АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/46/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2063/15Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_3звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона разом із відповідачем є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В звязку з цим просила стягнути з відповідача аліменти розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи з 14 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позовних вимог.

Окрім того, просив зобовязати ОСОБА_3 не протидіяти його добровільному бажанню, як батька, утримувати доньку ОСОБА_4, що є в інтересах дитини та зобовязати позивачку відкрити рахунок на імя дитини для отримання добровільних коштів на її утримання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що він надавав позивачці певну матеріальну допомогу у добровільному порядку, а саме: оплачував дитсадок, необхідні ліки, продукти харчування, одяг, взуття.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони мають спільну дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, запис про батька до свідоцтва про народження якої був внесений у відповідності до положень ч.1 ст. 126 СК України. Дитина проживає з матір'ю.

Також судом встановлено, що до 14 грудня 2014 року утримання дитини відповідачем здійснювалось за домовленістю сторін, зокрема шляхом придбання продуктів харчування, ліків, одягу, оплати дитсадка та за необхідністю лікування дитини.

Після 14 грудня 2014 року характер стосунків, що склався між сторонами, має досить конфліктне забарвлення, внаслідок чого, малолітня дитина вочевидь стає заручником відносин сторін, тому питання участі батьків в її вихованні на разі вирішується в судовому порядку та породило не одну заяву, як до органу опіки та піклування, так і до суду.

Виходячи зі встановлених обставин та наданих відповідачем доказів на підтвердження факту надання ним добровільної допомоги на утримання дитини до 14 грудня 2014 року та намагання таку допомогу надати після вищевказаної дати, суд дійшов правомірного висновку про те, що відповідач фактично виконував покладений на нього обов'язок щодо утримання дитини, але без домовленості з позивачем, в тому числі щодо першочергових витрат на дитину. Внаслідок виниклого між сторонами конфлікту, дитина останні п'ять місяців позбавлена права на отримання аліментів.

В той же час, за нормами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.Способи виконання такого обов'язку визначені ст.181СК України

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до завдань цивільного судочинства, та виходячи насамперед з інтересів дитини, з огляду на положення ст.155 СК України, відповідно до якої здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, місцевий суд, з урахуванням виниклого між сторонами спору, та підстав, що зумовлені виключно інтересами дитини, дійшов обґрунто-ваного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, але з підстав відсутності домовленості між батьками щодо способу виконання обов'язку утримувати дитину.

Розмір аліментів визначений судом з урахуванням положень ст. 182 СК України, що відповідає інтересам дитини.

Посилання відповідача на надання ним матеріальної допомоги у більшому розмірі, ніж це визначено рішенням місцевого суду, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, з огляду на наведені вище обставини, а також з урахуванням того, що відповідач не позбавлений права, за можливості, надавати фінансову допомогу на утримання дитини у розмірі більшому, за визначений судом.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі щодо зобовязання позивачки не протидіяти його добровільному бажанню утримувати доньку та зобовязання її відкрити рахунок на імя дитини для отримання добровільних коштів на утримання доньки, не заявлялись відповідачем у суді першої інстанції в порядку ст. 123 ЦПК України та відповідно не були предметом судового розгляду, а тому, за нормами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, у колегії суддів відсутні правові підстави щодо їх вирішення.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: