Справа № 440/359/15 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/783/4275/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судових засідань: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Соломія-Сервіс» про оплату середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задоволити - зобов`язати ПП «Соломія-Сервіс» виплатити їй середній заробіток за затримку видачі трудової книжки та моральну шкоду.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її вимог, встановивши відсутність вини роботодавця. Відповідачем, окрім припущень, не надано жодних доказів, які б доводили протилежне. Поштове повідомлення про видачу трудової книжки було надіслане не у день звільнення, разом з видачею розрахункових трудову книжку не видали. У підтвердження вини відповідача є відмова надіслати трудову книжку за зверненням її представника. Таке звернення датовано 25 березня 2015 року. Нез`ясованою є і обставина про її відсутність на робочому місці з 14 год. до 18 год. у день звільнення. Суд не діяв в межах позовних вимог. У справі є лише одне рішення від 3 грудня 2014 року, досліджені обставини у якому були іншими ніж у даній справі, однак суд невірно послався на те, що цим рішенням встановлені обставини, які мають значення для цієї справи. У розглянутій справі ставились вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку у розрахунку при звільненні, а у даному позові йдеться про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки. Суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив докази, чим порушив норми, як матеріального, так і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Янчака П.О., який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши матеріали справи, межі та доводи такої, у відсутності апелянта - позивача ОСОБА_3, яка двічі належним чином повідомлена про розгляд справи судом апеляційної інстанції, однак до суду не з`явилась, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 у період із 29 липня 2013 року до 24 вересня 2014 року працювала на посаді провізора аптеки «Подорожник» № 24 у місті Буськ, Львівської області, перебуваючи у вказаний період в трудових відносинах із відповідачем ПП «Соломія-Сервіс».

Наказом директора ПП «Соломія-Сервіс» № 445-к позивачка ОСОБА_3 була звільнена із займаної посади з 24 вересня 2014 року за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 передчасно покинула місце роботи, у день звільнення була відсутня на робочому місці із 14 год. до 18 год.

Трудова книжка ОСОБА_3 зберігається в ПП «Соломія-Сервіс» в офісі м. Львів по проспекту Червоної Калини, 68.

Позивачці 24.09.2014 року було виплачено розрахункові кошти в сумі 2159,81 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, вимогами за яким було стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., з видачею наказу про новий день звільнення та видачу трудової книжки з новою датою звільнення, суд першої інстанції зазначив про те, що через відсутність позивачки на робочому місці в другій половині дня 24.09.2014 року, ознайомити її з наказом про звільнення та вручити трудову книжку відповідачу не вдалося, заяви щодо надіслання трудової книжки поштовим відправленням на адресу ПП «Соломія-Сервіс» не надходило, відповідач листами, які така отримала, повідомив про необхідність прийти та отримати трудову книжку, що було проігноровано, тому зробив висновок про те, що вини відповідача в затримці видачі трудової книжки позивачці не має.

Окрім того, зазначив про те, що судовими рішеннями встановлено відсутність вини відповідача в затримці видачі трудової книжки позивачці, про що вбачається із рішення Буського районного суду Львівської області від 03.12.2014 року, яке набрало законної сили (а.с. 29). Відтак, зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

З висновком суду погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може грунтуватись на припущеннях, що випливає із ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

У відповідності до пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року за № 110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У разi одержання трудової книжки у зв'язку iз звiльненням працiвник розписується в особовій картцi й у книзi облiку. У книзі обліку трудових книжок додатково зазначається і дата видачі трудової книжки. Якщо працiвник вiдсутнiй на роботi в день звiльнення, то роботодавець у цей день надсилає йому поштове повiдомлення про необхiднiсть отримання трудової книжки.

Згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як видно з матеріалів справи, наведені вище обставини були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Окрім того, апеляційним судом витребувана для огляду в судовому засіданні з Буського районного суду Львівської області цивільна справа № 2/440/1584/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ПП «Соломія-Сервіс» про зміну формулювання причин звільнення, виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди та перевірено про встановлення обставин у справі щодо несвоєчасної видачі трудової книжки та наявність письмових доказів, які підтверджують ці обставини.

Так, рішенням Буського районного суду Львівської області від 03.12.2014 року було відмовлено у задоволенні позовних у справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Соломія-Сервіс» про зміну формулювання причин звільнення, виплату заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримання розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та моральної шкоди. Вказане рішення суду було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.03.2015 року (а.с. 17-20, 28-29).

Як видно з оглянутої витребованої справи № 2/440/1584/14-ц, у такій наявні акти від 24.09.2014 р. про те, що 24.09.2014 року ОСОБА_3 об 11.30 год. отримала розрахункові кошти в сумі 2 159,81 грн., інший акт від 24.09.2014 року підтверджує про відсутність у день звільнення на робочому місці позивачки з 14.00 до18.00 год.

Встановлені обставини та наявні вищезазначені докази підтверджують ту обставину, що видати трудову книжку у день звільнення позивачу не було можливим з вини самої позивачки.

Окрім того, як видно з матеріалів оглянутої справ, листами від 24.09.2014 року вих. №24/09/2014 та від 30.09.2014 року вих. № 30/09/2014 відповідач надсилав ОСОБА_3 повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, які остання отримала 26.09.2014 року та 03.10.2014 року, відповідно, про що підтверджують рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які долучені до цієї справи.

Таким чином, судовими рішеннями встановлювались поряд із обставинами про відсутність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні і відсутність вини щодо видачі трудової книжки у день звільнення, про що вірно зазначив у судовому рішенні і суд першої інстанції.

Зазначені встановлені обставини підтверджені належними доказами та перевірені судом апеляційної інстанції, тому доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив цих обставин, є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

Посилання апелянта на те, що відповідач відмовився надіслати трудову книжку за зверненням її представника на увагу не заслуговує, оскільки чинне законодавство, яким врегульовано порядок видачі трудових книжок звільненим працівникам не містить норми про те, що надіслання трудової книжки поштою може відбутись при будь-якому зверненні інших осіб, відмінних від працівника, а вказує на те, що має бути особиста письмова згода самого працівника, чого у випадку позивача не було, та лист представника інтересів ОСОБА_3 містить пропозицію вислати такій трудову книжку та зазначає про її згоду на це, однак жодної письмової згоди не підтверджує /а.с.31/.

Окрім того, у довіреності, виданій представнику позивачки ОСОБА_5 /а.с.22/, зазначені повноваження, пов`язані з розглядом справи у суді, та відсутні повноваження щодо вчинення дій від імені звільненого працівника, пов`язнаних з видачею трудової книжки .

Як видно з долученої книги обліку руху трудових книжок на ПП «Соломія -Сервіс», апелянт, позивач ОСОБА_3, отримала особисто трудову книжку 06.04.2015 року.

Враховуючи наведене, вимога позивачки про зобов'язання ПП «Соломія-Сервіс» видати наказ про новий день звільнення та видати трудову книжку з новою датою звільнення та стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки є безпідставними, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст.314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.