АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3242/2015 Головуючий у першій інстанції - Коробенко С.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання права власності в порядку спадкування та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_9, в якому просила: встановити факт її проживання однієї сім'єю із ОСОБА_11 з липня 2007 року по день його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, а також на квартиру АДРЕСА_2.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що разом з ОСОБА_12 вони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без укладення шлюбу з 2007 року в належній померлому квартирі АДРЕСА_3, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, піклувались один про одного. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 помер і після його смерті відкрилась спадщина, до якої увійшли дві квартири. Позивачка вказує, що вона подала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_12, як спадкоємець четвертої черги, проте разом з нею заяви про прийняття спадщини подали і спадкоємці п'ятої черги - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Враховуючи викладене ОСОБА_6 просила встановити факт її проживання однієї сім'єю із ОСОБА_11 та визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Під час розгляду справи до участі у справі в якості відповідача залучено правонаступника ОСОБА_10 - ОСОБА_7, у зв'язку зі смертю ОСОБА_10

Під час розгляду справи у червні 2014 року у справу вступила третя особа ОСОБА_4 з самостійними вимогами щодо предмету спору, пред'явивши позов до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, в якому просила встановити факт її проживання однієї сім'єю із ОСОБА_11 з жовтня 2005 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4, та визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 вказувала, що вони разом з ОСОБА_12 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як чоловік і дружина, вели спільне господарство, проживали в його трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4. Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина і вона є спадкоємцем четвертої черги, а тому просила встановити факт її проживання з померлим та визнати за нею право власності в порядку спадкування на спадкове майно.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.12.2014 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено:

- встановлено факт проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_4, 1973 р.н. з ОСОБА_11, 1960 р.н., в період протягом п'яти років до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнано за ОСОБА_16 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_5 в порядку спадкування після ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 і відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки вважають, що суд неповно та не об'єктивно встановив фактичні обставини справи та надав невірну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов не обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог третьої особи.

В судовому засіданні представники ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали апеляційні скарги з викладених в них підстав та просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 проти задоволення апеляційних скарг заперечував за їх безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, завчасно про причини неявки суд не повідомили. Так, відповідачем ОСОБА_7 направлено до суду телеграму про відкладення розгляду справи, яка надійшла до суду лише 25.03.2015 о 13 год. 00 хв. (відмітка на телеграмі працівника апарату суду), в той час як справу було призначено до розгляду на 25.03.2015 об 11 год. 00 хв. і згідно журналу, судове засідання розпочато об 11 год. 17 хв. та закінчено об 11 год. 46 хв. Від осіб, які з'явились в судове засідання, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Також, слід зазначити, що відповідач ОСОБА_7 був присутнім в судовому засіданні 18.03.2015, яке було відкладено за його клопотанням у зв'язку з хворобою його представника. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх повторна неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване рішення суду повністю відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, відмовляючи в задовольнянні позову ОСОБА_6 суд виходив з необґрунтованості і недоведеності заявлених нею позовних вимог, натомість задовольняючи вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сукупність наявних у справі доказів свідчить про обґрунтованість заявлених нею вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю та, як наслідок, наявність правових підстав для визнання права власності на спадкове майно.

Вказані висновки суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 26.03.1996 було розірвано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_13, що підтверджується довідкою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві від 11.10.2014 (Т. 1, а.с. 211).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т. 1, а.с. 8, 35).

На час смерті ОСОБА_11 на праві власності належали квартира АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.08.2007 (Т. 2, а.с. 119, 148) та квартира АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.07.2009 (Т. 2, а.с. 122).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 звернулись ОСОБА_6 - 03.07.2013 (Т. 1, а.с. 36), ОСОБА_10 - 30.07.2013 (Т. 1, а.с. 38), ОСОБА_9 - 08.08.2013 здана на пошту. При цьому, слід зазначити, що заява ОСОБА_9 про прийнятті спадщини була написана в простій письмовій формі (справжність підпису не засвідчена нотаріально), а тому приватним нотаріусом КМНО Остапчук Н.В., останній було запропоновано особисто з'явитись до нотаріуса для встановлення особи та надання документів, підтверджуючих родинні стосунки з померлим та документів про право власності померлого на майно (Т. 1, а.с. 48, 69).

Також з заявою про прийняття спадщини 11.07.2014 звернулась ОСОБА_4 (Т. 2, а с. 144).

Листом від 24.07.2014 приватним нотаріусом КМНО Остапчук Н.В. на заяву ОСОБА_6 про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно після смерті ОСОБА_11, повідомлено про неможливість видачі свідоцтв у зв'язку з тим, що заявником не було надано документів, які встановлюють родинний зв'язок з померлим та документів, що підтверджують право власності на майно померлого.

Таким чином, з матеріалів спадкової справи вбачається, що свідоцтва про право на спадщину за законом нікому видані не були, з огляду на відсутність для цього належних підстав, визначених законом, зокрема, відсутність документів підтверджуючих родинні стосунки з померлим та правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Звертаючись до суду з даними позовами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вказували, що вони є спадкоємцями четвертої черги, оскільки проживали з померлим ОСОБА_11 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України) та просили встановити означений факт і визнати за ними право власності в порядку спадкування на майно померлого.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статями 10, 57-60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні відповідати критеріям належності і допустимості.

Суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Так, судом обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом до неналежних відповідачів, оскільки матеріали справи не містять достовірних даних про перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у родинних відносинах з померлим, а отже належним відповідачем за даним позовом повинна бути Київська міська рада, з огляду на положення ст. 1277 ЦК України.

При цьому, слід зазначити, що посилання відповідачів на перебування у родинних відносинах з померлим, не може братись до уваги оскільки з наданих ними документів не можливо дійти висновку про перебування у родинних стосунках і, більш того, такий факт не було встановлено в судовому порядку, згідно із законом (Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2014 заява ОСОБА_7 про встановлення факту родинних відносин залишена без розгляду, за заявою заявника).

Перевіряючи фактичні обставини справи, судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_12 був викладачем ліцею № 145 (Т. 2, а.с. 6). З листа Інституту математики НАН України вбачається, що ОСОБА_12 з 1985 по 1989 роки працював молодшим науковим співробітником, в 1985 році йому було присвоєно науковий ступінь кандидата фізико-математичних наук (Т. 2, а.с. 216).

У відповідності до переліку прийнятої передплати від 13.11.2012, саме ОСОБА_4 виписала періодичну пресу на 2013 рік на адресу АДРЕСА_7.

З довідки виданої ФОП ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_12 у 2010 та 2011 роках відпочивали разом на базі відпочинку «Либідь» в смт. Затока (Т. 2, а.с. 238).

В матеріалах справи також наявні світлокопії фотокарток, на яких зображено ОСОБА_4 разом з ОСОБА_12 під час відпочинку (Т. 2, а.с. 228-232). Відповідними фотокартками, а також наявною у справі копією договору № 221 від 10.02.2014, якою підтверджується також встановлення ОСОБА_4 пам'ятника на місці поховання ОСОБА_12 поруч з пам'ятниками його матері та бабусі (Т. 2, а.с. 223, 225-227).

Копією договору № 02/06 від 02.06.2010, укладеного від імені ОСОБА_16, а також копіями розрахункових документів на придбання будівельних матеріалів, побутової техніки, підтверджуються пояснення ОСОБА_4 щодо її участі у здійсненні ремонту в квартирі АДРЕСА_3 (Т. 2, а.с. 189- 196, 219-222).

З відповіді КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на запит суду, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_7, були зареєстровані два виклики майстрів через диспетчерську службу: 27.12.2009 та 01.02.2010 (Т. 2, а.с. 17).

Також, згідно довідки Білгород-Дністровської міської лікарні від 25.07.2010 ОСОБА_11 звертався за медичною допомогою.

Накладною від 30.12.2010 підтверджується придбання ОСОБА_4 з доставкою на адресу: АДРЕСА_8, комп'ютерної техніки (Т. 2, а.с. 188).

Інформація про ОСОБА_11, яка була надана на запити суду відповідними організаціями, достеменно була відома ОСОБА_4 на час звернення до суду з позовом і при цьому, вказана інформаціє є такою, що відповідає дійсності.

Допитаний судом свідок ОСОБА_17 пояснив, що з ОСОБА_4 він познайомився в 2010 році, знає, що у неї були точки по реалізації квітів, брав у неї продукцію, спілкувався з нею у робочих питаннях. Пам'ятає, як декілька разів вранці він приїжджав та забирав ОСОБА_4 автомашиною з вулиці Островського, де-вона, з її слів, постійно проживала разом з своїм чоловіком.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що в 2011 році вона вступила до Університету митної служби України. В той час їй потрібні були додаткові заняття з математики. За об'явою вона знайшла репетитора з математики, яким виявився ОСОБА_11. Заняття з ним вона проводила як у приміщенні ліцею, так і у нього вдома, де бачила і ОСОБА_4, яка за її висновками, проживала у квартирі разом з ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що з ОСОБА_4 вона знайома з 2000 року, спілкувались з нею часто. З ОСОБА_12 особисто вона познайомилась у 2009 році через ОСОБА_20, а до цього зі слів ОСОБА_4 свідок знала, що ОСОБА_4 жила з ОСОБА_12 як чоловік та жінка з 2005 року. Своє перше знайомство з ОСОБА_12, як пояснила свідок, вона запам'ятала тому, що вона та ОСОБА_4 в той день надавали пояснення міліції, яка зупинила їх поруч з під'їздом будинку АДРЕСА_7, з якого вони вийшли. Також на уточнюючі запитання свідок пояснила, що ОСОБА_12 працював викладачем математики в ліцеї, носив окуляри, багато курив. Свідок також зазначила, що знайома з товаришем ОСОБА_12 - ОСОБА_21, який також працював викладачем і повідомила суду його мобільний телефон.

При цьому, факт опитування співробітниками міліції ОСОБА_22 та ОСОБА_19 підтверджується наданими суду відмовними матеріалами.

Також судом були допитані свідки, заявлені за клопотанням ОСОБА_6

Так, свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_11 вона знала п'ять чи десять років, точніше зазначити період свідок не змогла. ОСОБА_6 свідок, як вона зазначила, бачила лише з 2010 року, а в самій квартирі ніколи не була, лише біля вхідних дверей.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 знає з 2007 року, з ОСОБА_12 вона знайома не була і ніколи його не бачила. Про те, що з ним проживала ОСОБА_6 їй розказала мати ОСОБА_6 - ОСОБА_25 Пояснила, що на прохання ОСОБА_25 сплачувала у відділенні банку квитанції за комунальні послуги, серед яких були і ті, які стосувались квартири АДРЕСА_9 та квартири АДРЕСА_2

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_12 вона знала близько 15 років, він двічі раніше був одружений. З ОСОБА_6 особисто не була знайома.

Мати позивача ОСОБА_25 пояснила, що ОСОБА_12 знала ще з 2001 року, коли дочка - ОСОБА_6 - навчалась в ліцеї, в якому він працював учителем математики. Свідок зазначила, що з 2007 року її дочка та ОСОБА_12 почали проживати разом в АДРЕСА_4, в той час як мати ОСОБА_12 мешкала в іншій квартирі.

ОСОБА_21 в якості свідка в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 він знає з 2004 року як здібну ученицю ліцею, а ОСОБА_12 знав з 1975 року, оскільки разом з ним вчилися в університеті, а потім працювали викладачами в ліцеї. Свідок знає, що у ОСОБА_12 було дві офіційні дружини, з якими він розлучився, а з ОСОБА_6 ОСОБА_12 проживав з 2006 року. Разом з тим, на уточнююче запитання суду свідок зазначив, що за місцем помешкання ОСОБА_12 не був близько п'яти років, однак йому відомо, що ОСОБА_11 займався репетиторством.

Оцінивши покази всіх допитаних в судовому засіданні свідків та співставивши їх з іншими доказами у справі, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19, оскільки вона об'єктивно відображають обставини справи, які встановлені письмовими доказами.

Показання інших свідків судом правомірно не прийняті до уваги, оскільки їх судження не розкривають об'єктивної сторони справи і за допомогою них не можливо достеменно встановити дійсні обставини справи, які мають значення для вирішення справи.

В даному випадку суд правомірно керувався правилами оцінки свідчень у судовому процесі, згідно з якими на об'єктивність і повноту показань свідків про відомі їм обставини можуть впливати інші існуючі не правові зв'язки між свідками і сторонами - товариські, родинні, громадські, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню. Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань. Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, суб'єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо. При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття.

Також обґрунтовано суд першої інстанції критично оцінив позицію ОСОБА_6 про те, що про проживання її однією сім'єю з ОСОБА_12 свідчить наявність у неї оригіналів усіх квитанцій на сплату житлово-комунальних послуг по обом квартирам, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що саме ОСОБА_6, станом на день розгляду справи, проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_4, а тому мала прямий та безперешкодний доступ до документів, які зберігались у зазначеній квартирі. При цьому, слід звернути увагу на той факт, що усі розрахункові документи виписані на ім'я ОСОБА_12, і, відповідно, від його імені сплачені.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що суд не прийняв до уваги обставину, яка підтверджує проживання ОСОБА_6 з померлим, а саме те, що мати позивача - ОСОБА_27 займалась реструктуризацією боргу за комунальні послуги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цим питання займався особисто ОСОБА_11 до якого ще у 2004 році був пред'явлений позов про стягнення заборгованості і по даній справі між сторонами була укладена мирова угода.

Крім цього, є безпідставними доводи апелянтів про підроблення наданих суду фотознімків, оскільки відповідно висновку експертного дослідження за результатами дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення від 22.01.2015 № 875/15-35 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ознак монтажу в зображеннях, що містяться на наданих на дослідження картках (об'єкт № 1-8) не виявлено.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для висновку про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_12 понад п'ять років до часу смерті останнього.

Дійшовши вказаного висновку, суд також правомірно дійшов висновку визнання за ОСОБА_4, як спадкоємця четвертої черги, права власності на спадкове майно, оскільки в позасудовому порядку оформити спадкові права не є можливим, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на майно.

Так, відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 постійно проживала разом із ОСОБА_12 понад п'ять років, на час смерті з поважних причин була відсутня за місцем мешкання (у зв'язку із хворобою) та протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявляла про свою відмову від спадщини, то згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

У відповідності до п. 23 вказаної Постанови свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З наведеного вбачається, що висновок суду про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4, як спадкоємцем четвертої черги, права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_11 є законними і обґрунтованим, оскільки судом достеменно встановлено факт постійного проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_4 однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини, визначено та перевірено склад спадкового майна та його належність на праві власності спадкодавцю та, як наслідок, правомірно зроблено висновок про те, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, так як не заявила про відмову від неї.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а тому цілком правомірно постановив оскаржуване рішення.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційних скаргах про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, також слід зазначити, що доводи апеляційних скарг були предметом дослідження і оцінки в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання права власності в порядку спадкування та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, Київської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання права власності в порядку спадкування - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді