Справа №265/5554/15-ц
Провадження №2/265/2308/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Ждановій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу товару у розстрочку

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу товару у розстрочку. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що між нею, фізичною особою-підприємцем, та відповідачем ОСОБА_2 11 серпня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу товарів у розстрочку. Відповідно до положень даного договору, предметом договору були: ювелірна прикраса - ланцюжок ціною 600 гривень, каблучки 2 штуки ціною 1698 гривень та 1980 гривень, сережки ціною 312 гривень, та мопед FADA НОМЕР_3 ціною 3000 гривень, зі сплатою в розстрочку. В день підписання договору та після передачі товару відповідачем було сплачено 200 гривень, на сьогоднішній день залишок складає 3 390 гривень. Таким чином, кожна із сторін, уклавши вказаний договір купівлі-продажу, взяла на себе зобов'язання, а саме позивач передати товар у власність, а відповідач оплатити його в порядку та на умовах, визначених договором. Так, позивач зі свого боку виконав покладені на нього договором зобов'язання в частині продажу та передання відповідачу товару, в порядку та на умовах, передбачених цим договором, в кількості, комплектності та за якістю, що відповідає звичайним вимогам, що ставляться до такого роду товарів. Проте відповідач не виконує належними чином свої зобов'язання, та не повертає заборгованість в рахунок ціни товару, яка складає 3 390 гривень. Крім того, на підставі діючого законодавства, продавець має право вимоги від покупця у разі прострочення оплати, оплатити товар з урахуванням стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені. Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості за договором купівлі-продажу товарів у розстрочку від 11 серпня 2013 року у розмірі 3 390 гривень, яка утворилася станом на 13 жовтня 2013 року, суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 2571,77 гривень, 3% річних в сумі 186, 689 гривень та пеню в розмірі 3712,05 гривень, а в загальній сумі 9 860 гривень 50 копійок.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з явилася, інтереси якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності представляє ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_3, діючий на підставі довіреності, заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що 11 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у письмовій формі укладався договір купівлі-продажу лише на ланцюжок вартістю 600 гривень, які ОСОБА_2 виплатив у повному обсязі. У подальшому, коли відповідач брав у розстрочку інші товари, додаткових договорів не укладалось, проте передбачалось, що дані товари надаються відповідачу на умовах, зазначених в первісному договорі, тому вони й були вписані в даний договір. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що у письмовій формі між позивачкою та ним укладався договір купівлі-продажу лише на покупку ним у розстрочку золотого ланцюжка вартістю 600 гривень, який він виконав належним чином та у строк повернув зазначену суму. Не заперечував, що у подальшому він дійсно купував у позивачки золоті обручки, сережки та мопед вартістю, яка зазначена в позові, також у розстрочку, проте ніяких додаткових договорів між ними не укладалось, чому він не знає. Коли саме купував ці товари та на який строк, він не пам'ятає, оскільки умови були оговорені в усній формі, при цьому про штрафні санкції не йшлося, тому він визнає лише залишок суми за товари в розмірі 3 390 гривень. Крім того, зазначав, що на даний час він перебуває у виправній колонії та не має заробітку. Просив суд позов задовольнити частково, та стягнути з нього на користь позивачки лише залишок боргу в сумі 3 390 гривень.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, на підтвердження позовних вимог та наявності договірних відносин, позивачкою надано суду договір купівлі-продажу товарів у розстрочку від 11 серпня 2013 року, укладений між нею, ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_2, та підписаний сторонами.

Згідно умов договору, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 ланцюжок вартістю 600 гривень з розстрочкою платежу на 1 місяць. За несвоєчасне внесення чергових платежів покупець зобов'язується сплатити пеню у розмірі 0,3% від простроченої суми за кожен день затримки.

Проте, як вбачається з даного договору, зобов'язання по сплаті вартості золотого ланцюжка у розмірі 600 гривень було виконано покупцем ОСОБА_2 повністю та у строк шляхом внесення платежів під особистий підпис: 11.08.2013 року - 50 гривень, 18.08.2013 року - 50 гривень, 20.08.2013 року - 50 гривень, 24.08.2013 року - 450 гривень.

