У х в а л а

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевченко Вікторія Юріївна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання договору дарування недійсним, зобов'язання до вчинення певних дій, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 22/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, укладений 30 грудня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5

Визнано недійсною державну реєстрацію вищезазначеного правочину.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року скасовано частково.

Відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною державну реєстрацію договору дарування від 30 грудня 2008 року.

Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновки про те, що ОСОБА_9 не бажала бути та фактично не була власником житлового будинку літ. «С-1», про порушення принципу безоплатності договору дарування, про хворобливий стан дарувальника та про порушення нотаріусом вимог Закону України «Про нотаріат» та посилання на положення ст. 744 ЦК України.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що спірний правочин не відповідає вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки судові рішення, на підставі яких за ОСОБА_9 визнано право власності на 22/100 частини спірного домоволодіння скасовані, право власності на спірну частину домоволодіння ОСОБА_9 не набула. Також правильним є висновок апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсною державну реєстрацію спірного правочину, оскільки наявність судового рішення про визнання недійсним договору дарування 22/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 є підставою для скасування його державної реєстрації.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року в не скасовані частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
І.К. Парінова
О.В. Ступак