АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/889/2015 Головуючий у 1-й інстанції Жук М.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горобець А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі про зобов'язання запропонувати перелік вакантних посад та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу № 803-к від 01 вересня 2008 року працювала в Українському державному університеті фінансів та міжнародної торгівлі на кафедрі економічної теорії по основному місцю роботи на 0,5 ставки професора з 04 вересня 2008 року. У березні 2014 року їй стало відомо, що на кафедрі фінансів та фінансово-економічної безпеки з'явилася вакантна посада доцента. 22 квітня 2014 року вона звернулася до адміністрації університету із заявою про переведення на посаду доцента кафедри фінансів та фінансово-економічної безпеки з 01 травня 2014 року, однак її заява була залишена без відповіді. Наказом № 679 від 22 жовтня 2014 року "Про внесення змін до штатного розпису" було скорочено посаду 0,5 ставки професора кафедри економічної теорії з 16 жовтня 2014 року, яку вона обіймала. Витяг з наказу № 679 від 22 жовтня 2014 року та попередження про наступне вивільнення їй надіслано 01 грудня 2014 року. Оскільки в цьому попередженні у порушення ст. 40 КЗпП України їй не було запропоновано іншої вакантної посади, в подальшому листами від 16 жовтня 2014 року № 26/01-1372 і 19 січня 2015 року №26/01-59 повідомив її про відсутність вакантних посад в університеті, однак під час судового розгляду інших цивільних справ за її позовами вона дізналась про існування в університеті шести вакантних посад, а також враховуючи, що такими діями керівництва університету їй завдано моральних страждань, просить суд зобов'язати адміністрацію Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі запропонувати перелік вакантних посад професора, доцента, старшого викладача, в тому числі на які працевлаштовані працівники за сумісництвом, з метою її працевлаштування на повну ставку з 01 листопада 2014 року, а також стягнути з відповідача на її користь 126 532, 22 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 рокуу задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене без встановлення обставин, які мають значення для справи, судом першої інстанції при ухваленні рішення не надано належної правової оцінки всім доказам наявних в матеріалах справи, а саме: наказу УДУФМТ № 10-к від 22 січня 2015 року.

В судовому засіданні позивачка виявила бажання бути присутньої у якості вільного слухача.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі від 01 вересня 2008 року № 803-к ОСОБА_1, доцента кафедри обліку і аудиту, переведено на посаду професора кафедри економічної теорії та 0,5 ставки з 04 вересня 2008 року.

Наказом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі № 679 від 22 жовтня 2014 року посаду 0,5 ставки професора кафедри економічної теорії скорочено.

Листом відповідача від 01 грудня 2014 року № 26/01-1611 на адресу ОСОБА_1 надіслано витяг з наказу № 679 від 22 жовтня 2014 року та попередження про наступне вивільнення.

Наказом Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі від № 10-к 22 січня 2015 року ОСОБА_1, професора кафедри економічної теорії та 0,5 ставки, звільнено із займаної посади за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із відсутності на час вирішення справи правових підстав для зобов'язання відповідача запропонувати позивачу перелік вакантних посад та відшкодування моральної шкоди, оскільки у судовому засіданні установлено, що після скорочення посади, яку обіймала ОСОБА_1 та отримання нею попередження про майбутнє вивільнення, її звільнено з роботи до спливу двомісячного строку за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме за прогули без поважних причин.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав чи та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,а конкретним способом захисту свого права.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника ( особу,яка порушила ці права).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК, згідно п.1 ч.2 якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов'язків. Суд може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2ст. 16 ЦК).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Тобто, за змістом зазначеної норми обрання способу захисту свого порушеного права та права визначення предмету та правових підстав позову, законом передбачено виключно позивачеві і суд без його згоди не може їх змінити.

Під підставами позову, які згідно ст. 11 ЦПК може змінити тільки позивач, слід розуміти відповідно до п.5 ч.1 ст.119 цього Кодексуобставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не саме по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини, а обставини на які він посилається як на підтвердження своїх доводів.

Згідно ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував зазначені вимоги закону,повно та всебічно з‛ясував дійсні обставини справи,надав належну оцінку поданим як однією так і іншою стороною доказам та розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо ненадання належної парової оцінки наказу УДУФМТ № 10-к від 22 січня 2015 року висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущено порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору, оскільки позивача звільнення з займаної посади за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а відтак - пред'явивши позов про зобов'язання відповідача запропонувати перелік вакантних посад та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду лише з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді