АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8818/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А.,Борисової О.В.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у вересні 2014 року.

Зазначав, що 26.07.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 171/МК/23/2007-840, з наступними змінами та доповненням до нього, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, строком до 20.07.2012 року, зі сплатою 14,5% річних. Позивач свої зобов'язання перед виконав в повному обсязі, проте відповідач порушує умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 24.04.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4 153,06 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кедитним договором № 171/МК23/2007-840 від 26.07.2007 року, станом на 17.07.2014 року, в сумі 1 704,79 доларів США (еквівалент в гривні 19 979,63 грн.), що складається із заборгованості за кредитом (в т.ч. прострочена) - 1 280,52 доларів США (еквівалент в гривні - 15 007,32 грн.), заборгованості по сплаті відсотків (у т.ч. прострочена) - 144,96 доларів США (еквівалент в гривні - 1 698,86 грн.), пені за прострочення сплати кредиту - 232,31 доларів США (еквівалент в гривні - 2 722,62 грн.), штрафу за порушення умов додаткової угоди - 47,00 доларів США (еквівалент в гривні - 550,83 грн.).

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову щодо стягнення штрафу та комісії та ухвалення в цій частині рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1 280,52 доларів США (еквівалент в гривні - 15 007,32 грн.); - і по сплаті відсотків в сумі 144,96 доларів США (еквівалент в гривні - 1 698,86 грн.) та пені за прострочення сплати кредиту не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що 26.07.2007 року між ВАТ Комерційний Банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний Банк «Надра», укладено кредитний договір № 171/МК23/2007-840, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США на споживчі потреби, строком по 20.07.2012 року включно, зі сплатою 14,5% річних.

30.07.2010 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 171/МК23/2007-840 від 26.07.2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору, виклавши його у відповідній редакції.

Згідно п.1.1. Кредитного договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.07.2010 року визначено, що предметом цього договору є порядок та умови надання банком позичальнику кредитних коштів на наступних умовах: 1.1.1. сума Кредиту складає 20 000,00 доларів США. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 470,00 доларів США. Розмір мінімального необхідного платежу встановлюється в Додатку № 1 (Графіку) до цього Договору; 1.1.2. строк користування кредитом встановлюється по 20.07.2012 року (включно); 1.1.3. відсоткова ставка за користування кредитом складає 14,5% відсотків річних; 1.1.4. Комісії позичальник сплачує банку, згідно чинних тарифів банку; 1.1.5. При умові виконання позичальником умов цього договору, останньому протягом 6 місяців з серпня 2010 року по січень 2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в Додатку № 1 (Графіку) до цього Договору; 1.1.6. Починаючи з лютого 2011 року, позичальник сплачує: - суму в розмірі відстрочених протягом зазначеного в п.1.1.5. Договору періоду платежів згідно Додатку № 1 (Графіку) до цього договору, - комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 1% відсотків від суми залишку по кредиту розрахованої на день сплати. При цьому комісія сплачується одноразово протягом першого календарного місяця після закінчення періоду, зазначеного в п.1.1.5. Договору, - суму в розмірі нарахованих та несплачених до зазначеного п.1.1.5. Договору періоду платежів згідно Додатку (Графіку) до цього Договору, - необхідний платіж у повному обсязі згідно Додатку (Графіку) до цього Договору до кінцевого терміну повернення кредиту, встановленого п.1.1.2. Договору.

Пунктом 2.11. Кредитного договору встановлено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.1.1.1. цього Договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № НОМЕР_1 МФО 320564 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту щомісячно до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 20 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 21 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця застосовує штрафні санкції, передбачені цим договором.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 17.07.2014 року складала 3 713,33 доларів США (еквівалент в гривні 43 519,15 грн.), що складається з: - заборгованості за кредитом (в т.ч. прострочена) - 1 280,52 долари США (еквівалент в гривні - 15 007,32 грн.); - заборгованості по сплаті відсотків (у т.ч. прострочена) - 144,96 доларів США (еквівалент в гривні - 1 698,86 грн.); - комісія за консультаційні послуги у розмірі 1.00% згідно п.1.1.6. додаткової угоди - 128,21 доларів США (еквівалент в гривні - 1 502,63 грн.); - пені за прострочення сплати кредиту - 232,31 доларів США (еквівалент в гривні - 2 722,62 грн.); - штрафу за порушення умов додаткової угоди - 1 927,33 долари США (еквівалент в гривні - 22 857,72 грн.) (а.с.6-8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 47,00 доларів США (гривневий еквівалент за курсом НБУ станом на 17.07.2014 року - 550,83 грн.), що становить 10% від суми щомісячного платежу, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не визначено конкретну кількість випадків порушення позичальником вимог договору щодо своєчасної сплати мінімального платежу за кредитом та відсотків за його користування, а тому суд прийшов до висновку що відповідач одноразово порушив вимоги п.2.11. договору.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, п.п. 4.1., 4.2. кредитного договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.07.2010 року, встановлено, що у разі невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту, процентів та/або комісій відповідно до умов цього Договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. У випадку прострочення позичальником виконання зобов'язання, визначеного п.2.11. цього Договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник починаючи з 30-го дня прострочення, зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просив стягнути з відповідача на свою користь штраф за невиконання умов договору в розмірі 27 456, грн.

На підтвердження позовних вимог в цій частині позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором в якому зазначено лише «штраф за порушення умов додаткової угоди, відповідно до п. 4.2 у розмірі 10%, що складає 1 927,33 доларів США еквівалентно 22 587,72 грн.»

Слід зазначити в даний розрахунок не містить інформації щодо кількості порушення невиконання позичальником зобов'язань щодо строків та повноти сплати кредиту, процентів та/або комісій, відповідно до умов цього Договору та порядку нарахування штрафу у відповідності до вимог п.п.4.1., 4.2. кредитного договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.07.2010 року.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в судовому засіданні від 24.06.2015 року, представника позивача було зобов'язано надати розрахунок заборгованості за кредитним договором № 171/МК23/2007-840 від 26.07.2007 року в частині нарахування штрафу у відповідності до вимог п.п.4.1., 4.2. кредитного договору.

Натомість 01.07.2015 року представником позивача було надано до суду апеляційної інстанції аналогічний розрахунок, що міститься в матеріалах справи, та не містить детальної інформації щодо порядку та розміру нарахування штрафів відповідно до умов кредитного договору. В судовому засіданні від 15 липня 2015 року представник позивача також не зміг надати будь-які пояснення з приводу кількості та порядку нарахування штрафу.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивачу штрафу в розмірі 27 456,56 грн. та не надання апелянтом суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, суд приходить до висновку що вони є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на незаконну відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті комісії на підставі п 1.1.6 Додаткової угоди до кредитного договору.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в судовій справі» при ухваленні рішення вийти за межі позовних вимог з власної ініціативи суд має право лише в випадках, прямо передбачених законодавством.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, зокрема прохальної частини, позивач не звертався до суду з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по сплаті комісії, а тому суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, прийшов до вірного висновку про незадоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: