У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Бородянська районна державна адміністрація Київської області, Здвижівська сільська рада Бодянського району Київської області, Макарівська землевпорядна організація Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_7 (Приватне підприємство «Ресурс»), відділ Держземагенства у Бородянському районі Київської області, про усунення перешкод у користуванні та володінні земельними ділянками; за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Бородянської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група», Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області, треті особи: Макарівська землевпорядна організація Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_7 (Приватне підприємство «Ресурс»), відділ Держземагенства у Бородянському районі Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку нечинним, скасування рішення сесії Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що у грудні 2011 року він придбав житловий будинок

по АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки площею по 0,25 га кожна. Частину його земельної ділянки було самовільно захоплено з сусідньої території ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які почали перебудовувати приміщення кафе з колишнього магазину.

Просив зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відновити тверді межі між його земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2; зобов'язати відповідачів знести частину прибудованих приміщень до будівлі власними силами та засобами, які побудовані та знаходяться на межі та частині земельної ділянки позивача по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів поновити власними силами та засобами металевий паркан між його земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та суміжною ділянкою по АДРЕСА_2.

У січні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом, у якому зазначали, що вони як співвласники магазину по АДРЕСА_2 самовільно провели ремонтні роботи приміщення магазину із незначною реконструкцією даху та добудовою. За ними зареєстровано право власності на кафе-магазин за вказаною адресою. На початку грудня 2011 року вони звернулися із заявою до Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області про надання земельної ділянки в оренду. Разом з представником Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області визначили межі та площу земельної ділянки. Рішенням 12-ї сесії 6-го скликання Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 13 грудня 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку технічної документації щодо надання земельної ділянки площею 0,0537 га в оренду для обслуговування магазину по АДРЕСА_2. На стадії присвоєння кадастрового номера при виготовленні технічної документації було виявлено накладення межі сусідньої земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_9, що належить на даний час ОСОБА_4

Просили визнати нечинним та скасувати державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_9, виданий на підставі рішення 11-ї сесії 5-го скликання Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 06 березня 2007 року, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_1 та зареєстрованого 30 жовтня

2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; визнати нечинним та скасувати рішення 11-ї сесії 5-го скликання Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 06 березня 2007 року у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_9

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області

від 04 лютого 2014 року у позові ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано недійсним державний акт НОМЕР_2 від 30 жовтня 2009 року на ім'я ОСОБА_9, на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 лютого

2014 року скасовано, у позові ОСОБА_4 та у зустрічному позові

ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843425/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 391 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> України).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_588451/ed_2015_02_12/pravo1/T012768.html?pravo=1>, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 квітня 2010 року між Здвижівською сільською радою Бородянського району Київської області та Клавдіївським сільським споживчим товариством, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0322 га для комерційного використання (магазин), що знаходиться на території Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області, у межах населеного пункту АДРЕСА_2. Згідно з актом встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж даної земельної ділянки від 01 жовтня 2007 року суміжний землекористувач ОСОБА_9 погодила межі відведення в натурі даної земельної ділянки.

ОСОБА_4 просив суд зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відновити тверді межі між його земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та суміжною земельною ділянкою по АДРЕСА_2, знести частину прибудованих приміщень до будівлі власними силами та засобами, що побудовані та знаходяться на межі та частині земельної ділянки позивача по АДРЕСА_1 та поновити власними силами та засобами металевий паркан між його земельною ділянкою та суміжною ділянкою.

Оскільки не доведено, що спірна будівля кафе-магазин є самочинним будівництвом, так як належить відповідачам на праві власності згідно зі свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2012 року і таке право власності позивачем не оспорено, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_4

Відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що остання не залучена до участі у справі на порушення вимог ст. ст. 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 33 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1793/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.