Справа № 740/2093/15
Провадження № 2/740/675/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськраонний суд

в складі судді - Куровського Ю.В.

при секретарі Ісаєнко А.М.,Олійник Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Ніжин розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки площею 177,9340 га Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (кадастровий номер :12:001:0002) укладений між ним та Сільськогосподарським товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» 03 липня 2014 року, посилаючись на те, що 29 грудня 2011 року, на підставі розпорядження Ніжинської РДА Чернігівської області від 24.10.2011 року № 450 між Ніжинською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 (надалі - позивач) був укладений договір оренди земельної ділянки площею 177,9340 га (кадастровий номер :12:001:0002) із земель Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що перебуває в державній власності.

Земельна ділянка надавалася в оренду Позивачу за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

03 липня 2014 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Сільскогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» (надалі - відповідач) був укладений договір суборенди земельної ділянки площею 177,9340 га Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до вимог Головного управління Держземагенства у Чернігівської області укладений договір суборенди земельної ділянки площею 177,9340 га Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (надалі - земельна ділянка) укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та СТОВ «Дружба-Нова» суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про оренду землі», так як орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

СТОВ «Дружба-Нова» займається веденням товарного сільськогосподарського виробництва, згоди та дозволу Головного управління Держземагентства у Чернігівський області, як розпорядника земельної ділянки на час укладання договору суборенди земельної ділянки та Ніжинської державної адміністрації, як Орендодавця, на зміну цільового призначення земельної ділянки до укладення договору суборенди не надавали.

Договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення яка використовуються ОСОБА_1 виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановленими Земельним кодексом України, а саме для ведення фермерського господарства, не передбачено право Орендаря (позивача) без дозволу Орендодавця

та зміни цільового призначення земельної ділянки передавати його третій особі в суборенду.

Відповідно до ст. 8 та ч. 1 ст. 12 Закону «Про фермерське господарство» та ст. 31 Земельного кодексу України після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб, а член фермерського господарства має право самостійно, в межах чинного законодавства України, розпоряджатися земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до ст. 15, ст. 24 Закону України «Про оренду землі», Орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та на умовах, невиконання яких може бути підставою визнання договору недійсним. Істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок її внесення і перегляду). Позивач не отримував від Відповідача будь яких виплат по договору суборенди земельної ділянки (надалі- Договір) в грошовій та іншій формі.

Згідно з ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Зважаючи, що договір суборенди земельної ділянки було укладено між фізичною та юридичною особами, відповідач, відповідно до ст. 227 ЦК України знав про правові наслідки укладення договору, якого він не мав права вчиняти без відповідного дозволу розпорядника (власника) земельної ділянки, що передавалася в суборенду та зміни її цільового призначення. Таким чином, договір суборенди земельної ділянки площею 177,9340 га (кадастровий номер :12:001:0002) земель Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області укладений 03 липня 2014 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» в порушення чинного земельного законодавства України, повинен бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України: «позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини». Зважаючи на те, що земельна ділянка розташована на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, розгляд цієї позовної заяви має здійснюватися Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те,що позивач у своєму позові зазначає про те, що ані Головне управління Держземагентства у Чернігівській області як розпорядник землі, ані Ніжинська РДА як орендодавець не надавали згоди на зміну цільового використання земельної ділянки до укладення спірного договору суборенди.

При укладанні договору суборенди земельної ділянки від 03.07.2014 не відбувалося зміни цільового призначення земельної ділянки.

Так, відповідно до ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а)землі сільськогосподарського призначення; б)землі житлової та громадської забудови; в)землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;г)землі оздоровчого призначення;г)землі рекреаційного призначення;д)землі історико-культурного призначення;е)землі лісогосподарського призначення;є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Як вбачається з доданих до позовної заяви копій договору оренди від 29.12.2011 р. та договору суборенди від 03.07.2014 р. в оренду та суборенду передавались землі сільськогосподарського призначення.

Крім того, ст.20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового використання земельних ділянок здійснюється лише щодо відведення земельних ділянок та передачі цих ділянок у власність або надання у користування.

Таким чином, зміни цільового призначення земельних ділянок, а також згоди на зміну цільового призначення при передачі земельної ділянки в суборенду чинним законодавством України взагалі не передбачено.

Відповідно до п.4.2 договору суборенди від 03.07.2014 р. плата за користування земельною ділянкою сплачується суборендарем (СТОВ «Дружба-Нова») на користь орендодавця (Ніжинська районна державна адміністрація) щорічно, протягом поточного календарного року, за який здійснюється оплата, в строк до 30 грудня, безпосередньо на поточний рахунок Орендодавця.

Враховуючи зазначений вище пункт договору суборенди, твердження та вимоги позивача (орендаря за договором суборенди) щодо неотримання ним будь-яких виплат за договором в грошовій та іншій формі є незрозумілими та безпідставними.

