Справа № 185/7529/15-ц
Провадження № 2/185/4059/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопського М. М.,
за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М,
прокурора Тюрі В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області , Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на користування житлом, -
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_2 в якому, згідно уточнених позовних вимог просила визнати за нею та її дітьми право користування та право на приватизацію квартири №47, розташованої у будинку №90 по вул.Харківській у м.Павлограді Дніпропетровської області.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 2009 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, який був сином відповідача. У позивача з ОСОБА_5 народилося двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. У грудні 2012 року з дозволу основного квартиронаймача - ОСОБА_2 позивач разом з цивільним чоловіком та двома дітьми заселилася до квартири №47, розташованої у будинку №90 по вул.Харківській у м.Павлограді Дніпропетровської області. Вказана квартира була надана як гуртожиток батькові ОСОБА_5 , після смерті якого основним квартиронаймачем стала ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради №402 від 27.06.2011 р. Позивач разом з ОСОБА_5 надали відповідачу кошти для придбання квартири, куди ОСОБА_2 разом зі своєю донькою у березні 2014 року переїхала проживати. 14 травня 2015 року ОСОБА_5 помер. Через три дні після поховання, його мати почала виганяти позивача з дітьми з квартири, оскільки позивач там не зареєстрована. Також відповідач подала заяву на приватизацію квартири у якій проживає позивач з дітьми. Оскільки позивач з дітьми вселилася до спірної квартири до свого чоловіка зі згоди основного квартиронаймача, позивач вважає, що набула право користування квартирою та право на участь у приватизації.
У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили позов задовольнити в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавала.
Прокурор просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати за останніми право користування житлом.
З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, виходячи з принципу верховенства права, вважає за необхідне задовольнити позов з огляду на наступні обставини.
Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.10,11/.
Як вбачається зі свідоцтва про народження, ОСОБА_5 доводився відповідачу рідним сином /а.с.16/.
ОСОБА_5 був інвалідом першої групи, тривалий час хворів та помер 14 травня 2015 року /а.с.18-24/. Організацією поховання ОСОБА_5 та пов'язані з ним витрати здійснювала ОСОБА_1 /а.с.25-31/.
Наявність спільних дітей, а також організація поховання свідчить про перебування позивача з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах та були сім'єю у розумінні ч.2 ст.3 СК України.
З повідомлення відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з 02 лютого 1995 року /а.с.72/. Згідно рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради №402 від 27.06.2001 року відповідач була основним квартиронаймачем. Згідно акту, складеного КП "ПЖС" за участю сусідів, ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з березня 2014 року.
Згідно довідки від 04.08.2015 р., ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 з 1995 року, знятий з реєстраційного обліку 17.05.2015 р. у зв'язку зі смертю.
Малолітні діти позивача та ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також позивач ОСОБА_1 проживали без реєстрації за місцем реєстрації батька дітей за адресою: АДРЕСА_1, з вересня 2013 року, що підтверджується актом від 01 липня 2015 року, довідкою КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Павлограда" №577 від 17.07.2015 р.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які регламентуються положеннями цивільного законодавства про договір найму жилого приміщення.
Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За положеннями ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 824 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.
Аналогічне положення закріплено в ч. 3 ст. 168 ЖК України, за яким договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.
Судом встановлено, що витрати по утриманню квартири, у тому числі й оплата житлово-комунальних послуг, здійснювались позивачем, про що свідчать надані відповідачем копії квитанцій, де у графі "підпис платника" зазначено прізвище позивача./а.с. 32-35/.
Відповідно до ч. 2 ст. 763 ЦК України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.
Враховуючи, що сторонами не було узгоджено точного строку дії договору найму, тобто до певної дати, суд вважає, що договір найму було укладено на невизначений термін.
Згідно ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.
У відповідності до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем а членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Враховуючи, що позивач з дітьми вселилася до спірної квартири як члени сім'ї наймача та за згодою основного квартиронаймача, суд вважає, що позивач разом з дітьми проживає у квартирі на законних підставах, та вони мають право на користування вказаним житлом.
Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об'єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло.
За таких обставин, позивач з малолітніми дітьми на законних підставах проживають у спірній квартирі як члени сім'ї наймача і позовні вимоги про визнання права на приватизацію підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права на користування житлом - задовольнити.
Визнати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, право користування квартирою №47, розташованою у будинку №90 по вулиці Харківській у місті Павлограді Дніпропетровської області.
Визнати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, право на приватизацію квартири №47, розташованої у будинку №90 по вулиці Харківській у місті Павлограді Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 243,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Суддя ОСОБА_6

Згідно з оригіналом. Суддя М.М. Перекопський