У х в а л а

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02 вересня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 20 000 грн терміном до 01 жовтня 2010 року, про отримання яких останній склав розписку. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 зобов'язання належним чином не виконав, грошові кошти їй не повернув, просила суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 20 000 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 20 000 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначені судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, застосувавши положення ст. 1046 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем не виконані грошові зобов'язання перед позивачем щодо повернення отриманих у борг грошових коштів.

Доводи касаційної скарги щодо неповідомлення його належним чином про час, дату та місце розгляду справи у суді першої інстанції є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
В.П. Гончар В.О. Савченко