Незрозумілими є також і посилання позивача, як сторони за спірним договором суборенди, на статті 203, 215 та 227 Цивільного кодексу України щодо обізнаності лише СТОВ «Дружба-Нова» про правові наслідки укладення договору, якого відповідач не мав права вчиняти.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

Ст. З ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1).

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їхзахистом, є обов'язковими. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Позивач, в порушення статті ст. 60 ЦПК України, не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке порушення його права чи охоронюваного законом інтересу відбулось.

Передчасне уявлення позивача про наявність підстав для визнання договору суборенди недійсним за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до приписів ст.ст. 1, З ЦПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду чи на момент прийняття судом рішення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення. Цільове призначення земельної ділянки окреслюється встановленими законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимими межами використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами.

Цільове призначення земельної ділянки, яка надана в оренду, визначається в договорі оренди.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV в редакції, чинній на час укладання спірного договору суборенди землі, до істотних умов договору оренди земельної ділянки, які обов'язково зазначаються в договорі, належить "цільове призначення, умови використання й збереження якості землі".

Як вбачається з доданих до позовної заяви документів - договору оренди від 29.12.2011 та договору суборенди від 03.07.2014, в оренду та суборенду передавались землі сільськогосподарського призначення.

При цьому зміст відповідних пунктів в обох договорах щодо цільового призначення земельної ділянки є однаковим.

Зокрема, згідно пунктів 5.1. та 5.2. спірного договору суборенди від 03.07.2014 мета передання в користування та цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (01.02 Для ведення фермерського господарства), і згідно пунктів 13 та 14 договору оренди від 29.12.2011 мета передання в користування та цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства.

Отже, при укладанні договору суборенди земельної ділянки від 03.07.2014 зміни цільового призначення земельної ділянки, по зрівнянню з договором оренди від 29.12.2011, не відбулось, а тому зміст спірного договору суборенди в цій частині не суперечить жодній нормі законодавства і відповідно підстави для визнання його недійсним згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України відсутні.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж)землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

В свою чергу землі сільськогосподарського призначення відповідно до частини 2 ст. 22 Земельного кодексу України поділяються на: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Отже, у випадку зазначення в документації щодо землі сільськогосподарського призначення «для ведення фермерського господарства» такого різновиду сільськогосподарських угідь як, зокрема, рілля, сіножаті, пасовища тощо, то зміна цільового призначення такої земельної ділянки при її використанні для виробництва товарної сільськогосподарської продукції не відбувається, з огляду на мету використання земельної ділянки у відповідності до зазначеного у ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» поняття фермерського господарства.

Крім того, з відповіді орендодавця - Ніжинської РДА від 03.07.2015 вих. №03/10-14 на запит СТОВ «Дружба-Нова» щодо цільового призначення спірної земельної ділянки, вбачається що використання спірної земельної ділянки СТОВ «Дружба-Нова», як суборендарем, з метою вирощування сільськогосподарських культур не суперечить умовам укладеного з ОСОБА_1 договору оренди землі від 29.12.2011, а саме п. 13 цього договору, меті створення фермерського господарства та не змінює цільового призначення такої земельної ділянки.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області пояснила, що сторони за наданням згоди на укладання між ними договорів суборенди земельної ділянки не звертались.Однак вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки-це використання земельної ділянки за призначенням,визначеним на підставі на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.Вважає,що оскільки в документації право користування «для ведення фермерського господарства»,то виготовлення нових правовстановлюючих документів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва

можливе за процедурою зміни цільового призначення.Згідно ст.20п.5 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог,встановлених законом до використання земель цієї категорії,з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.Таким чином зміна цільового призначення можлива лише за згодою власника чи розпорядника земельної ділянки.СТОВ «Дружба Нова» займається веденням товарного сільськогосподарського виробництва.Отже надання СТОВ «Дружба Нова» в суборенду спірної земельної ділянки суперечитиме ст.8 ЗУ «Про оренду землі»,тому що вимагатиме зміни цільового призначення земельної ділянки

Представник третьої особи Ніжинської районної державної адміністрації у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.В поясненні зазначив,що 27.11.2012 року між Ніжинською РДА та ОСОБА_1 було укладено договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства в тому числі на території Вертіївської сільської ради площею 177.9340га..Підтверджують що п.28 договру суборенди було надано право без згоди орендодавця передавати земельні ділянки в суборенду.Щодо цільового призначення земельної ділянки то п.1,14 договорів оренди земельна ділянка передавалась орендарю з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства».Орендар мав право передавати в суборенду земельні ділянки без зміни його цільового призначення,що не суперечить п.8 ЗУ «Про оренду землі».Використання земельних ділянок,в тому числі і суборендарем як передбачено п.13 договору,з метою вирощування сільськогосподарських культур,не суперечить меті створення фермерського господарства та не змінює цільового призначення зазначеної земельної ділянки.

Суд вислухавши сторони,пояснення третіх осіб,вивчивши матеріали справи вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню

29 грудня 2011 року, на підставі розпорядження Ніжинської РДА Чернігівської області від 24.10.2011 року № 450 між Ніжинською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 (надалі - позивач) був укладений договір оренди земельної ділянки площею 177,9340 га (кадастровий номер :12:001:0002) із земель Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що перебуває в державній власності відповідно до п.14 договору оренди «цільове призначення земельної ділянки-А.10.02. Для ведення фермерського господарства.Пунктом 28 даного договору надавалось право орендарю без згоди орендодавця передавати земельні ділянки в суборенду.Договір оренди зареєстровано управлінням Держкомзему у Ніжинському районі 02.04.2012 року.03.07.2014 року позивач уклав договір суборенди спірної земельної ділянки з відповідачем,який зареєстровано реєстраційною службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції 03.07.2014 року і просить визнати його недійсним посилаючись на те,що він був укладений з порушенням ст.8 ЗУ «Про оренду землі» так як орендована земельна ділянка могла передаватись орендарем в суборенду без зміни її цільового призначення.СТОВ «Дружба Нова» займається веденням товарного сільськогосподарського виробництва,а тому укладений з ним договір суборенди земельної ділянки змінює цільове призначення земельної ділянки зазначений договорі оренди.

Відповдіно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог,які встановлені частинами першою-третьою,п»ятою та шостою ст.203 ЦК України.Якщо недійсність правочину не встановлена законом,але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним.Згідно ст.203ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу,іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам.

Згідно розділу договору оренди земельної ділянки «Умови використання земельної ділянки» п.п.13-15 зазначено-земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських культур.Цільове призначення земельної ділянки-А.01.02 Для ведення фермерського господарства.Умови збереження стану об»єкта-використання за цільовим призначенням.

Згідно п.2.6 договору суборенди земельна ділянка,яка передається в суборенду за цим договором для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,не має ніяких недоліків,які б перешкоджали її ефективному використанню за цільовим призначенням.Тобто даним пунктом договору земельна ділянка надавалась відповідачу в суборенду для ведення товарного сільгоспвирбництва,а не для ведення фермерського господарства.

Суд вважає,що розділом договору оренди земельної ділянки «Умови використання земельної ділянки» прямо зазначено,що цільовим призначенням земельної ділянки є ведення фермерського господарства.Суд вважає,що передача земельної ділянки в суборенду юридичній особі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва змінює цільове призначення земельної ділянки,а тому суперечить вимогам ст.8 ЗУ «Про оренду землі»,оскільки передача орендарем земельної ділянки в суборенду можливе тільки без зміни її цільового призначення.Тобто зміст правочину договору суборенди суперечить вимогам ст.8 ЗУ «Про оренду землі» і маються підстави для визнання його недійсним.

Суд вважає,що посилання позивача як підставу визнання правочину недійсним те що відповідач не звертався до орендодавця за згодою на укладення договору суборенди,не можуть бути прийняті до уваги,оскільки п.28 договору оренди земельної ділянки надано право орендарю без згоди орендодавця передавати земельні ділянки в суборенду.

Суд вважає,що посилання відповідача на те,що в договорах оренди земельної ділянки та суборенди земельної ділянки передавались землі сільськогосподарського призначення для ведення сільськогосподарського виробництва,а тому цільове призначення не змінювалось,не може бути прийнято до уваги оскільки мета, цілі ведення фермерського господарства і ведення товарного виробництва сільгосппродукції мають різні способи,цілі,підстави і завдання.Суд вважає,що посилання відповідача на те,що між товарним виробництвом і веденням фермерського господарства немає різниці є помилковими.

Посилання відповідача на те,що позивач не мав правових підстав для звернення до суду з позовом оскільки його права ніхто не порушував не можуть бути прийняті до уваги,оскільки спростовуються диспозицією ст.215ч.3 ЦК України.

Як вбачається із протоколу зборів засновників фермерського господарства «Дуболугівське»,витягу з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач є одним із засновниківм юридичної особи фермерського господарства «Дуболугівське» основним видом економічної діяльності якого є вирощування зернових культур,бобових культур і насіння олійних культур.

Керуючись ст.ст.215, 203 ЦК України, ст.8 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст.20 ,21 ЗК України, ст.1 ЗУ «Про землеустрій», ст.ст.213-215 ЦПК України,договором оренди земельної ділянки,договором суборенди земельної ділянки

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним,задовільнити.

Визнати договір суборенди земельної ділянки площею 177,9340га Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області /кадастровий номер :12:001:002/ укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Дружба Нова» 03 липня 2014 року недійсним.

Стягнути з СТОВ «Дружба Нова» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 243грн.60коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області в 10 денний строк.

Суддя Ю.Куровський