Справа № 477/177/15-ц
Провадження № 2/477/287/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року Жовтневий районний суд

Миколаївської області

у складі: головуючої судді Полішко В.В.,

при секретарі - Тарасюк І.Є.,

за участю: позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_2,.

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати садовий будинок літ. А-2 загальною площею 122,3 кв. м. з огорожами та спорудами № 442а, що розташований в садовому товаристві Пруди на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділити спільне майно подружжя (садовий будинок), виділивши сторонам по 1/2 частині кожному.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що вона з 28 листопада 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, який був розірваний рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2011 року. Відповідно до членської книжки садовода в листопаді 2008 року вона стала членом садівничого товариства Пруди, розташованого на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та отримала у користування земельну ділянку № 442а площею 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці вони з чоловіком під час шлюбу побудували будинок площею 122.3 кв. м. Після розлучення вона пропонувала ОСОБА_5 провести поділ вказаного будинку, однак він відмовився це зробити у добровільному порядку. На початку вересня 2013 року позивачу стало відомо, що відповідач без її згоди продав 24 липня 2013 року спірний будинок ОСОБА_3 за 40 987 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року, яке залишено без змін у цій частині рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 грудня 2014 року, встановлено, що в 2009 році на території вищевказаної дачної ділянки був збудований будинок. І, починаючи з грудня 2009 року, сім'я ОСОБА_5 почала проживати у цьому будинку. В звязку з чим позивач просить визнати садовий будинок спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на те, що будинок є їх спільною сумісною власністю, позивач просить поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши їй та відповідачу по 1/2 частині спірного садового будинку з огорожами та спорудами.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Заперечували проти грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, відповідно до п. 9 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленим про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову за його безпідставністю та необґрунтованістю, просив відмовити у його задоволенні. Зазначав, що будинок був введений в експлуатацію та державна реєстрація права була проведена після розірвання шлюбу між сторонами, а тому позивач має право лише на ? будівельних матеріалів. В звязку з чим їй має бути присуджена компенсація вартості цих матеріалів, оскільки вони вибули із володіння відповідача.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.11.2014 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції щодо витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 садового будинку літ. А-2 загальною площею 122,3 кв.м. з огорожами та спорудами № 422а в садовому товаристві Пруди на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Коларівської сільської ради Жовтневого району миколаївської області від 24 листопада 2011 року № 157, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 листопада 2011 року (а.с. 5-7) та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.12.2014 року, яким рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14.11.2014 року змінено (виключено з мотивувальної частини висновок про недоведеність позивачем того, що вона є власником спірного будинку та висновок про те, що спірний садовий будинок є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_5В.) (а.с. 9-10) встановлено:

що з 28 листопада 2007 року позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5.

Відповідно до державного акту серії МК № НОМЕР_1 «Пруди» на підставі рішення Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 26 серпня 1993 року № 56 була передана у власність земельна ділянка площею 21,1 га для садово-городницького господарства на території Коларівської сільської ради.

Згідно з протоколом засідання правління СТ «Пруди» від 30 січня 2009 року № 67 ОСОБА_1 була прийнята у члени цього товариства та у її користування передано ділянку № 442а.

Відповідно до протоколу № 70 засідання правління СТ «Пруди» від 30 квітня 2009 року ОСОБА_5 прийнятий у члени цього товариства як співволоділець ділянки № 442а .

В 2009 році на території цієї дачної ділянки був збудований садовий будинок. Починаючи з грудня 2009 року сімя ОСОБА_5 почала проживати у цьому будинку

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2011р., що набрало законної сили 12 серпня 2011року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

15 листопада 2011 року ОСОБА_5 звернувся до Жовтневої районної державної адміністрації із повідомленням про прийняття в експлуатацію об'єкта - садового (дачного) будинку № 442а, загальною площею 122,30 кв.м., розташованого у СТ «Пруди» Коларівської сільської ради Жовтневого району, надавши зареєстровану в інспекції ДАБК у Миколаївській області 09.11.2011року Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації .

24 листопада 2011 року виконавчим комітетом Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області було прийняте рішення №157 про визнання за ОСОБА_5 права власності на вищевказаний садовий будинок, а 29 листопада 2011 року на його ім'я було видано свідоцтво про право власності на цей будинок.

24 липня 2013 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продав цей будинок ОСОБА_3

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною 1 статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналізуючи викладене слід дійти висновку, що оскільки будинок був збудований в період шлюбу між сторонами, то цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд не приймає до уваги твердження представника третьої особи, що позивач має праволише на ? будівельних матеріалів, оскільки, як вбачається з частини 3 статті 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), а після введення в експлуатацію та державної реєстрації набуває права власності на новостворене нерухоме майно.

Позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя садового будинку не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 Кодексу визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно з розясненнями п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» о складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Тобто, поділу підлягає майно, яке наявне у подружжя на час розгляду справи. Оскільки майно - садовий будинок був проданий відповідачем третій особі ОСОБА_3, яка набула на нього право власності, то вказане майно вибуло із власності та відсутнє у подружжя на час розгляду справи. В звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, виділивши позивачу та відповідачу по ? частки садового будинку.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених судом вимог у сумі 517,40 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати садовий будинок літ. А-2, загальною площею 122,3 кв.м з огорожами та спорудами, який розташований на дачній ділянці № 442а в садівничому товаристві «Пруди» на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У задоволенні позовних вимог щодо поділу спільного сумісного майна подружжя виділенні сторонам по ? частці садового будинку літ. А-2, загальною площею 122,3 кв.м з огорожами та спорудами, який розташований на дачній ділянці № 442а в садівничому товаристві «Пруди» на території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 517 (Пятсот сімнадцять) грн..40 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Полішко