Справа № 653/682/15-ц
Провадження № 2/653/400/15
"02" липня 2015 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Венглєвської Н.Б.,
при секретареві Мустафаєві Ф.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до КП «ОСОБА_2 міський пляж», ОСОБА_2 міської ради, третя особа: ПБФ «Експрес» про стягнення безпідставно отриманих коштів,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення із КП «ОСОБА_2 міський пляж», ОСОБА_2 міської ради 5000 грн. безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позову вказував, що в липні 2012 року до нього зателефонувала ОСОБА_3, яка орендувала належне йому кафе «Какаду», розміщене на території ОСОБА_2 міського пляжу по вул.. Свердлова в м. Генічеськ Херсонської області та повідомила в телефонному режимі, що директор КП «ОСОБА_2 міський пляж» ОСОБА_4 повідомив її про необхідність сплатити за діяльність кафе грошові кошти в розмірі 5000 гривень на два різні рахунки 2000 та 3000 гривень відповідно з метою безперебійного постачання електроенергії до вказаного кафе. В підтвердження своїх дій уповноважена особа КП «ОСОБА_2 міський пляж» зявився до приміщення кафе разом з електриком та у випадку відмови сплатити грошові кошти на вказані рахунки погрожував відімкнути приміщення кафе від енергопостачання. В подальшому надав для підписання договір на комунальні послуги, якими позивач не користувався. Вказану суму грошових коштів позивач перерахував на вказані представником КП «ОСОБА_2 міський пляж» рахунки та з них довідався про призначення платежу, а саме що грошові кошти були спрямовані на оплату комунальних послуг, якими позивач фактично не користувався. Крім того вказує, що з листа ОСОБА_2 міської ради від 01.09.2014 року дізнався, що перерахована ним частина грошових коштів в розмірі 2000 грн. витрачені згідно розпорядження ОСОБА_2 міського голови на поточний ремонт покриття тротуару, а кошти в розмірі 3000 грн. використані на поточне утримання території міського пляжу, тобто як вказує ОСОБА_1 відповідачі фактично підтвердили отримання грошових коштів з розподіленням суми в загальному розмірі 5000 грн. на 3 та 2 тис. грн.. відповідно.
Таким чином, зазначаючи, що грошові кошти позивач відповідачам фактично передав, але будь-яких договорів між сторонами укладено не було, ці кошти є такими, що набуті КП «ОСОБА_2 міський пляж», ОСОБА_2 міською радою без достатньої правової підстави, тобто є безпідставно набутим майном, що підлягає поверненню в порядку ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.
В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. У своїй заяві зазначив, що наявні усі умови для виникнення у КП «ОСОБА_2 міський пляж», ОСОБА_2 міської ради зобовязання з повернення безпідставно набутого майна.
Представник відповідача КП «ОСОБА_2 міський пляж», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки.
Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради за довіреністю ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подавши заяву у якій позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, заперечує проти їх задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що порядок та можливість повернення безпідставно отриманих на рахунок бюджетної організації коштів передбачений Наказом Держказначейства України від 10.12.2002 року №226. Також зазначає, що позивачем не доведено фактичного одержання міською радою вказаних грошових коштів та не доведено належність розрахункового рахунку на який було перераховано відповідні грошові кошти саме ОСОБА_2 міській раді.
Крім того в ході судового розгляду справи, представником відповідача ОСОБА_2 міської ради заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених вимог, оскільки вимогами Цивільного процесуального законодавства строк по таким категоріям справи визначено в один рік, а оскільки позивач не ставить питання про його поновлення то вказаний позов належить залишити без розгляду.
Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.
