Справа №442/234/15-ц
Провадження №2/442/346/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що відповідно до вимог п.9 ст.74 ЦПК України відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Йому, позивачу по справі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.2014 року на праві приватної власності належить житловий будинок №18 по вул.Довбуша в м.Дрогобичі Львівської області. Вказані правовстановлюючі документи зареєстровані в КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та СО» та в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно виписки з будинкової книги, на належній йому жилій площі, зокрема, з 28.03.1995 року зареєстрований відповідач по даній справі - ОСОБА_3. Разом з цим, ще у 1998 році відповідач залишив належний на даний час йому будинок та перейшов на інше постійне місце проживання, яке йому не відомо. Після цього, ОСОБА_3 не проживав в належному йому на праві приватної власності житловому будинку жодного дня, не ночував, не дзвонив, будь-яких обовязків по оплаті за комунальні послуги не ніс і такої спроби не робив. Таким чином, на протязі майже пятнадцяти років, відповідач за місцем своєї реєстрації більше не повертався. З його сторони чи сторони інших осіб жодних перешкод відповідачу в користуванні житлом не чинилось. А відтак у нього виникла потреба звернути до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, додатково пояснила, що дійсно ОСОБА_3 ще в 1998 році залишив належний позивачу ОСОБА_2 житловий будинок №18 по вул.Довбуша в м.Дрогобичі, Львівської області і переїхав проживати на інше постійне місце проживання, яке останньому не відоме. На даний час позивач протягом всього часу сплачує додаткові кошти за зайву особу, крім того не може оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами, а відтак у нього виникла необхідність звернутися до суду із позовом про визнання відповідача втративши право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з таких міркувань.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.2014р., позивачу ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в місті Дорогобичі, вул.Довбуша,18, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.05.1986р. державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_4, за реєстровим №1-1460.

Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2014р., ОСОБА_2 належить житловий будинок по вул.Довбуша Олекси,18 в м.Дрогобичі, Львівської області.

Як вбачається з акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 28.07.2014р., складеного представниками КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, що ОСОБА_3 в будинку №18 по вул.Довбуша в м.Дрогобичі, Львівської області не проживає з 1998року і час обстеження, останній зареєстрований в будинку, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання , які б йому належали немає.

Як вбачається за ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майно, а також може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Право власності є непорушним і ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити його.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319. 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу, з 1998 року, тобто майже п»ятнадцять років, не проживає у житловому будинку, не користуються ним, не несе витрати по його утриманню, що створює для позивача ОСОБА_2 незручності, оскільки він додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки ( вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач ОСОБА_2 має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.391 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №18 по вул.Довбуша в м.Дрогобичі, Львівської області та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча - суддя : Гарасимків Л.І.