Справа №490/3938/14-ц 12.08.2015 12.08.2015 12.08.2015
Провадження №22-ц/784/1949/15
Провадження № 22ц/784/1949/15 Головуючий суду у 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Біляєвої В.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3,

прокурора Кадєєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2014 року

за її позовом

до Державної казначейської Служби України

(надалі ДКС України),

Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області

(надалі УМВС України в Миколаївській області),

третя особа слідчий Заводського районного відділу Миколаївського міського управління (РВ ММУ) УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_5,

про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ДКС України, УМВС України в Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 28 грудня 2012 року вона, діючи в інтересах ОСОБА_6, звернулася із заявою до Заводського РВ УМВС України в Миколаївській області про відкриття кримінального провадження, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України щодо незаконного використання висновку експерта як підробленого документу.

Відомості про злочин внесено 3 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за № 0000056.

Постановою слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_5 від 14 січня 2013 року вказане кримінальне провадження закрито в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В подальшому, постанова слідчого від 14 січня 2013 року скасована прокуратурою м. Миколаєва як незаконна.

Посилаючись на порушення прав позивачки слідчим органу внутрішніх справ, який незаконно закрив кримінальне провадження, вона просила стягнути на свою користь з держави 6 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_4М, яка діяла в інтересах ОСОБА_7, 3 січня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000056 про кримінальне правопорушення.

14 січня 2013 року постановою слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_5 вказане кримінальне провадження закрито в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Ця постанова 12 червня 2013 року скасована як передчасна за постановою заступника прокурора м. Миколаєва.

5 листопада 2013 року, після проведення додаткового розслідування, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000056, остаточно закрито за постановою слідчого СВ Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області у звязку з відсутністю складу кримінального злочину.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що на спірні правовідносини, які виникли між сторонами справи, не розповсюджуються положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частин 1-5 статті 1176 ЦК України, а тому дійшов правильного висновку, що позивачка не відноситься до кола осіб, які мають право на таке відшкодування.

Одночасно, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 6 статті 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичної особі внаслідок інших, ніж передбачено частинами 1-5 статті 1176 ЦК України, незаконних дій або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних умовах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичної або юридичної особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях покладає на позивача обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, місцевий суд керувався статтями 11, 23, 1167, 1176 ЦК України та виходив із того, що не надано доказів щодо незаконності дій слідчого, які б вплинули на прийняття ним рішення щодо закриття кримінального провадження, а позивачкою не доведено заподіяння їй моральної шкоди цією особою, яка діяла в межах кримінально-процесуального законодавства, та наявність причинного звязку між такими діями уповноваженої особи органу внутрішніх справ та перенесеними заявницею стражданнями і хвилюваннями.

Тому, само по собі скасування постанови слідчого органом, який здійснює нагляд за досудовим (попереднім) слідством, не може бути свідченням протиправної поведінки працівника правоохоронного органу, який заподіяв шкоду позивачці, та її процесуальна можливість на оскарження такої постанови обмежена не була.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Отже, підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності згідно зі статтею 1167, частиною 6 статті 1176 ЦК України та відшкодування шкоди, відсутні.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм права.

За таких обставин відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити та залишити рішення суду першій інстанції без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді