв. м., коридору - 4,6 кв. м., санвузла 4,0 кв. м., санвузла, 0,7 кв.м.. В порядку поділу квартири АДРЕСА_1 , виділити йому, ОСОБА_2, в натурі частину квартири АДРЕСА_1, а саме, житлову кімнату 14,3 кв.м. та визнати право на неї. Право власності на решту квартири припинити. Визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на ? частину підвального приміщення, що позначено цифрою 1-12,1 кв. м.. Визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на ? частину літньої кухні, що позначена літерою В- 3,3 х5,4 кв. м.. Визнати за ним, ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки на якій розміщений будинок по вулиці Кобилиці у м. Львові( т. 2 ас.39 -40).

30 січня 2015 року, ОСОБА_2 у черговий раз уточнив позовні вимоги адресувавши їх до ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Згідно уточнених позовних вимог, позивач для прийняття спадщини від батька в повному обємі, а це ? площі квартири АДРЕСА_7 просить суд визнати за ним, ОСОБА_2, право власності на 3,275

кв.м. в кухні загальною площею 14,2 кв. м. і таким чином зможе мати доступ до ? частини підвального приміщення під літерою 1-12,1 кв. м. ( т. 2 ас. 137).

За аналогічних обставин, позивач ОСОБА_2 , як і ОСОБА_3 звернувся в суд із окремим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 , Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» , третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ОСОБА_7 міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру № 2, підвали, господарські будівлі, гараж по вулиці Кобилиці,10 у м. Львові.

Згідно судових рішень Франківського районного суду м. Львова у цивільних справах № 2-121/11 за позовом ОСОБА_2Я та зустрічним позовом ОСОБА_1 , та № 2-122/11 за позовом ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_1, позовні вимоги перших задоволено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, задоволено частково. Дані рішення були предметом апеляційного розгляду, за наслідками якого, залишені в силі. Більш повно підстави викладені в наявних у матеріалах справи рішеннях (т. 2 ас. 75 102).

З урахуванням вказаних рішень, відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року позовні вимоги як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково закриті, а частково відмовлено у прийнятті до спільного провадження ( т. 2 ас. 46 -47).

Згідно уточнених позовних вимог позивач за первинним позовом ОСОБА_1, просить суд визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на квартиру № 1 загальною площею 70, 3 кв. м. та житловою площею 42,0 кв. м., що складається з наступних приміщень: - веранди (1-1) площею 4,6 кв.м.;

- коридора (1-2) площею 4,8 кв.м;

- кухні (1-3) площею 14,2 кв.м.;

- житлової кімнати (1-4) площею 14,3 кв.м.;

- житлової кімнати ( 1-5) площею 16,8 кв.м.;

- житлової кімнати ( 1-6) площею 10,9 кв.м.;

- ванної кімнати (1-7) площею 0,7 кв.м.;

- вбиральні (1-8) площею 0,7 кв.м.;

- підвалу ( 1) площею 12,1 кв.м.;

- східців бетонних площею 3,2 кв. м.;

- господарської будівлі літньої кухні площею 24,3 кв. м.

Свої позовні вимоги мотивує викладеними письмово поясненнями та запереченнями на зустрічні позовні вимоги, які заперечує ( т. 1 ас. 194 -196, 109 115, 160 165; т. 2 ас. 72 -74, 141,172).

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, направила представників, які кожен окремо уточнені позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у письмовому вигляді. Просять уточнені позовні вимоги задоволити. ОСОБА_8 зустрічних позовних вимог то такі просять відхилити, мотивуючи тим, що право власності оформлено на весь будинок, у тому числі й на прибудови і добудови за ОСОБА_6, а також тим, що судами при попередніх розглядах спору встановлено факт відмови від спадкового майна як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги , остаточно визначився в судовому засіданні 02 квітня 2015 року. Згідно уточнених позовних вимог , ОСОБА_3 просить суд визнати за ним ? ідеальну частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,30 кв. м., житловою площею 42,0 кв. м., що складається з житлової кімнати (1-4) 14,3 кв. м., житлової кімнати (1-5) 16,8 кв. м., коридору (1-2) 4,8 кв. м., житлової кімнати (1-6) -10, 9 кв. м., кухні (1-3) 14,2 кв. м., коридору (1-1) - 4,6 кв. м., санвузла (1-7) -4,0 кв.м., санвузла (1-8) -0, 7 кв. м. ( т. 2 ас. 168).

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечили. ОСОБА_8 позовних вимог ОСОБА_2, покладаються на суд, однак вважають, що виділити ОСОБА_2 кімнату розміром 14,3 кв. м. та інші приміщення в натурі, як він цього вимагає, на їх думку не можливо без порушення цілісності та призначення квартири № 1. З цих підстав вважають, що ОСОБА_2 має право на ? ідеальну частку від квартири АДРЕСА_1 на праві спадкування.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свої позовні вимоги протягом усього судового процесу уточнював, кожен раз міняючи в залежності від встановлених судом фактичних обставин справи так і не визначившись остаточно. Просив розглядати позовні вимоги від 20.09.2005 року (т. 1 ас. 126 127) з уточненнями викладеними ним у заяві від 10 листопада 2008 року та іншими уточненнями поданими в процесі розгляду справи. Пояснення дав аналогічні тим, що викладені у письмових заявах та доповненнях до них. Крім того, просив суд не брати до уваги витяги з реєстру прав власності й довідки БТІ та ЕО , оскільки, як він вважає, такі є незаконними. В одному із судових засідань, зокрема в судовому засіданні Крім цього, в судовому засіданні ё ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, за виключенням просив відмовити у задоволенні позову в частині житлової кімнати площею 14,3 кв. м.. Проте, у подальшому від такої своєї позиції відмовився, а виступаючи в дебатах та з реплікою, заплутався остаточно та просив суд звернути увагу на його позовні вимоги викладені у позовних заявах, не зважаючи на те, що по частині з них, судом прийнято рішення відповідно до ухвали суду від 03 листопада 2014 року ( т. 2 ас. 45 -47).

В ході судових засідань, також встановлено, що на початках розгляду даної справи, позовні вимоги стосувалися ОСОБА_3, ОСОБА_2, Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради, третіх осіб: ОСОБА_12, ОСОБА_21, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про часткове скасування Розпорядження Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради № 246 Про розширення будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові та визнання права власності позивача на ? ідеальну частину 2-х поверхового житлового будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові разом з усіма господарськими будівлями та спорудами; визнання за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 право власності на ? ідеальну частину 2-х поверхового житлового будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові разом з усіма господарськими будівлями та спорудами ( ас. 1-6); зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третіх осіб - Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_12, ОСОБА_21, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_22, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про визнання за ним права на квартиру № 2 та № 3 у будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові у відповідності з Розпорядженням Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради та на ? ідеальних часток квартири АДРЕСА_7 згідно заповіту ОСОБА_6 від 05 груднгя 2002 року ( ас. 126 127); зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_7 обласного БТІ та ЕО і Пятої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори про визнання за ним права власності на спадщину у розмірі ? першого поверху будинку № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, земельної ділянки та господарських будівель згідно заповіту ОСОБА_6 та зобовязання третіх осіб видати свідоцтво про право на спадщину та внести зміни в реєстраційний запис ( ас.230 231).

Відтак, позовні вимоги були розділені для розгляду за правилами адміністративного та цивільного судочинства. Згідно позовних вимог у даній справі, відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2005 року у справі відкрито провадження, яке зупинено ухвалою від 20 листопада 2008 року та відновлено відповідно до ухвали від 01 жовтня 2014 року ( ас. 1, 271).

Ухвалою суду від 03.11.2014 року, судом було закрито провадження щодо частини позовних вимог з підстав передбачених ч.2 ст. 205 ЦПК України та відмовлено у прийнятті зустрічних позовних вимог, що виходять за межі предмету спору.

Підстави таких рішень викладені в ухвалах, а учасниками процессу визнані тільки сторонни: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, решту третіх осіб та відповідачів, виключено.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог від 06.10.2008 року позивач ОСОБА_1 покликається на те, що у 1950-х роках ОСОБА_6 збудував одноповерховий будинок № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові, що підтверджується довідкою ОСОБА_7 МБТІ №22 від 15.05.1958 року, який належав йому на праві особистої власності в цілому та на підставі договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою , посвідченого ОСОБА_7 держнотконторою 08.02.1954 року за № 6-1498 і акту прийому будинку у експлуатацію від 12.12.1957 року.

В подальшому, ним було добудовано другий поверх будинку, сходову клітку, суміщений санвузол, цегляний та металеві гаражі, сарай, документи на які ним вчасно.не були оформлені.

Саме з цих підстав ОСОБА_6 звертався у Франківську району адміністрацію ОСОБА_7 міської ради та інші виконавчі органи та сааме за його заявою 01.03.2002 року Франківською районною адміністрацією ОСОБА_7 міської ради було прийнято розпорядження № 246 « Про розширення будинку № 10 по вул.. Кобилиці, 10 на вул.. Кобилиці у м. Львові», яке в цій частині не скасовано.

05.12.2002 року, ОСОБА_6 було складено заповіт, в якому зробив розпорядження, що на випадок його смерті, належний йому на праві приватної власності житловий будинок разом зі всіма господарськими будівлями та спорудами № 10 по вул.. Кобилиці у м.Львові заповів: ? частину своїй донці ОСОБА_1 , ? частину у рівних частках своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

13.12.2002 року, ОСОБА_6 помер.

Покликаючись на заповіт померлого ОСОБА_6 та на факти, що стверджують його волевиявлення, позивач, відповідно до уточнених позовних вимог від 06.1.0.2008 року, просить провести реальний поділ будинковолодіння № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, а саме визнати за нею, ОСОБА_23, право власності на квартиру № 1 загальною площею 70,3 кв. м. та житловою площею 42,0 кв.м., з яких: веранда площею 4,6 кв.м., коридор площею 4,8 кв.м, кухня площею 14,2 кв.м., житлова кімната площею 14,3 кв.м., житлова кімната площею 16,8 кв.м., житлова кімната площею 10,9 кв.м., ванна площею 0,7 кв.м., вбиральня площею 0,7 кв.м., східці бетонні площею 3,2 кв.м., господарська будівля літня кухня площею 24,3 кв.м., підвал площею 12,1 кв.м.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які неодноразово уточнювались, кожен окремо обгрукнтовують тим, що відповідно до заповіту батька , ним заповідався одноповерховий будинок, тобто квартира АДРЕСА_8, що складалась із трьох житлових кімнат: площею 42,0 кв.м., кухні 14,2 кв.м., коридора площею 4,8 кв.м., веранди площею 4,6 кв.м., ванної кімнати площею 4,0 кв.м., туалета площею 0,7 кв.м., а також господарського приміщення розміром 3,9х8,5 кв.м. Відтак, просять задоволити їх позовні вимоги з викладеними вище уточненнями, а в позовних вимогах ОСОБА_1, відмовити.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стверджують тим, що згідно із витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2003 року, технічним паспортом ЛОБТІ, виданого 15.01.1999 року, станом на день смерті батькові на праві власності належав перший поверх будівлі № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові, загальною площею 105,4 кв.м. ОСОБА_8 прийому в експлуатацію другого поверху будинку то такий складено вже після смерті батька та відповідно у встановленому законом порядку , право власності на нього оформлено не було. ОСОБА_8 стосується оформлення права власності відповідно до витягу, то такий ними не визнається. При цьому ОСОБА_3 просить суд визнати за на ним ? ідеальної частки у праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_9, з розрахунку загальної площі будинку 70,3 кв.м. та житловаої площі 42,0 кв.м. , з яких: веранда площею 4,6 кв.м., коридор площею 4,8 кв.м, кухня площею 14,2 кв.м., житлова кімната площею 14,3 кв.м., житлова кімната площею 16,8 кв.м., житлова кімната площею 10,9 кв.м., ванна площею 0,7 кв.м., вбиральня площею 0,7 кв.м.

Суд розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та враховуючи наявність судових рішень, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно рішення ОСОБА_7 міської ради депутатів трудячих № 1766 від 24.11.1953 року, задоволено заяву ОСОБА_6 про відвід йому садибної ділянки для індивідуальної забудови - одноповерхового житлового будинку по вул.. Костичева (сучасна назва Кобилиці) № 10 у м. Львові площею 600 кв.м. (т.2 а.с.108).

08.02.1954 року між житловим управління виконкому ОСОБА_7 міської ради та ОСОБА_6 укладено договір на право забудови будинку і безтермінового користування земельною ділянкою, згідно якого, останній зобов»язався побудувати житловий будинок площею 42,3 кв.м. з трьома кімнатами, коридором та кухнею (т.2 .ас.109-111).

Згідно акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння, будинок №10 по вул.. Костичева у м. Львові прийнятий в експлуатацію з 12.12.1957 року (т.2 а.с.112).

Як вбачається з акту, загальна площа будинку становить 61,9 кв.м. , житлова площа 42,3 кв.м.. Будинок складається із трьох житлових кімнат (т.2 а.с.112-113).

Згідно висновку про реєстрацію будинковолодіння від 15.05.1958 року, виданого БТІ , будинок № 10 по вул.. Костичева у м. Львові зареєстрований, як особиста власність ОСОБА_6. Кадастрова книга, реєстраційний № 1032.

Право власності на вищевказаний будинок підтверджується також довідкою № 221 від 15.05.1958 року , виданої міським БТІ (т.2 а.с.114-115).

Згідно із акту від 2001 року, складеного комісією ЖЕК № 204 , будинок № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові є одноповерховим, складається із трьох житлових кімнат площею 42,0 кв.м. (10,9; 16,8; 14,3) кв.м., коридора площею 4,8 кв.м., кухні площею 14,2 кв.м.. Загальна площа будинку становить 61 к.в.м. (т.1 а.с.95).

Це ж саме підтверджується і планом першого поверху будівлі без врахування добудованих в ході реконструкції приміщень (т.1. а.с.104, 242, 246).

Отже судом встановлено, що Першочергова площа збудованого будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові становила : загальна площа - 61,9 кв.м. та житлова площа - 42,3 кв.м..

Разом з тим, позивачі за зустрічним позовом, заперечуючи факт добудови до вказаного будинку сааме ОСОБА_6, просять визнати площу будинку для спадкування, в залежності від встановлених судом обставин, в розмірах 70,3 кв.м. загальною площею та житловою площею 42,0 кв.м., а в інших випадках звгальною площею 105,4 кв.м. При цьому, жоден з позивачів не зміг пояснити розбіжності в розмірах та у чому вони полягають.

У той же час, судом встановлено, що згідно заяви мешканців будинку № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові від 15.02.2002 рокуАДРЕСА_10 знаходиться на першому поверсі та складається з 3 х житлових кімнат площею 10,9; 16.8; 14.3 кв.м., кухні площею 14,2 кв.м.; коридорів площею 4, 4 та 5,15 кв. м, ванної площею 4,8 кв.м та туалету площею 0,7 кв.м. (т.1 а.с.224-225)., що не відповідає площі забудови у пятидесятих роках, на яку покликаються позивачі за зустрічним позовом.

Як вбачається із всіх заяв ОСОБА_2, що наявні в матеріалах справи, вказаний будинок станом на 2002 рік він вважає своїм, а синам дозволяє здійснити тільки окремі прибудови, не конкретизуючи які саме.

Встановлено також, що сторонни процесу, як і їх батько - ОСОБА_6, проживали в окремих квартирах, право власності на які не оформлено й станом на час розгляду даної справи.

Разом з тим, як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_6 до складання заповіту та до смерті, вважав себе власником всього будинку № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові.

Право його власності на весь будинок, підтверджується також Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1686272 від 09 жовтня 2003 року; Інформацією реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ; копією технічного паспорту на індивідуальний будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, що виготовлений станом на 22 липня 2003 року ( т. 1 ас. 41, 96, 238 240; т. 2 ас. 108, 112 - 126), які хоч і заперечуються позивачами за зустрічним позовом, проте не скасовують саме право власності ОСОБА_6, яке зареєстровано у відповідності з вимогами, передбаченими як нормами цивільного права на час їх вчинення, так і нині діючими нормами, передбаченими ст.ст. 319, 328 331, 332, 335 ЦК України.

Зважаючи на дану обставину, суд бере до уваги також фактичні обставини, які встановлені судовими рішеннями в адміністративній справі, і зокрема ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 21 лютого 2008 року, де зазначено, що згідно матеріалів справи власником будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові був ОСОБА_6, котрий помер 13. 12. 2002 року, заповівши належне йому майно позивачці та відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3. На момент смерті ОСОБА_6 право власності на спірний будинок врегульовано не було. На думку колегії суддів , задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій законно та обґрунтовано виходили з того, що на момент прийняття розпорядження Франківською районною адміністрацією ОСОБА_7 міської ради № 246 від 01.03.2002 року, власник будинку ОСОБА_6 звертався до вказаної рай адміністрації з питанням про технічну можливість завершення самовільно розпочатого розширення будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові за рахунок надбудови та прибудови, використання трьох ізольованих квартир , а не з питанням про визначення режиму власності квартир. Судом правильно встановлено, що ОСОБА_6 не вчиняв жодних правочинів, спрямованих на зміну власників будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові, відповідно, розпорядження №246 від 01.03.2002 року в частині визначення власників квартир та іншого майна, прийнято в супереч компетенції Франківської районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради (т. 2 ас. 189 195).

Виходячи з вимог ст. 61 ЦПК України, суд при розгляді даної справи, вважає, що у даному випадку слід застосувати правила, передбачені ч. 3 вказаної норми закону, згідно з якою, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, суд також бере до уваги, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2013 року у цивільних справах № 2-121/11 за позовом ОСОБА_2Я і зустрічним позовом ОСОБА_1 , та № 2-122/11 за позовом ОСОБА_3 і зустрічним позовом ОСОБА_1, згідно з якими позовні вимоги перших задоволено, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1, задоволено частково та які набрали законної сили. (т. 2 ас. 75 102).

При цьому, суд виходячи з цих же вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, враховує встановлений факт, і зокрема, що в 1970 1980 р.р. до будинку було самовільно надбудовано другий поверх та на закріпленій за згаданим будинком земельній ділянці було збудовано господарські будівлі та споруди. З цього часу другий поверх став складатися з двох ізольованих приміщень, якими постіно з часу закінчення будівництва користуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Гараж, позначений на плані під літерою «Б» та теплиця на другому поверсі знаходяться в постійному користуванні ОСОБА_2. Перший поверх після смерті ОСОБА_6 занаходиться в користуванні виключно ОСОБА_1 та членів її сімї ( т. 2 ас. 75 102).

Вказане у повній мірі відповідає фактичним обставинам, які встановлені у даному судовому засіданні, зокрема довідці про місце проживання склад сімї та прописку, згідно якої як сторони, так члени їх сімей , за виключенням ОСОБА_3 та самого власника ОСОБА_6 зареєстровані за вказаною адресою починаючи з 1971 року, що є цілком логічним зважає чи на площу будинку збудованого у пятдесятих роках, а саме 61,9 кв.м. загальної площі та житлової площі - 42,3 кв. м..( т. 1 ас. 96).

Вирішуючи даний спір, суд також бере до уваги, що при ухваленні судових рішень Франківським районним судом м. Львова у цивільних справах № 2-121/11 за позовом ОСОБА_2Я і зустрічним позовом ОСОБА_1 , та № 2-122/11 за позовом ОСОБА_3 і зустрічним позовом ОСОБА_1, було встановлено та враховано при його ухваленні, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовилися від вимог на спадкове майно, що суд в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України теж вважає недоцільним досліджувати.

(т. 2 ас. 75 102).

Бере до уваги суд й той факт, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, підтвердивши це заявою про прийняття спадщини від 06 лютого 2003 року та фактичним своїм проживанням як до смерті спадкодавця так і після його смерті утримуючи спадкове майно починаючи з 13 грудня 2002 року.

В супереч вказаному, позивачі за зустрічним позовом не довели свого бажання на спадкування, а навпаки підтвердили, що відмовляються від такого, і це підтверджується наведеними вище рішеннями суду.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 УПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як н своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході виготовлення повного рішення у даній справі, виявлено ряд описок у рішенні, що було проголошено у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 209 ЦПК України, які у відповідності до ухвали суду виправлені.

Відтак, суд приходить до висновку, що повне рішення слід викласти в редакції з урахуванням виправлених помилок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4,8, 10,31,60, 88, 169, 208 210, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш ИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70, 3 кв. м та житловою площею 42,0 кв. м., що складається з наступних приміщень: - веранди (1-1) площею 4,6 кв.м.;

- коридора (1-2) площею 4,8 кв.м;

- кухні (1-3) площею 14,2 кв.м.;

- житлової кімнати (1-4) площею 14,3 кв.м.;

- житлової кімната ( 1-5) площею 16,8 кв.м.;

- житлової кімната ( 1-6) площею 10,9 кв.м.;

- ванної кімнати (1-7) площею 0,7 кв.м.;

- вбиральні (1-8) площею 0,7 кв.м.;

- підвалу ( 1) площею 12,1 кв.м.;

- східців бетонних площею 3,2 кв.м.;

- господарської будівлі літньої кухні площею 24,3 кв.м.

Стягнути з позивач ОСОБА_1 (проживає : ІНФОРМАЦІЯ_6) в дохід держави судовий збір з розгляду позовної заяви в сумі 51 (пятдесят одну) грн. 00 коп.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виділення у власність в натурі, в порядку поділу за правом спадкування, частину квартири АДРЕСА_1 у вигляді житлової кімнати площею 14,3 кв. м., відмовити за безпідставністю.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ним ? ідеальну частку у праві власності за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,3 кв.м., відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу отримання копії повного рішення, через суд, що ухвалив його.

Суддя В. Кузь