Справа № 780/32/15-ц Головуючий у І інстанції
Провадження № 22-ц/780/3854/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 16.07.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнила і мотивувала тим, що із 8 липня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, із 2012 року вони припинили шлюбні стосунки і в даний час вона подала до суду позов про розлучення. Посилалася, що в період зареєстрованого шлюбу вони придбали квартиру № 11 в будинку по вул.Чехова 1-б м.Ірпінь Київської області, вартістю 247160 грн. Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними, у зв'язку з чим просила розподілити майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири № 11 в будинку по вул.Чехова 1-б м.Ірпінь Київської області та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано за нею право власності на 1/2 частину квартири квартиру № 11 в будинку по вул.Чехова 1-б м.Ірпінь.

Не погоджуючись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що спірна квартира не є спільним майном, бо була придбана за кошти, сплачені ним за попереднім договором про набуття квартири ще до 26 березня 2011 року, тобто до укладення шлюбу. Крім того, суд не врахував, що на момент укладання основного догвоору купівлі-продажу шлюбні стосунки між сторонами були вже припинені.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити, скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовииту позові.

Позивачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не зявилася, причин неявки не повідомила, її неявка відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони із 8 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Також судом першої інстанції встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу сторони за договором купівлі-продажу від 18 квітня 2012 року придбали квартиру № 11 в будинку по вул.Чехова 1-б м.Ірпінь Київської області.

Задовольняючи вимоги та визнаючи за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної квартири, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що квартира придбана сторонами в період шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, а відтак позивачка має право на її половину як частку у майні подружжя.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд допустив неповне зясування обстаивн справи, що потягло невірне вирішення спору.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За змістом даної норми до спільного майна відноситься майно, яке придбано за спільні кошти і спільною працею подружжя.

Відповідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно п.24 вказаної постанови не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги та не дав належної оцінки запереченням представника відповідача щодо того, що квартира не є спільнисм майном подружжя, бо придбана за дошлюбні кошти відповідача ОСОБА_2

Визнаючи за позивачкою право власності на 1/2 частину квартири, суд не зясував за які кошти придбана спірна квартира, коли ці кошти сплачені продавцю, чи за рахунок спільних коштів чи дошлюбного майна, тощо. Зясування цих обстаивн є важливим з огляду на нетривалість шлюбних стосунків між сторонами, які одружилися у липні 2011 року, а припинили шлюбні стосунки у 2012 році.

Між тим із наданих відповідачем доказів вбачається, що 16 березня 2010 року між ОСОБА_6 і відповідачем ОСОБА_2 було укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобовязалися у майбутньому у строк не пізніше ІІІ кварталу 2012 року укласти основний договір купівлі-продажу частини будинку у вигляді спірної квартири № 11 площею 37 кв.м. в будинку по вул.Чехова 1 у м.Ірпінь Київської області за ціну 27750 доларів США, а такоє нежитлового приміщення № 15, яке знаходиться в мансардному поверсі над квартирою № 11 за цією ж адресою за ціною 22200 доларів США.

За умовами попереднього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 280700 грн., що відповідає 35000 доларів США до підписання попереднього договору. Решту грошей в сумі 13950 доларів США відповідач зобовязався передати до 16 березня 2011 року, починаючи із квітня 2010 року за графіком, вказаним у цьому договорі. Відповідно графіку погашення заборгованості по квартирі ОСОБА_2 сплатив за період із 22 квітня 2010 року по 26 березня 2011 року кошти в розмірі 13950 доларів США.

18 квітня 2012 року між ОСОБА_6 і відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири № 11 в будинку по вул.Чехова 1б у м.Ірпінь Київської області, згідно умов якого покупець передав продавцю кошти в розмірі 247160 грн. до підписання цього договору.

Тобто зі справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 сплатив кошти за квартиру задовго до реєстраціїї шлюбу, що у свою чергу доводить придбання ним спірної квартири за кошти, які належали йому особисто. Отже з урахуванням приписів ст.57 СК України квартира не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу як така.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції грунтується на неповно зясованих обстаивнах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою власністю дружини. чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Судом встановлено, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 хоча і в період зареєстрованого шлюбу сторін, однак за рахунок його дошлюбних коштів. Зокрема кошти за квартиру сплачені ОСОБА_2 за попереднім договором, укладеним між ним і ОСОБА_6 16 березня 2010 року,в повному обсязі за період із 16 березня 2010 року по 26 березня 2011 року, тобто задовго до реєстрації шлюбу.

Наведені обставини стверджуються попереднім договором від 16 березня 2010 року, графіком погашення заборгованості, який є невідємною частиною попереднього договору, договором поруки від 16 березня 2010 року, довідками ТОВ «Гарант житло» від 24 червня 2010 рок ута від 28 березня 2011 року, оригінали яких досліджені судом апеляційної інстанції (а.с.143-157).

Вказані докази позивачкою ОСОБА_2 не спростовані.

За таких обстаивн колегія суддів вприйшла до висновку, що спірна квартира не є спільною власністю подружждя і поділу не підлягає, у звязку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2013 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: