Справа №442/1874/15-ц
Провадження №2/442/839/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року

Дрогобицький міськрайоний суд Львівської області

в складі : головуючої - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Органу опіки та піклування Дрогобицької міської Ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду із позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позивач ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Органу опіки та піклування Дрогобицької міської Ради про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Позивач ОСОБА_1 у підтвердження заявлених вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що вона 11.11.2007 року уклала шлюб з ОСОБА_2 у Відділі РАЦСУ м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №709. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька Марта, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька Аліна, 08.04.2011року народження.

За час спільного проживання вони не змогли створити міцної та дружної сім'ї, хоча спочатку вони жили більш-менш нормально, розуміли одне одного, разом вирішували спільні питання. Однак згодом стосунки в них погіршились, так як вони перестали розуміти один одного, в них почали виникати непорозуміння. Непорозуміння почалися після того, як захворіла мати відповідача, зокрема він просив переїхати жити до його матері в місто Дрогобич, щоб здійснювати певний догляд за нею, так як більше немає кому за нею доглядати, так як його сестра проживає за межами України. Оскільки вона на його пропозицію не пристала, то в червні 2014 року відповідач забрав старшу доньку Марту та переїхав жити в квартиру своєї матері в м.Дрогобич. Намагання з її сторони зберегти сім'ю не дало позитивних результатів, вони продовжули проживати окремо, кожен з них живе своїм життям, шлюб існує лише формально, зберегти його неможливо та й немає змісту, так як вони стали чужими людьми, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, визначилися з ким будуть проживати діти, втратили один до одного почуття любові і поваги, а тому подальше спільне проживання в шлюбних відносинах є неможливим та й недоцільним. Просить шлюб розірвати.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Органу опіки та піклування Дрогобицької міської Ради про визначення місця проживання малолітніх дітей, мотивуючи тим, що їхні діти повинні проживати разом з ним в квартирі, що належить йому та його матері на праві спільної сумісної власності за адресою АДРЕСА_1. Він любить своїх донечок і має змогу забезпечити їх всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем у нього укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Він постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з донечками психологічний контакт, прив'язаність один до одного, старша дочка ОСОБА_3, навчається у 1-му класі ЗОШ № З м.Дрогобича. Оскільки ОСОБА_1 декілька разів висловлювався з погрозами в його адресу, що забере дітей до себе, суд має визначити місце проживання їхніх дітей. Відповідно до п.2 ст.161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Він не має наміру перешкоджати дружині в здійсненні її прав та обов'язків щодо їхніх дітей. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним, а не з їх матір'ю, так як він офіційно працює, має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач ОСОБА_1 не має доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про прав дитини. Відповідно до положення ч.1 ст. З Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Крім того, діти з народження зареєстровані та проживають разом з ним у будинку за адресою: АДРЕСА_2, він шкідливих звичок не має, в нього достатньо можливостей для створення належних умов виховання та розвитку дітей, вважає, що діти повинні проживати з батьком. У відповідності з ч.4, ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно п.1.3. Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999р. №34/166/131/88, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Просить визначити місце проживання дітей за адресою АДРЕСА_3 та залишити їх на його утриманні та вихованні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує повністю, заявлені зустрічні позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей за адресою відповідача ОСОБА_2 визнає в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій просить слухати справу у його відсутності, в частині первинного позову про розірвання шлюбу заявлені позовні вимоги визнає, а в частині визначення місця проживання дітей за його адресою, залишивши їх на його утриманні та вихованні - підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Представник третьої особи органу опіки і піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, однак на адресу суду поступила заява, в якій просять слухати справу у відсутності органу опіки та піклування, щодо прийняття рішення покладаються на думку суду, а тому суд розглянув справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних доказів по справі.

Що відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, а тому, із врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що сім'я сторін по справі остаточно розпалась і зберегти її неможливо, оскільки позивач ОСОБА_1 втратила почуття любові до відповідача ОСОБА_2, вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, кожен живе своїм життям, спору про розподіл спільного майна не виникає, а відтак їхній шлюб слід розірвати.

Згідно п.2 ч.1 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Крім того, слід взяти до уваги той факт, що відповідно до п.2 ст.161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати.

Не оспорюється і той факт, що батько дітей - ОСОБА_2 офіційно працює, має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, в той час як мати ОСОБА_1 не має доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про прав дитини.

Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. А оскільки неповнолітні діти - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька Аліна, ІНФОРМАЦІЯ_2 з народження зареєстровані та проживають разом з батьком у будинку за адресою: АДРЕСА_2, останній шкідливих звичок не має, в нього достатньо можливостей для створення належних умов виховання та розвитку дітей, а відтак суд вважає, що діти повинні проживати з батьком ОСОБА_2.

У відповідності з ч.4, ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно п.1.3. Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999р. №34/166/131/88, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що оскільки сторони досягли згоди щодо місця проживання дітей (від сторін поступили письмові заяви), а це за місцем реєстрації батька ОСОБА_2, а тому слід визначити місце проживання дітей з відповідачем (по первинному позову) по справі.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 110-112, 160 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 11.11.2007 року та зареєстрований Відділом РАЦСУ м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, запис за №709.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишається на прізвищі, обраному при реєстрації шлюбу.

Визначити місце проживання дітей: доньки Марти, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки Аліни, 08.04.2011року народження за місцем реєстрації батька, ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_4.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити відділу РАЦСу м. Дрогобича реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуюча - суддя : Гарасимків Л.І.