Але всупереч нормам діючого законодавства, у подальшому в даний договір в графу «придбані товари» було вписано сережки вартістю 312 гривень, обручки вартістю 1698 гривень та 1980 гривень, та мопед FADA НОМЕР_3 ціною 3000 гривень. Та на зворотному боці договору зазначено, що золоті сережки було взято в кредит з першим внеском 200 гривень 20 серпня 2013 року, золоті обручки вартістю 1698 гривень та 1980 гривень було взято в кредит без першого внеску та без зазначення дати, та мопед FADA НОМЕР_3 ціною 3000 гривень було взято відповідачем 26 серпня 2013 року з першим внеском в 1000 гривень. Також на зворотному боці даного договору внесено відомості про часткове погашення боргу та зазначено, що залишок боргу на даний час складає 3 390 гривень, що засвідчено підписом ОСОБА_2

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст. 694 ЦК України закріплено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстрочкою або з розстрочкою платежу.

Виходячи із положень ст. 656, 658 ЦК України, предметом договору купівлі -продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору. Право продажу товару належить його власнику

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочини на суму, що перевищують у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, підлягають вчиненню в письмовій формі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З аналізу вищевказаного договору та діючого цивільного законодавства суд вважає, що договір купівлі-продажу товарів у розстрочку від 11 серпня 2013 року, не може виступати доказом укладення між сторонами у письмовій формі договору купівлі-продажу таких товарів, як золоті каблучки, сережки та мопед, оскільки не зазначені всі істотні умови, передбачені договором про купівлю-продаж товарів у розстрочку, а саме, не зазначені права та обов'язки продавця та покупця, не зазначений строк розстрочки платежу, умови та форма сплати вартості товарів, відповідальність сторін за невиконання зобов'язань, не підписана сторонами письмова форма договору на підтвердження їх волевиявлення щодо купівлі-продажу кожного товару окремо та згоди щодо усіх істотних умов договору, як передбачено діючим законодавством.

Проте у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав, що дійсно отримав від позивачки ОСОБА_1 зазначені товари по тій вартості, як зазначено в позові, та не заперечував, що несплачений залишок їх загальної вартості становить саме 3 390 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Тому, суд вважає встановленим, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відбулися фактичні договірні відносини купівлі - продажу товарів у розстрочку, які було оформлено в усній формі, оскільки позивач ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 товари, а саме: золоті сережки вартістю 312 гривень, золоті обручки вартістю 1698 гривень та 1980 гривень, та мопед вартістю 3000 гривень, а відповідач ОСОБА_2 прийняв дані товарі та взяв на себе зобов'язання сплатити позивачці зазначену вартість даних товарів. Шляхом строкових платежів відповідачем частково було погашено оговорену суму, у зв'язку з чим залишок заборгованості становить 3 390 гривень, що не оспорюється сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні зазначений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) .

За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту п. 1 Листа Верховного Суду України від 1 липня 2014 року щодо «Аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» вбачається, що формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі N 6-38цс11). Таким чином проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі N 6-42цс11).

Наведена правова позиція Верховного Суду України щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК свідчить про помилковість доводів позивача, що 3% річних та суми інфляції є видом неустойки, бо ці компенсаційні суми не є штрафними санкціями, а є самостійним видом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, утриманням, завдатком.

Відповідно до вимог ст. 547 ЦК України, правочин по забезпеченню виконання зобов'язання укладається в письмовій формі. Правочин по забезпеченню виконання зобов'язання, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Водночас ч. 3 ст. 548 ЦК України передбачено, що недійсність правочину по забезпеченню виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Враховуючи, що сторонами не був визначений строк виконання основного зобов'язання, суд позбавлений можливості визначити, чи є воно простроченим. Крім того, правочин по забезпеченню виконання зобов'язання у письмовій формі між сторонами не укладався, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних витрат, 3% річних та пені, не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 лише сума боргу за основним зобов'язанням в розмірі 3 390 гривень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню також сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу товару у розстрочку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2) суму боргу в розмірі 3 390 (три тисячі триста дев'яносто) гривень, та судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя _________________________