Як вбачається з квитанцій №88, 90 від 17.07.2012 року, ОСОБА_1 17 липня 2012 року сплатив грошові кошти в розмірі 3 та 2 тис. грн.. відповідно на рахунки КП «ОСОБА_2 міський пляж» та ОСОБА_2 міська рада. Відповідно до вказаних квитанцій, призначення платежу за даними виплатами вказано як вимога директора пляжу у звязку з відключенням електроенергії. При цьому як вбачається з пояснень позивача, фактичного договору про надання послуг з директором КП «ОСОБА_2 міський пляж» укладено не було. Також відповідно до інформаційного листа ОСОБА_2 міської ради від 01.09.2014 року відповідач ОСОБА_2 міська рада Херсонської області в особі секретаря Кукси Ю.Д. фактично підтвердив отримання грошових коштів від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 2 та 3 тис. грн., які згідно вказаного листа були використані на покриття тротуару та на поточне утримання території пляжу влітку 2012 року. Тобто вказаним листом відповідачем визнано факт отримання грошових коштів, а отже посилання представника відповідача у своїх запереченнях про не доведення позивачем фактичного одержання грошових коштів та належності розрахункового рахунку саме міській раді повністю спростовується цим листом. Таким чином суд вважає, що позивачем доведено факт отримання грошових коштів відповідачами без відповідної правової підстави.
Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Таким чином, вказана стаття ЦК України визначає поняття безпідставного набуття, збереження майна (безпідставного збагачення) і встановлює умови його виникнення.
З аналізу глави 83 ЦК України вбачається, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) має мати місце набуття або збереження майна, б) щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи, в) щоб були вiдсутнi правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «ОСОБА_2 міський пляж» та ОСОБА_2 міська рада набули майно (гроші) ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.
Зі змісту квитанцій №88, 90 від 17.07.2012 року, вбачається, що саме відповідачі отримали грошові кошти у розмірі 3тис. грн.. та 2 тис. грн, , які належать ОСОБА_1 Належість останньому грошових коштів у загальному розмірі 5 000 гривень, що були перераховані не спростовано жодними доказами у справі.
Відсутність же правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України) встановлена у судовому засіданні, зокрема поясненнями позивача, викладеними у позові, листом відповідача ОСОБА_2 міської ради та квитанціями про перерахування грошових коштів за якими ОСОБА_1 згідно вказаних квитанцій не є ні боржником, ні продавцем, ні користувачем, оскільки вказані квитанції не свідчать про сплату за договором про надання комунальних послуг, ні за договором позики, ні за будь-яким іншим договором, який би міг бути укладений між сторонами.
При цьому, суд критично ставиться до заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного.
Згідно положень ч. 2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За змістом абз. 2 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.
Виходячи зі змісту вищенаведених норм у позивача виникло право звернутися до відповідача з вимогою про повернення помилково сплачених грошових коштів на наступний день після здійснення їх переказу, тобто 18.07.2012 р.
Відповідач подав заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до спірних вимог.
Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу встановлюється тривалістю у три роки.
Оскільки 17.07.2012 р. є датою виникнення у позивача права вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 5000 грн., перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого права, розпочався з 18.07.2012 р. та, відповідно, на день подачі позовної заяви не закінчився, оскільки даний позов пред'явлено до суду 15.04.2015 року, тобто до спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, а отже клопотання представника відповідача ОСОБА_2 міської ради за довіреністю ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
З огляду на зазначене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1П законними та обґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 177, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 130, 208, 209,212, 213, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з КП «ОСОБА_2 міський пляж» /м. Генічеськ вул.. Свердлова, 40/ на користь ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1 3000/три тисячі/ гривень в рахунок повернення безпідставно набутих коштів.
Стягнути з ОСОБА_2 міської ради Херсонської області /м. Генічеськ вул.. Червоноармійська, 8/ на користь ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1 2000/дві тисячі/ гривень в рахунок повернення безпідставно набутих коштів.
Стягнути з КП «ОСОБА_2 міський пляж», ОСОБА_2 міської ради Херсонської області на користь ОСОБА_1, ід. номер НОМЕР_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1 243/двісті сорок три/ гривні 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, відповідно до ст. 294 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Б. Венглєвська