Ухвала

іменем України

12 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору поруки недійсним, за касаційними скаргами ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом та, уточнивши його, просило стягнути з ОСОБА_3 як боржника та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_7, як поручителів 193 254,13 доларів США боргу за договором кредиту, що становить за курсом НБУ 2 796 514 грн 79 коп. із яких: 125 735,69 доларів США - основна сума заборгованості; 57 267,65 доларів США - заборгованість за відсотками; 9 927,27 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; 323,52 доларів США - штраф за порушення вимог кредитного договору.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 04 травня 2007 року укладено кредитний договір, за яким банк надав, а ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 161 568 доларів США і зобов'язалась повернути його до 03 травня 2023 року і сплатити 12,49 % річних за користування коштами, щомісячними платежами по 1 969,81 доларів США.

На забезпечення виконання цього договору укладено договори поруки за якими ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 взяли на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань.

Однак ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника і поручителів у солідарному порядку.

ОСОБА_7 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір поруки від 01 липня 2009 року, укладений з банком від його імені, оскільки він його не укладав та не підписував.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2015 року, позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» по 188 290,49 доларів США, що становить 2 724 687 грн 66 коп., боргу за договором кредиту.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено, визнано недійсним договір поруки від 01 липня 2009 року, укладений між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Надра» та відмовлено у задоволенні позову до нього як поручителя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Стрюкової І.О. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині зменшення розміру пені та задовольнити ці вимоги у повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку.

Касаційну скаргу мотивував тим, що суди не перевірили виникнення у банку права на дострокове стягнення боргу, правильність його розрахунку за кредитом, виданим в іноземній валюті, та незастосуванням наслідків пропуску позовної давності.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову та відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_7 як поручителя не оскаржується, тому судом касаційної інстанції не переглядається, як передбачено ч. 1 ст. 335 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову банку та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що боржник порушив взяті на себе зобов'язання, у результаті чого утворився борг, який підлягає стягненню з нього та поручителів у солідарному порядку зі зменшенням суми нарахованої пені.

Договір поруки ОСОБА_7 не укладав і не підписував, що є підставою для визнання договору недійсним та відмови у стягненні з нього як з поручителя суми боргу.

Проте з такими рішеннями погодитись не можна, оскільки вони ухвалені без виконання усіх вимог цивільного судочинства та повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, перевірки їх доказами, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Судами встановлено, що 04 травня 2007 року укладено договір за яким ПАТ «КБ «Надра» надав, а ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 161 568,00 доларів США строком до 03 травня 2023 року зі сплатою 12,49 % річних за користування грошима.

04 травня 2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір за яким ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

01 липня 2009 року такі ж договори були укладені між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим станом на 07 листопада 2014 року утворилась заборгованість у сумі 193 254,13 доларів США, що в еквіваленті становить 2 796 514 грн 79 коп.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Ухвалюючи рішення, суди правильно виходили з того, що між сторонами виникли відносини, що випливають з договору кредиту та поруки, невиконання яких є підставою для стягнення у солідарному порядку з боржника і поручителів основного боргу та боргу за відсотками і штрафних санкцій, як це передбачено ст. 553, ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим, встановивши, що договір кредиту укладено в іноземній валюті, суд першої інстанції не перевірив наявність у банку ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті, а відтак правильність нарахування боргу з урахуванням вимог ст. 192, 553 ЦК України, Закону України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 24 вересня 2014 року, у справі № 6-145цс14, щодо порядку визначення суми боргу за договором кредиту в іноземній валюті.

Крім того, вирішуючи питання про стягнення пені, суд не врахував умов договору про погашення кредиту щомісячними платежами, не перевірив, за який строк вона нарахована та за наявності заяви відповідачів не з'ясував підстав для застосування строку позовної давності (ст. 267 ЦК України) до цих платежів та не навів щодо цього відповідних обґрунтувань.

Поряд із цим, суд не перевірив доводів відповідачів про припинення поруки та наявності підстав, визначених у ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені, не навівши відповідних обґрунтувань, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

При цьому суд не перевірив відповідність свого рішення правовому висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, про те, що право на позов про стягнення пені виникає щодня на відповідну суму і позовна давність визначається по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, а розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Апеляційний суд не виконав вимог ст. 303 ЦПК України та не усунув цих недоліків, постановив ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Невиконання судами норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційні скарги потрібно задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року в частині стягнення боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 березня 2015 року в частині стягнення боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Т.О. Писана