У х в а л а

іменем україни

3 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Олійник А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста», третя особа - ОСОБА_17, про визнання майнових прав на квартиру, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 - ОСОБА_18, на рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 7 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста» (далі - ТОВ «Центр міста») про визнання майнових прав на квартиру.

В обґрунтування вимог позивачі зазначали, що між ними та відповідачем було укладено договори про інвестування житлового будівництва квартир та нежитлових приміщень багатоповерхового житлового будинку у АДРЕСА_1.

Договорами було передбачено, що ТОВ «Центр міста» зобов'язується після завершення будівництва ввести житловий будинок в експлуатацію та передати позивачам усі необхідні документи для отримання в КП «ДМБТІ» свідоцтва про право власності.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 посилаючись на те, що жилий будинок АДРЕСА_1 до теперішнього часу не введений в експлуатацію, відповідачем не виконано зобов'язання щодо передачі їм документів для подальшого оформлення права власності та до моменту прийняття жилого будинку в експлуатацію, вони, як інвестори, є лише власниками майнових прав на інвестовані об'єкти нерухомості, просили на підставі вимог ст. ст. 16, 177, 178 ЦК України визнати за ними майнові права на відповідні квартири у вищевказаному жилому будинку.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,

ОСОБА_16 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 -

ОСОБА_18, просить рішення Кіровського районного суду

м. Дніпропетровська від 7 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що між ТОВ «Центр міста» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 укладені договори інвестування житлового будівництва по вул. ХХІІ Партз'їзду у

м. Дніпропетровську.

Відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської міської ради № 74 від 14 лютого 2007 року вказаному житловому комплексу присвоєно адресу - АДРЕСА_1.

Пунктами 1.1, 3.1.1, 3.1.2 відповідних договорів передбачено, що позивачі, як інвестори, прийняли участь у фінансуванні будівництва житла з метою отримання у власність квартир у зазначеному будинку шляхом інвестування грошових коштів у будівництво, а саме: кожен з них сплатив обумовлену п. 2.1 договору вартість квартири. Відповідач зобов'язався виконати будівництво житлового комплексу з дотриманням вимог проектної документації, Державних будівельних норм України, ввести його в експлуатацію і протягом 90 днів після цього - передати інвестору об'єкт інвестування за актом приймання-передачі.

Зазначений житловий комплекс побудований на земельних ділянках, що належать ОСОБА_17, які ним на підставі договору про надання земельних ділянок у користування під забудову (встановлення суперфіцію) від 26 січня 2005 року передані ТОВ «Центр міста».

Згідно з пп. 3.1, 3.2 зазначеного договору передбачено, що у вигляді плати за користування земельними ділянками відповідач передає ОСОБА_17 частину житлового комплексу, для будівництва якого надаються земельні ділянки, загальною площею 300 кв. м на третьому поверсі. Передача має відбутися у триденний термін з дня прийняття житлового комплексу до експлуатації.

На час розгляду справи будинок АДРЕСА_1 не прийнято в експлуатацію.

Відповідно до ч. ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

За правилами ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Статтею 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Майнове право, що є предметом договору - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T030435?edition=2015_02_07>, виконати роботу, надати послугу <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T102300>, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 527 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 зазначали, що в повному обсязі виконали зобов'язання за договорами інвестування будівництва, сплативши визначену цим договором суму, проте відповідач у визначений термін не ввід будинок в експлуатацію й не передав документів для подальшого оформлення права власності, а

відтак - інвестори є власниками майнових прав на об'єкти інвестування.

Майном, як особливим об'єктом, вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права і обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_12_28/pravo1/T012658.html?pravo=1> дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_236/ed_2014_12_28/pravo1/T012658.html?pravo=1>).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Таким чином, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог, зазначаючи про те, що будинок не введено в експлуатацію, а відтак - до завершення будівництва позивачі є власниками матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачами майнових прав на квартири та нежилі приміщення у житловому комплексі, виходячи із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачами не надано належних доказів на підтвердження повного виконання своїх зобов'язань за інвестиційними договорами.

Такі висновки судів є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 - ОСОБА_18, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 7 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від

4 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

А.С. Олійник