РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/1133/15-ц

Пров. №2/668/729/15

10.06.2015 року Суворовський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Рябцева М.С.

при секретарі Волинець Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа: приватний нотаріус Херсонського нотаріального округу Пономарчук І.Я. про визнання договору дарування недійсним

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що 19.12.2014 року вона уклала зі своїм сином договір дарування квартири АДРЕСА_1. Вказувала, що вона є людиною похилого віку, інвалідом І групи, яка потребує постійної сторонньої допомоги, тому укладаючи цю угоду, вона помилялася відносно правової природи правочину та прав і обов'язків сторін, оскільки вважала, що відчужувала майно сину за умови, що він буде по-життєво її утримувати, однак останній майже відразу після укладення договору свої обов'язки щодо забезпечення необхідного лікування та харчування не надавав, через що вона змушена була викликати свого молодшого сина ОСОБА_4, який перевіз її до свого будинку.

До початку розгляду справи змінила підстави позову, та просила, з урахуванням уточнень позовних вимог, визнати вказаний договір дарування недійсним з підстав ст.ст. 203,215,229 ч.1 ЦК України, як такий, що укладений внаслідок помилки щодо природи договору та не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину. Також просила застосувати наслідки двосторонньої реституції шляхом повернення відповідачем майна у власність позивачу відповідно до вимог ст. 216 ЦК України.

Відповідач та його представник позов не визнали, вказуючи, що позивач усвідомлювала природу договору, бажала подарувати квартиру саме йому. Також не заперечував, що він, дійсно, має доглядати за матір'ю, але не у зв'язку з умовами договору, а тому, що це є його борг як сина.

Третя особа: приватний нотаріус Херсонського нотаріального округу Пономарчук І.Я. заперечувала проти позову, зазначаючи, що перед укладенням договору вона пересвідчилась в дієздатності особи, роз'яснила наслідки укладення договору, позивач їх добре зрозуміла, після чого вона уклала договір дарування.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.09.2006 року ОСОБА_1 була власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Позивач була зареєстрована цій квартирі та постійно проживала в ній.

19.12.2014 року ОСОБА_1 подарувала сину ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1, про що був укладений нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пономарчук І.Я.

Відповідно до п.п. 9, 11 нотаріально - посвідченого вказаного договору дарування, дарувальний стверджує, що дарування здійснюється нею за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, збігу тяжких обставин, обману. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характер фіктивного, удаваного чи зловмисного правочину та відповідає їх дійсним намірам. Право власності на відчужувану квартиру у Обдарованого виникає з моменту її прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання Обдарованим примірника цього договору після укладення його нотаріального посвідчення.

Третя особа - приватний нотаріус в судовому засіданні пояснила, що вона тричі приходила додому позивачки та довго розмовляла з нею, роз'яснювала умови договору, та наслідки, пропонувала можливість укладення інших договорів: довічного утримання чи укладення заповіту, позивачка запевнила її, що бажає за життя розпорядитись квартирою: спірну квартиру залишити старшому сину, а іншу квартиру, яка в неї також є - молодшому сину.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що зі слів позивачки знали, що вона уклала договір з сином ОСОБА_2, відповідно до якого, останній повинний був забезпечити її постійним доглядом, забезпечити її необхідним лікуванням, медичним доглядом та харчуванням, а по її смерті отримати у власність квартиру. Приблизно з січня 2015 року відносини між ОСОБА_2 та його матір'ю погіршились, він не наділяв належної уваги матері, інколи залишав її саму дома, у зв'язку з чим вона викликала на допомогу свого молодшого сина ОСОБА_8, який перевіз її до своєї квартири за адресою: АДРЕСА_2. При цьому свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 зазначили, що хвороба позивачки не відобразилась на її психічному стані, та розумінні сприймати реальність.

За правилами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 цієї статті передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, також, що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Неправильне сприйняття може бути викликане найрізноманітнішими обставинами. Для визначення правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона, будучи людиною похилого віку, за станом здоров'я (перша група інвалідності) потребувала та потребує постійної сторонньої допомоги, яку їй обіцяв надавати її син ОСОБА_2, сподівалася на догляд та матеріальне утримування. Укладаючи договір купівлі-продажу, вона помилялася щодо природи правочину, оскільки мала на меті укладення договору довічного утримання, а не договору дарування.

Як вбачається з МСЕК № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом першої групи підгрупи А загального захворювання та потребує стороннього догляду, перебуває на обліку у невролога, та дільничного терапевта.

З виписки № 08455 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 має діагноз: боковий аміотрофічяний склероз полі сегментарної форми з прогресуючим перебігом. Стан після операції малоінвазивної лазерохірургічної модифікації ліквору на рівні кінцевої цистерни спинного мозку з легким бульбарним синдромом, значним порушенням функції ходи та самообслуговування. Потребує постійної сторонньої допомоги, самостійно не може повернутися в ліжку, взяти в руки чашку.

Докази, надані позивачем на підтвердження вказаних обставин (медичні довідки про стан здоров'я) підтверджують лише факт фізичного, а не психічного стану здоров'я позивачів, які не могли впливати на неправильність сприйняття нею змісту вчиненого правочину, та як і вік (59 років) та правова необізнаність - не можуть бути підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому покази свідка ОСОБА_7, яка є цивільною дружиною ОСОБА_9 (молодшого сина позивачки), та яка вказувала, що вона була присутня під час домовленості між позивачкою та відповідачем щодо укладення умов договору довічного утримання, суд оцінює критично, оскільки вона є зацікавленою в розгляді справи.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на час укладення договору, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 (її молодшим сином) мали у спільній частковій власності (по ? частці кожного) квартиру АДРЕСА_2

В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 26.03.2015 року була продана позивачкою разом з ОСОБА_4 іншій особі.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності: покази нотаріуса, яка зазначала, що вона тричі приходила додому позивачки та роз'яснювала наслідки договору, пропонуючи можливість інших договорів, саме позивачка наполягала на укладення такого виду договору, покази свідків, які вказували, що на розумових здібностях хвороба не відобразилась на ОСОБА_1, до того ж укладала інші юридично-значимі договори з різними людьми, а також, враховуючи той факт, що спірна квартира не була єдиним житлом на час укладення договору, суд приходить до висновку, що позивач знала і правильно усвідомлювала правову природу правочину.

Про це також вказує подальші дії позивачки після укладення спірного договору, а саме: вона виїхала зі спірної квартири на іншу належну їй квартиру, під час розгляду справи вона розпорядилась іншим наявним в неї житлом за договором купівлі-продажу, що свідчить про її обізнаність щодо змісту та правових наслідків договору дарування.

Також п. 9,11 спірного договору дарування чітко та зрозуміло роз'яснює наслідки укладення договору.

На підставі наведеного, суд вважає, що позивачкою не доведено, що під час укладення оспорюваного договору дарування мала місце помилка стосовно правової природи правочину та наявності обставин, які зумовлюють визнання договору дарування квартири недійсним. Обставини справи свідчать про те, що на момент укладення договору дарування позивачка усвідомлювала наслідки своїх дій та бажала їх настання, проте в подальшому, через погіршення стосунків зі старшим сином, змінила свою думку та заперечувала проти вказаного договору, що не є підставою для визнання договору дарування недійсним, оскільки обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Керуючись ст. ст. 8,10, 88,212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа: приватний нотаріус Херсонського нотаріального округу Пономарчук І.Я. про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м.Херсона.

СуддяРябцева М. С.