АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

19 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Шкоріної О.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року,

встановила:

у лютому 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики та просила забезпечити позов шляхом вилучення у відповідача автомобіля «Acura» передачі його на зберігання позивачу, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що відповідачу на праві власності належить автомобіль «Acura», держномер АА7871ІС, який є джерелом підвищеної небезпеки, що свідчить про великий ризик його знищення або пошкодження, а тому просив вилучити його у відповідача та передати на зберігання позивачу та зазначав, що невжиття таких заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом вилучення у власника його майна до покладення на нього зобов'язання про повернення заборгованості за рішенням суду є порушенням права відповідача, як власника.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідачу на праві власності належить автомобіль «Acura», 2008 року випуску, держномер АА7871ІС.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що передача речі на зберігання іншим особам як вид забезпечення позову прямо передбачений ст. 152 ЦПК України, а тому висновок суду про передчасність забезпечення позову таким шляхом є неправомірним. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Однак, в даному випадку предметом спору є грошові кошти, передані позивачем відповідачу за договором позики, а не автомобіль, щодо якого позивач просить вжити заходів забезпечення позову.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2012 року між сторонами було укладено договір застави вказаного транспортного засобу. Це свідчить про те, що відсутні підстави вважати що автомобіль, який є предметом застави, може бути відчужено.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 755/1906/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5364/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.