У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кафідова О.В., розглянувши касаційну скаргу заступника військового прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року у справі за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини квартири,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року заступник військового прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що в провадженні прокуратури перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, а також директора Департаменту матеріально-технічного забезпечення Адміністрації ДПС України ОСОБА_4 Постановою Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року на майно ОСОБА_2, в тому числі й на ј частину квартири АДРЕСА_1, накладено арешт. 29 травня 2014 року, знаходячись за межами країни, ОСОБА_2 здійснив відчуження ј частини вказаної квартири на користь своєї доньки ОСОБА_3 за договором дарування. Враховуючи те, що укладення ОСОБА_2 цього договору спрямоване на уникнення відповідальності у вигляді конфіскації майна, що суперечить інтересам держави і позбавляє можливості стягнути на користь держави відповідне майно, позивач просив визнати його недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, у задоволенні позову заступника військового прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при укладенні договору дарування порушення вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 215 ЦК України не було.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника військового прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2015 року у справі за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини квартири, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кафідова