АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/1115/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т.Г.
справа №760/6486/14 Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги за яким збільшив в ході розгляду справи, про:

- поновлення з 24 березня 2014 року на роботі в ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на посаді директора;

- стягнення з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 12916,36 грн.;

- стягнення з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» наказом №02.11 від 01 грудня 2011 року призначений на посаду директора у цьому товаристві, про що були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

25 березня 2014 року позивачу стало відомо, що з 24 березня 2014 року на посаду директора призначено іншу особу - ОСОБА_3 Про звільнення та його підстави позивачу невідомо, проте він вважає, що воно відбулося з порушенням як трудового законодавства, так і законодавства, яке регулює діяльність юридичної особи.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 11 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційні скарзі, зокрема, посилається на те, що судом не взято до уваги необізнаність позивача про скликання загальних зборів для прийняття рішення про його звільнення, відсутність необхідного кворуму, зокрема кількості голосів для прийняття рішень, та відомостей в протоколі зборів про вчинений проступок, який був підставою для звільнення. Звертає увагу на порушення товариством порядку вирішення питання про звільнення та строків застосування дисциплінарного стягнення. Ставить під сумнів протокол зборів, зокрема з тих підстав, що він скріплений печаткою, яка є відмінною від тієї, яка є у товариства та перебувала у нього, як директора.

Зазначає, що до матеріалів справи приєднано копію рішення Апеляційного суду м.Києва від 12 лютого 2014 року, роздруківка ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, копія Витягу від 18 листопада 2013 року, копія Витягу від 22 липня 2013 року, копія Договору задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року, копія витягу з кримінального провадження, копія Виписки від 21 травня 2014 року, копія Протоколу від 24 березня 2014 року та копія статуту відповідача, виходячи з яких суд наводив свої мотиви. Проте, ці докази жодною із сторін або у інший спосіб до матеріалів справи не долучались, в судовому засіданні не досліджувались, з»явились у матеріалах справи після ухвалення рішення.

Посилається на те, що підстави звільнення (розтрата майна товариства), ним вчинено не було, оскільки товариством надана згода на вчинення правочинів відносно майна товариства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звільнення ОСОБА_1 стало грубе порушення трудових обов'язків керівника в розумінні п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, які полягали у покладенні ОСОБА_1 на ТОВ «КВВФ «САПСАН» неіснуючої заборгованості при укладанні договору від 26 березня 2013 року, а також безоплатну передачу ним нерухомого майна, що належить товариству, сторонній особі за договором від 22 липня 2013 року. Рішення про звільнення ОСОБА_1 прийнято в межах повноважень загальних зборів та у спосіб, визначений законодавством.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст.65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до частини 3 цієї статті для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника.

Відповідно до частини 6 цієї статті керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи на виконання рішення позачергових зборів учасників ТОВ «КВВФ «САПСАН» від 30 листопада 2011 року (протокол №30/11/11 від 30 листопада 2011 року) видано наказ №02.11 від 01 грудня 2011 року, згідно якого ОСОБА_1 приступив до виконання обов»язків директора товариства за сумісництвом з 01 грудня 2011 року.

Згідно із даними протоколу №24/03-14 від 24 березня 2014 року відбулися загальні збори учасників товариства, за наслідками проведення яких, зокрема, вирішено збільшити статутний капітал та перерозподілити розмір часток учасників, та у зв»язку із зловживанням службовим становищем, нанесенням товариству матеріальної шкоди звільнити ОСОБА_1 з посади директора та обрати нового - ОСОБА_3

Відповідно до даних протоколу зазначено присутніх на цих зборах: ОСОБА_3 (20% голосів), ОСОБА_6 (5% голосів), ОСОБА_7 (12,5% голосів), ОСОБА_1 (50% голосів), відсутній ОСОБА_8 (12,5% голосів)).

Згідно із вимогами ст.61 Закону України «Про господарські товариства» про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Відповідно до ст.60 цього Закону загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині відсутності належних та допустимих доказів в розмінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження факту повідомлення ОСОБА_1 в належний спосіб про призначення загальних зборів на 24 березня 2014 року, а також присутності ОСОБА_1 на цих зборах.

Надані відповідачем опис вкладення у цінний лист №063 від 20 лютого 2014 року на ім»я ОСОБА_1, фіскальний чек №8797 від 20 лютого 2014 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 24 лютого 2014 року (том 1 а.с. 172-175) належними та допустимими доказами не можуть вважатися, оскільки згідно інформації, розташованої на сайті Державного підприємства «Укрпошта», поштове направлення за номером №063 на опису вкладення до цінного листа із відбитком штемпеля поштового відділення Київ 206 від 20 лютого 2014 року вручено адресату 02 червня 2014 року.

Окрім того, згідно даних Наказу №1/03 від 21 березня 2014 року ОСОБА_1 відбув у відрядження до м.Луганськ на строк з 23 березня 2014 року по 25 березня 2014 року для укладення договору з адвокатом Скупинським О.В. Згідно даних Договору про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «КПВФ «Сапсан» в особі ОСОБА_1, та адвокатом Скупинським О.В., цей Договір укладено 24 березня 2014 року в м.Луганськ (том 2 а.с. 48-50). Даними Посвідчення про відрядження підтверджується факт перебування ОСОБА_1 у відрядження у м.Луганськ з 23 березня 2014 року по 25 березня 2014 року (том 1 а.с. 104).

Зазначені вище докази відповідачем у належний спосіб не спростовані. При цьому, в матеріалах справи відсутній реєстр учасників, присутніх на Загальних зборах 24 березня 2014 року, або інші докази на підтвердження присутності ОСОБА_1 на цих Загальних зборах.

Окрім того, з даних Протоколу Загальних зборів від 24 березня 2014 року убачається, що по питаннях збільшення статутного капіталу та перерозподілу розміру часток учасників одностайно вирішено збільшити розмір статутного капіталу товариства за рахунок внесків ОСОБА_3 та ОСОБА_6, у зв»язку із чим перерозподілено розмір часток учасників, які надають їм кількість голосів, наступним чином - ОСОБА_3 (56% голосів), ОСОБА_6 (6,5% голосів), ОСОБА_7 (6,25% голосів), ОСОБА_1 (25% голосів), ОСОБА_8 (6,25% голосів).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про господарські товариства» зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

Відповідно до ст.16 цього Закону товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу. Збільшення статутного (складеного) капіталу може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів (оплати акцій), крім випадків, передбачених цим Законом. Зменшення статутного (складеного) капіталу при наявності заперечень кредиторів товариства не допускається. Рішення про зміну розміру статутного (складеного) капіталу товариства набирає чинності з дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про господарські товариства» зміни до статуту, пов»язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Відтак, прийняття подальших рішень на цих зборах без проведення державної реєстрації змін до статуту, не можна вважати такими, що здійснені з дотриманням установленої процедури їх прийняття та вимог чинного законодавства .

По питанню звільнення ОСОБА_1 з посади директора та обрання нового проголосували «за»-три, «проти»-один, «утрималось»-немає. При цьому, персональних даних про особу, яка голосувала «проти» в протоколі не зазначено, що унеможливлює визначення процентної кількості голосів.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що Загальні збори ТОВ «КВВФ «САПСАН» від 24 березня 2014 року проведено без належного повідомлення та участі позивача, з порушенням процедури їх проведення та прийняття рішення, а висновок суду першої інстанції в частині прийняття на цих зборах рішення про звільнення ОСОБА_1 в межах повноважень загальних зборів та у встановлений законом спосіб не відповідає фактичним обставинам справи.

Окрім того, за змістом ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з п.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов»язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» №6 від 06 листопада 1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з»ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Рішення власника про звільнення має містити фактичну і юридичну підстави звільнення, чітко сформульоване порушення, що стало підставою звільнення.

Разом з тим, в тексті протоколу Загальних зборів від 24 березня 2014 року не визначено, яке конкретно одноразове порушення трудових обов»язків стало підставою звільнення ОСОБА_1

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача стверджував про звільнення позивача на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України, тобто грубе порушення трудових обов»язків керівника, що мало місце при укладенні ОСОБА_1 договорів 26 березня 2013 року та 22 липня 2013 року.

Частиною 2 ст.147 КЗпП України передбачено, що звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

У разі порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку, встановлені ст.ст. 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відтак, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення 24 березня 2014 року у зв»язку із вчиненням проступку 26 березня 2013 року та 22 липня 2013 року, є порушенням строків застосування дисциплінарного стягнення.

Окрім того, колегія суддів зауважує про безпідставність посилання суду першої інстанції на встановлення факту неправомірних дій ОСОБА_1 рішенням Апеляційного суду м.Києва від 12 лютого 2014 року, яким рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 16 липня 2013 року скасовано, постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, оскільки вказане рішення Апеляційного суду м.Києва скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, відтак не має ознак юридичної властивості.

З огляду на викладене, колегією суддів установлено, що звільнення позивача проведено з порушенням процедури та строків прийняття такого рішення, відтак порушене право підлягає відновленню у спосіб поновлення ОСОБА_1 на посаді директора з 24 березня 2014 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що застосування судом першої інстанції до правовідносин сторін ст.99 ЦК України є помилковим, виходячи з наступного.

За змістом ст.97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.3 ст. 99 ЦК України члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов»язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов»язків.

Зазначена правова норма визначає шляхи реалізації учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлянні через прийняття компетентним органом рішень про усунення членів виконавчого органу і такі правовідносини відбуваються в межах корпоративних прав, а не трудових.

Відтак, оскільки правовідносини сторін відбувались в межах трудового права, підстав для застосування ст..99 ЦК України не має.

Посилання представника відповідача на Постанову Вищого господарського суду України від 25 лютого 2015 року, якою Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 вересня 2014 року у справі №910/7882/14 скасовано в частині прийняття нового рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «КВВФ «Сапсан», яке оформлене протоколом від 30 листопада 2011 №30/11/11, та в цій частині рішення Господарського суду міста Києва від 23 липня 2014 року у справі №910/7882/14 залишено в силі, відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене не спростовує факт порушення трудових прав ОСОБА_1 при проведенні процедури звільнення 24 березня 2014 року.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із наступного.

Обґрунтовуючи вимоги в цій частині, позивач посилається на дані Контракту №1 від 01 грудня 2011 року, укладеного між ТОВ «КППФ «САПСАН» та ОСОБА_1, яким встановлено останньому посадовий оклад 2400 грн. на місяць.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

Проте, від імені власника контракт підписано головним бухгалтером ОСОБА_11, проте матеріали справи не містять відомостей про уповноваження цієї особи власником на підписання трудових договорів, а наказ №03-1.11 від 01 грудня 2011 року, виданий ОСОБА_1, не свідчить про наділення ОСОБА_11 таких повноважень саме власником в розуміння ст.21 КЗпП України.

При цьому, як пояснили в судовому засіданні представники обох сторін, протягом з грудня 2011 року по березень 2014 року позивачу не нараховувалась заробітна плата та інших доходів на підприємстві від не мав.

Відтак, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог в частині відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв»язок між протиправною поведінкою та наставши ми наслідками.

Визначаючи суму на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, тривалість психологічних страждань, вимоги розумності і справедливості, та уважає, що 500 грн. є достатнім для відновлення втрат немайнового характеру та досягнення психологічної рівноваги, а визначена позивачем сума 20000 грн. є завищеною.

Відповідно до ст..309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України колегія суддів уважає, що стягненню з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на користь держави підлягає судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог, що задовольняються у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 11 вересня 2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на роботі та відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким поновити ОСОБА_1 на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на посаді директора з 24 березня 2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов