У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, полку патрульної служби Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, автогосподарства Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгострах», про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, просили стягнути із Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві) на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди у розмірі 218 055 грн 40 коп., завданої працівником внаслідок вчинення злочину, та моральну шкоду - 2 000 000 грн, а на користь ОСОБА_4 - моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 серпня 2010 року приблизно о 12 год. 00 хв. інспектор патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5, керуючи по вул. Заболотного у м. Києві службовим автомобілем «Iveco Eurocargo», державний номерний знак НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення із автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вказаному злочині та притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 286 КК України.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, його вагітна дружина ОСОБА_4 - ушкодження здоров'я, а належний ОСОБА_3 автомобіль було повністю знищено.

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 17 з 27 серпня до 30 серпня 2010 року з діагнозом «перелом п'ятого ребра справа, уламковий перелом середньої третини правої ключиці зі зміщенням», де йому зроблено операцію з встановлення металевої пластини та призначено лікування, а саме: нагляд травматолога, зняття швів, рука у пов'язці з наступним ртг контролем, видалення пластини через 6-8 місяців, посилене харчування (збагачене білком, кальцієм та полівітамінами), санаторно-курортне реабілітаційне лікування, догляд і стороння допомога.

Із 31 серпня 2010 року до 25 вересня 2010 року ОСОБА_3 проходив амбулаторне лікування.

Для відновлення свого стану здоров'я ОСОБА_3 поніс витрати з оплати проведеної першої операції у розмірі 5 521 грн, на післяопераційний догляд за період із 11 вересня 2010 року до 31 жовтня 2010 року - 15 000 грн, на послуги з перевезення - 31 000 грн, консультації лікаря - 250 грн, а також у майбутньому має понести витрати на оплату хірургічного втручання з видалення пластини вартістю 10 891 грн, оплату післяопераційних заходів у розмірі 66 400 грн та санаторно-курортне лікування вартістю 20 400 грн.

Внаслідок ДТП також було пошкоджено його автомобіль, вартість відновлювального ремонту якого становить 65 770 грн 92 коп.

Крім того, йому та його вагітній дружині завдано моральної шкоди, розмір якої, з огляду на глибину їх моральних страждань, оцінено у 2 000 000 грн та 1 000 000 грн відповідно.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 3 жовтня 2013 року до участі у справі в якості відповідачів залучено автогосподарство ГУ МВС України в м. Києві та полк патрульно-постової служби ГУ МВС України в м. Києві.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди в розмірі 16 283 грн 41 коп., моральну шкоду - 20 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено. В позові ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_3 майнової шкоди та зменшено її розмір із 16 283 грн 41 коп. до 12 296 грн 38 коп. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення із Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять змінити судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У запереченнях на касаційні скарги автогосподарство Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві просить їх відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення на них, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до наказу полку патрульно-постової служби ГУ МВС України в м. Києві від 5 червня 2009 року № 83 о/с ОСОБА_5 призначено інспектором патрульної служби першого взводу кавалерійської роти (а.с. 171, т.1).

Наказом командира полку патрульно-постової служби ГУ МВС України в м. Києві від 26 травня 2010 року № 64 у зв'язку із службовою необхідністю закріплено інспектора патрульної служби кавалерійської роти молодшого сержанта міліції ОСОБА_5 за службовим автомобілем «ІВЕКО», державний номерний знак 11*1454. (а.с. 172, т.1).

27 серпня 2010 року інспектор патрульної служби першого взводу кавалерійської роти полку патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5, керуючи по вул. Заболотного у м. Києві технічно справним службовим автомобілем «Iveco Eurocargo», державний номерний знак НОМЕР_2, порушив п. п. 10.1., 10.3., 10.4. Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20 грудня 2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вказаному злочині та притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 286 КК України.

Як установлено судом під час розгляду кримінальної справи, відповідно до висновків комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 116//2627-11 від 28 липня 2011 року ОСОБА_3 завдано закриту травму грудної клітини у вигляді перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_5 п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв'язку з виникненням зазначеної ДТП та завданням потерпілому ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до медичної картки ОСОБА_3, 27 серпня 2010 року його було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні № 17 з діагнозом «перелом ключиці». Того ж дня йому проведено операцію (а.с. 25-26, 36, т.1).

Згідно із звітом № 94 про оцінку автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу становить 49 837 грн 90 коп., завданий ДТП збиток власнику - 45 850 грн 87 коп., вартість відновлювального ремонту - 65 770 грн 92 коп.

Для придбання автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1, 28 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір.

28 грудня 2009 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1, за умовами якого страховик 18 жовтня 2010 року виплатив вигодонабувачу (банку) 33 554 грн 49 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що належний ОСОБА_3 автомобіль фізично знищений, тому на його користь підлягає відшкодуванню різниця між ринковою вартістю пошкодженого автомобіля (49 837 грн 90 коп.) та сплаченою страховою компанією сумою страхового відшкодування (33 554 грн 49 коп.) у розмірі 16 283 грн 41 коп. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд мотивовано відхилив наданий ОСОБА_3 висновок експертного психологічного дослідження від 8 травня 2013 року № 223/13-25 та дійшов висновку про стягнення на його користь 20 000 грн моральної шкоди. Водночас суд відмовив у стягненні витрат на лікування, сторонній догляд, перевезення, майбутнє лікування та оздоровлення ОСОБА_3, у зв'язку з їх недоведеністю. Відмовляючи у стягненні моральної шкоди на користь ОСОБА_4, суд виходив із того, що вироком у кримінальній справі не встановлено завдання їй шкоди ДТП, що сталася з вини ОСОБА_5

Стягуючи відшкодування завданої майнової та моральної шкоди із ГУ МВС України в м. Києві, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах із полком патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві, який хоча і є самостійним мобільним стройовим підрозділом, але входить до складу ГУ МВС України в м. Києві, до повноважень якого віднесено кадрове та матеріально-технічне забезпечення полку. ГУ МВС України також організовує в органах і підрозділах ГУ МВС України роботу з питань фінансування, праці, заробітної плати, економічного прогнозування, бухгалтерського обліку та звітності.

Зменшуючи розмір стягнутої на користь ОСОБА_3 майнової шкоди, апеляційний суд виходив із того, що ринкова вартість пошкодженого ДТП автомобіля становить не 49 837 грн 90 коп., а 45 850 грн 87 коп., тому розмір стягнутої судом першої інстанції майнової шкоди підлягає зменшенню із 16 283 грн 41 коп. до 12 296 грн 38 коп. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що 27 серпня 2010 року ОСОБА_4 також завдано моральну шкоду ДТП, розмір якої оцінено в 3 000 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення юридичної особи, яка має відповідати за завдану майнову та моральну шкоду, апеляційний суд із посиланням на п. п. 4.23, 4.24 Положення про ГУ МВС України в м. Києві дійшов висновку, що полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві, із яким ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах, входить складу ГУ МВС України, останнє здійснює його матеріально-технічне забезпечення, тому є належним відповідачем у справі. Апеляційний суд також виходив із того, що ОСОБА_5 був призначений та звільнений із служби в полку патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві на підставі відповідних наказів ГУ МВС України в м. Києві.

Із висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як убачається із п. 7.2 Інструкції по експлуатації службового автотранспорту, затвердженої наказом ГУ МВС України в м. Києві від 9 березня 2005 року № 103 «Про впорядкування та належне використання службового автотранспорту», матеріальна відповідальність за шкоду від дорожньо-транспортної пригоди покладається на орган або підрозділ, водій якого її скоїв.

Згідно із п. 1.1 Положення про полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві, затвердженого наказом ГУ МВС України в м. Києві від 7 червня 2006 року № 210 о/с (далі - Положення), полк патрульної служби ГУ МВС України в м. Києві є самостійним мобільним стройовим підрозділом, що входить до блоку міліції громадської безпеки.

Відповідно до п. 1.4 Положення полк є юридичною особою і має печатку із зображенням малого Державного Герба України та своїм найменуванням, також має реєстраційні рахунки в установах Державного казначейства України і в установах банків.

Пунктами 1.5, 1.6 Положення визначено, що фінансування полку здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством України. Матеріально-технічне забезпечення полку озброєнням, спорядженням, службовим автотранспортом, спеціальними засобами та засобами зв'язку здійснюється відповідно до штатів та норм табельної належності, затверджених нормативно-правовими актами МВС України та ГУ МВС України в м. Києві.

У порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не перевірив належним чином доводи сторін щодо особи, яка має відповідати за завдану шкоду та їх не спростував; не з'ясував, водієм якого органу чи підрозділу був ОСОБА_5, юридичну особу, яка володіє автомобілем «Iveco Eurocargo», державний номерний знак НОМЕР_2, та на якій правовій підставі; не взяв до уваги зазначені вище нормативно-правові акти та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо необґрунтованої відмови судами у стягненні витрат на лікування, послуги догляду та перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення понесених витрат із догляду та перевезення, ОСОБА_3 надав договір на здійснення догляду, укладений 11 вересня 2010 року з ОСОБА_6, договір про надання послуг із перевезення, укладений того ж дня з ОСОБА_7 та акти виконаних робіт, відповідно до яких за послуги з догляду сплачено 15 000 грн, а за послуги з перевезення - 31 000 грн.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові у цій частині, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення оплати за ці послуги саме у заявленому ним розмірі; ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було допитано як свідків у судовому засіданні.

Оскільки судами встановлено, що операцію із встановлення металевої пластини ОСОБА_3 виконано в день госпіталізації 27 серпня 2010 року у Київській міській клінічній лікарні № 17, а надана ним калькуляція витрат за проведення такої операції зроблена приватною клінікою «Медіком» 26 вересня 2011 року, то суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що остання не є належним доказом понесення таких витрат.

Доводи касаційної скарги про те, що на його користь необхідно стягнути витрати на майбутнє проведення другої операції в розмірі 10 891 грн та витрати на майбутній реабілітаційний період у розмірі 66 400 грн не заслуговують на увагу, оскільки здійснення таких витрат має ймовірний характер та є припущенням.

ОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до суду про відшкодування таких витрат після їх фактичного понесення.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення на користь ОСОБА_3 вартості путівки категорії люкс до ДП «Санаторій «Україна» у розмірі 20 400 грн, оскільки позивачем не доведено, що він здійснив оплату вартості такого лікування на час звернення до суду з позовом.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суди визначили розмір завданої їм моральної шкоди із урахуванням установлених обставин щодо глибини їхніх фізичних та душевних страждань. Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цій частині не спростовують висновки судів.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене апеляційним судом рішення необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

А.С. Олійник