У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 23 квітня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Лесько А.О., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року, - в с т а н о в и л а: У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов'язати ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку, площею 0,03 га, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом зняття дерев'яних стовпів, не чинити перешкоди працівникам установи державного підприємства геодезії, картографії, кадастру та геоінформатики при проведенні робіт по встановленню межових знаків та попередити його про відповідальність у випадку невиконання вимог, покладених на нього. Вимоги мотивувала тим, що їй належать на праві власності земельні ділянки, площею 0,08 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по АДРЕСА_1. В травні 2009 року ОСОБА_5, який є власником суміжної земельної ділянки з лівої сторони, заволодів її земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого селянського господарства, площею 0,03 га, не давав можливості виорати та засіяти її, зберігав на ній свої будівельні матеріали. Влітку 2012 року вона зверталася до відповідача з проханням не перешкоджати їй обробити земельну ділянку, проте останній відгородив її стовпами з металевим дротом та перешкоджає їй нею користуватися. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 393 м3, розташовану по АДРЕСА_1 по межі згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 80-14 від 1 вересня 2014 року відповідно до Додатку № 1 та зняти дерев'яні стовпи. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову про зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку площею 393 м3, яка знаходяться в АДРЕСА_1, оскільки позивачка є власником спірної земельної ділянки, а відтак на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним їй майном. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель А.О. Лесько