Справа № 428/9875/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі :

головуючого судді- Александрової Н.В.,

при секретарі- Голуб Т.М.,

за участю позивача- Тютюннікової Н.В.,

відповідача- Попова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 24 квітня 1993 року. Від даного шлюбі мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними було розірвано. У звязку з тим, що відповідач добровільно відмовився приймати участь в утриманні повнолітньої доньки вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. 23 жовтня 2012 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області було стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 25% з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви - 24.09.2012 року і до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Однак відповідач ОСОБА_2 не виконував свої зобовязання по сплаті аліментів, тому утворилась заборгованість у розмірі 5824.27 грн., що підтверджується довідкою ВДВС Сєвєродонецького МУЮ № 19929/03-51 від 26.11.2013 року, яку виплатити в добровільному порядку відповідач відмовляється, а тому вона просить стягнути неустойку за час затримання виплати аліментів у розмірі 10167,93 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов та пояснення, надані на підтвердження позовних вимог, уточнила вимоги, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь неустойку за час затримання сплати аліментів за період з 21.12.2012 року по 17.04.2015 року в розмірі 28048,87 грн. Крім того пояснила, що відповідач надавав їх спільній дитині кошти, але в якості додаткових коштів, не повязаних з аліментами на її утримання, а тому вона їх не рахує. На лікування доньки кошти від нього не отримувала, лікувала доньку за свої кошти. Ноутбук було придбано в якості подарунку, а не аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що з нього дійсно було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їх спільної повнолітньої дитини, аліменти на яку він вчасно сплачував, доки працював. Наприкінці 2012 року він звільнився, з того часу виникла заборгованість по аліментам. У 2013 році працевлаштувався і почав знову сплачувати аліменти та виниклу заборгованість по аліментам. На час розгляду справи заборгованість по аліментам складає близько 1000 грн., так як з заробітної плати утримують 50%, після чого у нього залишається 600 грн., а у його доньки стипендія більш, ніж кошти, які у нього залишаються після усіх утримань. Окрім заробітної плати інших доходів немає. Перебуває в іншому шлюбі, утримує дружину та її дитину. Має поганий стан здоровя. Протягом всього часу, окрім аліментів, також допомагав доньці коштами, але не через позивача, безпосередньо донці, також взяли на імя його матері доньці ноутбук в кредит, який сплачували разом зі своєю матірю. Крім того також давав гроші доньці на лікування.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 її син, позивач колишня невістка. Наприкінці 2012 року син звільнився з роботи, так як платили маленьку заробітну плату, поїхав на заробітки до Російської Федерації, на почату 2013 року повернувся. Її чоловік, батько відповідача, з 2012 року хворів, помер у 2014 році, а тому на лікування потребував багато коштів, частину яких надав син. У 2013 році син працевлаштувався та почав погашати заборгованість по аліментам. Вона розмовляла з внучкою, яка просила передавати аліменти одразу ж їй, так як вона повнолітня, а аліменти, які сплачує батько, до неї не доходять. Вона і зараз продовжує допомагати онучці. Її син ніколи не ухилявся від сплати аліментів та завжди допомагав своїй доньці.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона працює в ВДВС Сєвєродонецького міського управління юстиції державним виконавцем. В її провадженні перебуває виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дитини. На теперішній час з відповідача стягуються через бухгалтерію підприємства поточні аліменти та заборгованість, про що бухгалтерія підприємства регулярно надає звітність. Відповідач викликався у 2013 році до ВДВС та був ознайомлений з наявною заборгованістю по аліментам та відповідальністю у випадку її не сплати. Вона пояснювала, що аліменти він повинен сплачувати матері дитини згідно рішення, а не безпосередньо дитині.

Вислухавши позивача, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків та відповідних їм правовідносин.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 250199, виданого 24 квітня 1993 року Сєвєродонецьким міським відділом РАЦС Луганської області, 17 лютого 1994 року, 04 лютого 1994 року народилась ОСОБА_3, батьками якої є мати позивач ОСОБА_6, яка змінила прізвище згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 30 квітня 2003 року, та батько відповідач ОСОБА_2

Як видно з копії виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01.11.2012 року, 23 жовтня 2012 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області у цивільній справі № 1227/7103/2012 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, з останнього було стягнути аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 25% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову 24.09.2012 року до дня закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Згідно довідки ВДВС Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від 26.11.2013 року № 19929/03-51, за відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_7 існує заборгованість по сплаті аліментів за період з 21.12.2012 року по 01.11.2013 року у розмірі 5824,27 грн., а саме за період часу з грудня 2012 року по жовтень 2013 року відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 було сплачено 2280 грн., на чому, зокрема, наполягає позивач ОСОБА_1 в якості підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог, посилається на те, що він дійсно з грудня 2012 року систематично не сплачував аліменти на користь позивача ОСОБА_1, так як звільнився з попереднього місця роботи, однак при можливості перераховував кошти доньці на картковий рахунок, а також приймав участь у її додаткових витратах, зокрема придбав на імя своєї матері ноутбук для доньки. Дані обставини суд не ставить під сумнів, так як вони підтверджуються і поясненнями позивача у судовому засіданні.

Однак суд вважає, що відповідач, знаючи, що рішенням суду з нього стягнуто аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, сплачував кошти дитині, не погоджуючи дані дії з позивачем, не обговорюючи питання врахування їх в якості аліментів чи іншим шляхом фіксування їх саме в якості щомісячних платежів, а отже суд не може узяти їх до уваги, та вважає їх додатковими витратами на утримання дитини, що також було підтверджено і позивачем.

Врахованими за погодженням сторін є лише платежі згідно наданих розписок за травень та червень 2013 року у сумах 500, 980 та 800 грн.

Відповідач у своїх запереченнях також посилався на відсутність коштів у звязку з звільненням з місця роботи та фактом тимчасового безробіття, однак доказів цього суду не надав, так як протягом цього часу статусу офіційного безробітного в Центрі зайнятості населення не отримував. Крім того згідно ст. 199 СК України аліменти на утримання повнолітньої дитини призначаються судом лише при можливості надання матеріальної допомоги, яка, згідно пояснень відповідача, була в нього наявна на час винесення судом рішення про стягнення аліментів та до кінця 2012 року, тобто до часу, доки він був офіційно працевлаштованим, отже з кінця 2012 року відповідач мав право подати заяву про зміну розміру аліментів або їх припинення відповідно до вимог Сімейного кодексу України, у звязку зі зміненням матеріального становища, але таких дій відповідачем здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно п. п. 22 постанові Пленуму Верховного Суду України №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, враховуючі надані сторонами пояснення та докази, суд дійшов висновку, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання повнолітньої дитини виникла саме з вини відповідача ОСОБА_2, а тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині права на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини є обґрунтованими.

Позивачем суду надано розрахунок неустойки по сплаті аліментів за період часу з 21 грудня 2012 року по березень 2015 року у розмірі 28048,87 грн., яка на думку суду, виконана відповідно до положень діючого законодавства, хоча значно перевищує суму основної заборгованості, тому, вирішуючи питання про розмір вимог, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як видно з вже досліджених у судовому засіданні матеріалів та встановлених обставин, відповідач ОСОБА_2 згідно копії трудової книжки на момент винесення рішення Сєвєродонецьким міським судом Луганської області від 23 жовтня 2012 року у цивільній справі № 1227/7103/2012 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, був офіційно працевлаштованим та мав можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, що зокрема підтверджується фактом відсутності до грудня 2012 року заборгованості по аліментам, які стягувались на користь позивача з відповідача підприємством. Звільнився згідно копії трудової книжки 21.12.2012 року, з часу якого виникла заборгованість по аліментах. Працевлаштувався відповідач ОСОБА_2 22.11.2013 року, почавши сплачувати аліменти згідно наданої довідки ВДВС Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від 26.11.2013 року № 19929/03-51, а також погашати заборгованість по аліментам, що видно з сум, які були нараховані у розмірі меншому, ніж суми коштів, що виставлено відповідачу ОСОБА_2 до сплати за кожен наступний місяць.

Таким чином, заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем виникла в період часу з грудня 2012 року по жовтень 2013 року, при цьому протягом цього часу відповідач сплачував згідно наданій ВДВС Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від 14.04.2015 року № 3489/03-51, частково аліменти у травні 2013 року 500 грн. та червні 2013 року 1780 грн.

Крім того, як вже було встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2, незважаючи на наявну заборгованість по аліментам на користь позивача, приймав учать у додаткових витратах на утримання спільної з позивачем повнолітньої дитини, а саме 14.10.2013 року 300 грн., 13.09.2013 року 300 грн., 03.11.2013 року 300 грн., 18.12.2013 року 300 грн., а також сплатив останній внесок за кредитом у розмірі 1075 грн. 14.01.2013 року на придбавання в дарунок доньці ноутбуку, узятий на імя матері відповідача ОСОБА_4 у розмірі 6635 грн. 16.08.2011 року.

Також суд враховує стан здоровя відповідача, який згідно довідки КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» перебуває на обліку у лікарня хірурга з діагнозом ерітзарма, з протипоказанням тривалого перебування на ногах, тяжке фізичне навантаження.

Враховує суд також той факт, що відповідач ОСОБА_2 у травні 2013 року поховав свого батька ОСОБА_8, який згідно довідки від 08 травня 2013 року страждав на хронічну серцеву недостатність та на лікування, поховання якого, згідно пояснень свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні, ОСОБА_2 надавав кошти, які позивачем не оспорювались.

Не може суд також не врахувати і положення ст. 199 СК України, згідно яких аліменти на утримання повнолітньої дитини призначаються судом лише при можливості надання матеріальної допомоги, а як вже було встановлено у судовому засіданні, рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини було постановлено в період, коли працював, мав постійний дохід, а вже при звільненні, не маючи постійного доходу, відповідач ОСОБА_2, хоча і намагався допомагати дитини, мав скрутне матеріальне становище, як і на час розгляду справи, у звязку з вирахуванням з його заробітної плати не лише аліментів, а й заборгованості, яка виникла раніше, і яка станом на час розгляду справи вже з 5824,27 грн. зменшилось до 1061,13 грн.

Враховуючи викладене, не зважаючи на безперечно встановлений факт вини саме відповідача ОСОБА_2 у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, розмір нарахованої пені, яка виконана відповідно до положень діючого законодавства, перевищує суму основної заборгованості, тому суд вважає, що вона підлягає зменшенню до суми основного боргу на час подання позовної заяви, а саме 5800 грн., що відповідає положенням ч. 2 ст. 199 СК України, та загально-судовій практиці зваженості та справедливості при відшкодуванні при порушенні строків виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн., так як 1% задоволеної частини позовних вимог не перевищує 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5800 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова