У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Єрмоловим Євгеном Миколайовичем, на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 13 лютого 2014 року утворилась заборгованість в сумі 21 554,65 грн. Судовим наказом Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2008 року з відповідача стягнуто 4 293,43 грн. З огляду на зазначене, банк просив стягнути 17 261,22 грн як різницю між загальним боргом і сумою, що стягнута судовим наказом, а також стягнути штрафи 500 грн (фіксована частина) і 863,06 грн (процентна складова), загальна сума заборгованості 18 624,28 грн.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року з ухваленням нового про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною картою строк дії карти вказаний на її лицьовій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною картою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття карти.

Також судами встановлено, що 11 листопада 2008 року Покровський районний суд Дніпропетровської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 4 293,43 грн заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору станом на 13 лютого 2014 року утворилась заборгованість в загальній сумі 21 554,65 грн, в частина якої стягнута за судовим наказом, тому остаточна сума заборгованості становить 18 624,28 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив зі спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Із заявою про застосування позовної давності відповідач звернулася до суду першої інстанції.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, карта діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Установивши, що перебіг строку позовної давності розпочався 11 листопада 2008 року, суди попередніх інстанцій такий свій висновок не обґрунтовували.

У апеляційній скарзі заявник зазначав, що у зв'язку з видачею Покровським районним судом Дніпропетровської області 11 листопада 2008 року наказу, строк позовної давності почався заново, а також долучив до матеріалів справи розрахунок, за яким останній платіж ОСОБА_3 здійснено 11 січня 2012 року. Без установлення характеру такого платежу, висновки про перебіг позовної давності є неповними.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги та не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи; не визначився із початком перебігу позовної давності і строком дії карти та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, що призвело до таких порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи викладене, судові рішення попередніх інстанцій на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Єрмоловим Євгеном Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко