АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/2608/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Сіромашенко Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Колегія Суддів з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання окремих положень кредитного договору недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними та виключення з умов договору:

1. пп.3.4 п.3 розділу 2 Кредитного договору: «в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення Кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення» ;

2. абз. 4 п.8 розділу 1 Кредитного договору: «підпис Позичальника на оригіналі Договору, що залишається в Банку є письмовим підтвердженням: надання Позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство» ;

3. п.11 розділу 1 Кредитного договору: «судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику Сторін» .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2008 року між нею та відповідачем укладено Кредитний договір №490075577, відповідно до умов якого банком надані кредитні кошти в сумі 10385,11 доларів США, які позичальник зобов»язалась повернути, з урахуванням Договору про внесення змін від 24 квітня 2010 року, до 06 червня 2018 року та сплати проценти за користування коштами у розмірі 14,5% річних.

Як на підстави визнання недійсними та виключення з договору пп.3.4 п.3 розділу 2 Кредитного договору посилається на те, що зазначена умова договору суперечить п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань», оскільки передбачений договором розмір пені поряд із порядком її нарахування, є зависоким та створює значне фінансове навантаження на неї як на споживача.

Як на підстави визнання недійсним та виключення з договору абз. 4 п.8 розділу 1 Кредитного договору посилається на те, що у такий неоднозначний спосіб викладення цієї умови договору банк в дійсності мав на меті забезпечити свої інтереси у спірних питаннях, що можуть виникнути між сторонами, та звузити способи захисту споживача, як слабшої сторони правовідношення. Вважає, що зазначена умова договору порушує принципи рівноваги учасників правовідношення у правах та обов»язках, є нечесною підприємницькою практикою.

Як на підстави визнання недійсним та виключення з договору п.11 розділу 1 Кредитного договору посилається на те, що обов»язок захисту прав споживачів покладено на державу згідно із Законом України «Про захист прав споживачів». Вважає, що незалежно від того, яка із сторін договору вирішить звернутися до суду за захистом своїх прав (банк чи позичальник), наявні між цими сторонами правовідносини в будь-якому випадку будуть охоплюватися Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки виникли у сфері споживчого кредитування і для цих правовідносин Законом України «Про третейські суду» встановлені обмеження, відповідно до яких третейським судам не делеговане право розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на те, що представник відповідача до суду не з»являвся, заперечень проти позову не висловлював, у зв»язку із чим вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову є необґрунтованими. Окрім того, звертає увагу на те, що у відносинах, в яких приймають участь споживачі, останні завжди є слабшою стороною, оскільки в достатній мірі не володіють або необізнані щодо необхідної інформації про особливості фінансових послуг.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що06 червня 2008 року між та відповідачем укладено Кредитний договір №490075577, відповідно до умов якого банком надані кредитні кошти в сумі 10385,11 доларів США, які позичальник зобов»язалась повернути, з урахуванням Договору про внесення змін від 24 квітня 2010 року, до 06 червня 2018 року та сплати проценти за користування коштами у розмірі 14,5% річних. Договір складається з розділів №1 та №2, кожний з яких має свою порядкову нумерацію пунктів.

Підпунктом 3.4. п.3 розділу 2 Договору передбачено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно із п.8 розділу 1 Договору зазначено, що підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в банку, є письмовим підтвердженням, зокрема, надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне к Україні законодавство.

Пунктом 11 розділу 1 кредитного договору передбачено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором. Сторони домовилися, що якщо одна із Сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих Сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику Сторін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними та виключення з договору пп. 3.4. п.3 розділу 2, абз. 4 п.8 розділу 1 Договору, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення договору сторони в належний спосіб та на власний розсуд погодили свої права та обов»язки, що свідчить про їх прийнятність для позичальника, а умови договору не є несправедливими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним та виключення з договоруп.11 розділу 1 Договору, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена умова договору не розуміється як така, що забороняє позичальнику звернутися до суду за захистом своїх прав. Судом також зазначено, що обмеження компетенції третейських судів на розгляд справ про захист прав споживача не поширюються на випадки позовів банку про захист своїх прав, оскільки предмети порушеного права в таких випадках є відмінними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5 ч.3 цієї статті несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п»ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним договору.

За змістом ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ч.2 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В пп.3.4 п.3 розділу 2 Кредитного договору від 06 червня 2008 року сторони домовились про визначення розміру пені у вигляді незмінного конкретно зазначеного відсотка від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення.

Відтак, такі умови не можна уважати несправедливими і суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у визнанні такого положення недійсним.

Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності визначеного розміру пені вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» колегія суддів відхиляє, оскільки до правовідносин сторін цей Закон не застосовується. Цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань. Суб»єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи-суб»єкти підприємницької діяльності.

Офіційне тлумачення цього положення міститься в Рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013, де зазначено, що положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв»язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов»язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб»єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб»єкти підприємницької діяльності ( підприємці).

Разом з тим, ч.3 ст.551 ЦК України передбачає можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання недійсним абз.4 п.8 розділу 1 Кредитного договору відхиляються колегією суддів, оскільки визначені цим абзацом положення не звужують гарантії позивача та його права на отримання належних послуг, не порушують принципу рівності сторін та не дають підстав уважати ці положення такими, що не відповідають ч.1 ст.18, пп.4,5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що третейське застереження, викладене у п.11 Розділу 1 кредитного договору, позбавляє позивача права на справедливий суд відхиляються колегією суддів, оскільки договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду в даному випадку не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що розгляд справи за відсутності відповідача призвело до порушення прав позивача не всебічний та об»єктивний розгляд справи є безпідставними, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, участь у судових засіданнях є правом сторони відповідно до ст.27 ЦПК України, за змістом ст.11 ЦПК України своїми правами щодо предмета спору особа, яка бере участь у справі, розпоряджається на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов