Справа № 638/5556/15ц
Провадження № 2/638/3639/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді: Задорожного М.І.,

при секретарі: Жупник Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ОСОБА_4), третя особа: Дзержинський районний відділ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення з квартири, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1, в якому просить визнати ОСОБА_2 ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: місто Харків, вїзд Трінклера, буд.7 кв.16, усунути перешкоду у здійсненні права володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою та виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення з квартири №16 у буд. 7 по вїзду Трінклера у м.Харкові та зняти з реєстраційного обліку місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.08.2003 року позивач придбала у власність квартиру №16 за адресою: м.Харків, вїзд Трінклера, буд.7, в якій зареєструвала доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням від 13.02.2006 року судді у сімейних справах суду першої інстанції відділу у сімейних справах та питань спадщини змінено імя доньки позивача на ОСОБА_2 ОСОБА_3. Після цього відповідач виїхала з території України до США на постійне місце проживання, де отримала громадянство. З того часу та до тепер відповідач залишається за кордоном та повертатися не збирається, паспорт громадянина України вона не отримувала. Тому понад 5 років відповідач за зареєстрованим місцем проживання не мешкає, власні речі не забрала, за комунальні послуги не сплачує. Ці обставини не дають позивачу вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю, що порушує права останньої.

Позивач, представник позивача в судове засідання не зявилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 26 серпня 2003 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу придбала у приватну власність квартиру номер 16 будинку номер 7 за адресою: вїзд Трінклера у місті Харкові. 29.09.2003 року позивач зареєструвала право власності на зазначену квартиру у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 2223924 та номером В-49960 в книзі 1.

Згідно свідоцтва серії І-ВЛ №253402 виданого 05.08.1994 року Червонозаводським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова Батій ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_6.

Рішенням від 13.02.2006 року судді у сімейних справах суду першої інстанції відділу у сімейних справах та питань спадщини підрозділу Округу Норфолк Штату Массачусетс ОСОБА_7Макдермотта, справа №06С0028СА1 змінено імя ОСОБА_4 на ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Згідно довідки від 31.03.2015 року, наданої КП «Жилкомсервіс», у квартирі №16 в буд. №7 по вїзду Трінклера в м.Харкові зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Однак, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_4 (ОСОБА_2 ОСОБА_3) за адресою реєстрації не проживає з серпня 2010 року, оскільки виїхала з території України на постійне місце проживання до США.

Цей факт підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_8 Штатів Америки №472731216, виданого Державним Департаментом США 12.08.2010 року на імя ОСОБА_3 ОСОБА_2.

Отже відповідач не користується житловим приміщенням, де вона зареєстрована. Не проживає за цією адресою без поважних причин. За комунальні послуги не сплачує.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦКУ член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №16 у будинку №7 по вїзду Трінклера, так як остання добровільно без поважної причини залишила вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому понад один рік, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Визнання відповідача особою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно для зняття її з реєстраційного обліку.

Згідно зі ст..7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ч.2 пункту 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, встановлено, що позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном зазначеною вище квартирою у звязку з перешкодами, які створені відповідачем, тобто відповідач виїхавши на проживання за межі України, залишила у квартирі свої власні речі. Договору найму (оренди) вказаної квартири з відповідачем позивач не укладала, також відсутні будь-які домовленості між ними стосовно користування квартирою, що суперечить ст.398 ЦК України, яка вказує, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, надані позивачем до суду і звірені з оригіналами правовстановлюючі та реєстраційні документи, що засвідчують набуття права власності на квартиру номер 16 будинку номер 7 по вїзду Трінклера в місті Харковіта інші докази підтверджують той юридичний факт, що ОСОБА_1 є єдиним законним володільцем даного обєкту нерухомості та на час судового розгляду справи має повний обсяг цивільної дієздатності та повноважень в реалізації свого права володіння, розпорядження і користування квартирою.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

При цьому, згідно ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обовязку заінтересована особа має право предявити позов про витребування майна.

Відповідно до ст.ст. 387, 391 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним та вимагати право на усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Також, у частині 3 статті 98 ЖК України встановлено, що тимчасові жильці зобовязані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, то підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку, квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 204, 316, 317, 319, 334, 383, 387, 391, 400, 405 ЦК України, ст.ст. 98,109,116 ЖК України та керуючись ст.ст. 4-8,10, 11, 59-61, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ОСОБА_4), третя особа: Дзержинський районний відділ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання та виселення з квартири задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №16 в буд. №7 по вїзду Трінклера у м.Харкові.

Виселити ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири №16, що розташована у будинку №7 по вїзду Трінклера у м.Харкові без надання іншого житлового приміщення.

Зняти з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_2 ОСОБА_3 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м.Харків, вїзд ТрінклераАДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: