Справа № 199/7245/15-ц
29 грудня 2015 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.
при секретарі Рибак К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним,
Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову посилаючись на те, що вона з 1998 року перебувала у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_4. 22 травня 2004 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно заповідав позивачу по справі. 22 вересня 2004 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті позивачка прийняла спадкове майно, почала ним користуватися, сплачувала комунальні платежі та інші внески. Після смерті ОСОБА_4 оригінал заповіту від 22.05.2004 було втрачено, а тому позивачка 23 грудня 2004 року у приватного нотаріуса ОСОБА_5 отримала дублікат вказаного заповіту.
У встановлений законом строк, а саме 15.01.2005 позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контора з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в звязку зі зверненням до суду сина спадкодавця - ОСОБА_3
У травні 2005 року ОСОБА_3 подав до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2006 року позовна заява ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишена без розгляду.
У 2015 році позивачка знову звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контора з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в звязку зі зверненням до суду сина спадкодавця - ОСОБА_3 Крім того до зазначеної спадкової справи було предявлено інший дублікат вищезазначеного заповіту на імя ОСОБА_2.
Однак в заповіті на імя ОСОБА_2 стоїть невідомий підпис та розшифровка до нього, а саме заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 22.05.2004 приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі під №17А підписано на ОСОБА_4, а ОСОБА_2
На підставі зазначеного позивачка просить визнати заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 22.05.2004 приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі під №17А недійсним.
В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.
Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлені належним чином.
Третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора свого представника до суду не направила, надала заяву щодо розгляду справи у їх відсутності.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 22 травня 2004 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно з яким все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за життя матиме право заповідав позивачу по справі ОСОБА_1. (а.с.9).
22 вересня 2004 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис №1826 (а.с.7).
Після смерті ОСОБА_4 оригінал заповіту від 22.05.2004 було втрачено, а тому позивачка 23 грудня 2004 року у приватного нотаріуса ОСОБА_5 отримала дублікат вказаного заповіту.
У встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки існував, ще спадкоємець, а саме син померлого ОСОБА_3. В 2006 році ОСОБА_3 було подано позов до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2006 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.
Після чого ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого 22 вересня 2004 року ОСОБА_4
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.01.2015 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім іншого було зазначено, що до спадкової справи іншою особою предявлено інший дублікат вищезазначеного заповіту, виданого Державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області від 09.12.2008 за реєстрованим №1-1045 на імя ОСОБА_2.
Однак як вбачається з заповіту від 09.12.2008 виданого Державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області за реєстрованим №1-1045 на імя ОСОБА_2, він особисто підписаний не заповідачем ОСОБА_4, а власноруч ОСОБА_2, що суперечить чинному законодавству.
Статтею 56 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається.
Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1557 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
У разі недотримання цих вимог заповіт не підлягає виконанню та спадкування повинно здійснюватись за законом.
Заявляючи в суді вимоги про недійсність заповіту, позивач, посилається на порушення вимог закону щодо порядку нотаріального посвідчення заповіту.
Виходячи з аналізу змісту норм ст.1247 ЦК України нотаріальний порядок посвідчення угод це система послідовних дій нотаріуса (інших осіб, зазначених у ст. ст. 1251-1252 ЦК України), урегульованих нормами Закону України Про нотаріат, положеннями Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 року № 20/5, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (з послідуючими змінами та доповненнями), направлених на захист прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, з метою надання цим угодам юридичної вірогідності.
Таким чином, нотаріальному посвідченню угоди передують певні дії нотаріуса щодо складення угоди, перевірки правоздатності та дієздатності осіб, що її укладають, їхнього дійсного волевиявлення тощо.
Відповідно до ч.2 чт. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Відповідно до частини 4 статті 207 ЦК України якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Згідно з абз.4 пункту 157 Інструкції якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.
Абз. 2 п. 16 Інструкції передбачає, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.
В судовому засіданні встановлено, що заповіт складений і посвідчений 22 травня 2004 року від імені ОСОБА_4 підписано ОСОБА_2, тобто особою на користь якої було складено заповіт, що не відповідає вимогам законодавства, а саме суперечить Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03 березня 2004 року № 20/5, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (з послідуючими змінами та доповненнями).
А відтак, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 при посвідченні заповіту ОСОБА_4 не додержався усіх вимог закону.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про визнання заповіту недійсним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, 222 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання заповіту недійсним задовільнити.
Визнати заповіт складений 22 травня 2004 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі під №17А недійсним.
На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.