Справа № 381/758/15 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/780/4060/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 15.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті матері ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 2/5 частин спадкового будинку по вул. Калініна, 18 в смт. Борова, Фастівського району.

Інші частини будинку належать на праві власності позивачам та їх сестрі-відповідачці по справі ОСОБА_4 по 1/5 частину кожному на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2003 року.

Проте, позивачі своєчасно не звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такими, що фактично прийняли спадщину.

При зверненні до нотаріальної контори, ОСОБА_3 було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок і було рекомендовано звернутися до суду.

Просили суд, визнати за ними право на спадщину за законом в порядку спадкування після померлої 02 березня 2007 року ОСОБА_6, а саме за ОСОБА_3 на 2/15 частин житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Борова, вул. Калініна, 18 та за ОСОБА_2 на 2/15 частин зазначеного вище будинку та господарських будівель і споруд.

У квітні 2015 року відповідачкою ОСОБА_4 було подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину, який вона мотивує тим, що вона з сестрою дійсно прийняли спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте брат не має права на спадщину, оскільки на час її відкриття не проживав разом із спадкодавицею, оскільки відбував покарання та до нотаріальної контори не звертався.

Просила суд, визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6 померлої 02 березня 2007 року, а саме право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №18 по вул. Калініна в с. Борова, Фастівського району Київської області.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2015 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6, померлої 02 березня 2007 року, а саме - право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18.

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6, померлої 02 березня 2007 року, а саме - право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на спадщину за законом в порядку спадкування після померлої ОСОБА_6, а саме на 2/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 січня 2003 року зареєстрованого в реєстрі за №32 (а.с.50) зареєстровано право власності на імя ОСОБА_6 на 2/5 частин будинку по вул. Калініна, 18 в с. Борова, на імя ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1/5 частині за кожним.

02 березня 2007 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на 2/5 частини спадкового будинку по вул. Калініна, 18 в с.Борова.

30 січня 2008 року за позовом ОСОБА_4 Фастівським міськрайонним судом було прийнято рішення про визнання за ОСОБА_4 право власності на спадковий будинок після смерті матері - ОСОБА_6

Проте, 09 вересня 2014 року Апеляційним судом дане рішення було скасоване та відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

В грудні 2014 року позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з питанням оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в с. Борова, по вул. Калініна, 18, проте згідно наданої відповіді нотаріальної контори, їй було відмовлено, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок (а.с.7).

Відповідно до відповіді нотаріуса на запит суду, позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 24 квітня 2015 року.

Як вбачається з довідки про звільнення серія СУМ № 05128 від 07 вересня 2012 року ОСОБА_2 був засуджений та відбував покарання в установах Державної пенітенціарної служби з 08 березня 2005 року по 07 вересня 2012 року.

Відповідно до довідки Борівської селищної ради від 12 березня 2015 року (а.с.54), за адресою с. Борова, вул. Калініна, 18 прописані, але не проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2009 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що, з дати відкриття спадщини до моменту подачі позову до суду позивач ОСОБА_2 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після звільнення з місць позбавлення волі 07 вересня 2012 року не звертався, фактично в спадковому будинку не проживав, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину.

Позивачка ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_6, на час відкриття спадщини в 2007 році проживала разом із спадкодавицею в спадковому будинку та звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому має право на визнання за нею права власності на частину спадкового майна.

ОСОБА_2 хоча і є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно після смерті матері, проте спадщину не прийняв, оскільки фактично не проживав із спадкодавицею разом у спадковому будинку, бо відбував покарання, хоча після звільнення з місць позбавлення волі в 2012 році і до моменту подачі позову до суду з заявою про прийняття спадщини не звертався, а тому фактично не вчинив жодної дії для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 постійно проживала у спадковому будинку разом з матірю, поховала її за власний кошт, доглядала будинок, здійснювала оплату комунальних послуг, тому є такою, що прийняла спадщину і має право на визнання за нею права власності на половину від спадкової частини майна після смерті матері ОСОБА_6

З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки воно не ґрунтується на матеріалах справи та не узгоджується з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами п. 1-6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 січня 2003 року зареєстрованого в реєстрі за №32 право власності на імя ОСОБА_6 на 2/5 частин будинку №18 по вул. Калініна в смт. Борова, Фастівського району Київської області та по 1/5 частині кожному на імя ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

02 березня 2007 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй 2/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Калініна, 18 в смт. Борова, Фастівського району Київської області.

Спадкоємцями першої черги є діти померлої сторони по справі.

У визначений законодавством строк ніхто із спадкоємців не подав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері.

Лише 16 грудня 2014 року позивачі за первісним позовом звернулися до нотаріальної контори з відповідними письмовими заявами про прийняття спадщини.

17 грудня 2014 року державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажай прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 цього ж Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З врахуванням зазначених норм Цивільного кодексу України слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Згідно з ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України являються такими, що прийняли спадщину.

ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 був зареєстрований у спірному будинку, однак не проживав у ньому, оскільки з 08 березня 2005 року по 07 вересня 2012 року відбував покарання в установах Державної пенітенціарної служби України, а отже не міг у встановлений законодавством строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечувала проти розподілу в рівних частинах спірного житлового будинку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що спірні 2/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Калініна, 18 в смт. Борова, Фастівського району Київської області необхідно розподілити між трьома спадкоємцями першої черги ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а саме по 2/15 частин за кожним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову, а саме про визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 права власності по 2/15 частин за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлої 02 березня 2007 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлої 02 березня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлої 02 березня 2007 року.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/15 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Калініна, 18, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, померлої 02 березня 2007 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: