Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1634/15-ц
Провадження №: 2/332/688/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

при секретарі Чухрай М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

16 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З березня 2014 року шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння. Через вказані обставини між ними постійно виникали сварки та скандали, під час яких відповідач застосовував до неї фізичну силу. Через завдання їй тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 було засуджено вироком суду від 05.05.2014 р. За час, наданий сторонам для примирення, ОСОБА_2 неодноразово провокував нові конфлікти та сварки. З урахуванням викладеного позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки примиренням вважає неможливим через втрату почуттів любові та поваги один до одного. Також ОСОБА_1 заявила про бажання замінити після розірвання шлюбу прізвище на дошлюбне, тобто «Сушкова».

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно перебуває у шлюбі з позивачем. Шлюбні відносини між ними припинені навесні 2014 року, оскільки після народження дитини почались безсонні ночі, також мати дружини почала втручатись у їх стосунки, провокуючи сварки. На розірвання шлюбу він не згоден, оскільки має бажає зберегти сімю. За час наданий судом примирення не відбулось. На думку відповідача, цьому завадила мати позивача. На підставі викладеного, просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову про розірвання шлюбу.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 13 жовтня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 359 (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 242561, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 7).

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у березні 2014 року. З вказаного часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть.

Неповнолітня дитина на теперішній час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина через незадовільний стан свого здоровя.

Причинами припинення шлюбних відносин подружжя ОСОБА_3 стали несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння, втрата почуттів любові і поваги один до одного.

У звязку з вказаними обставинами між сторонами виникали сварки та скандали, під час яких відповідач застосовував фізичну силу до дружини.

Так, вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2014 р. ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку із умисним завданням ОСОБА_1 27.03.2014 р. легких тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків (а.с.49).

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішені позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Ухвалою суду від 07.08.2015 р. сторонам у справі було призначено строк для примирення два місяці.

Але, за вказаний час жоден з подружжя не вжив дієвих заходів щодо збереження сімї. Більш того, у цей час між ними знову виникали сварки та скандали. Позивач у судовому засіданні категорично заявила про неможливість відновлення шлюбних відносин з ОСОБА_2 Відповідач має бажання зберегти сімю, але вжиті ним заходи результатів не дали через втручання матері позивача у їх стосунки.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_2 та збереження їх сімї неможливе і суперечить як інтересам позивача так і інтересам неповнолітньої дитини.

Сторони у справі не заявили про наявність спору про поділ спільного майна подружжя або визначення місця проживання дитини.

Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач виявила бажання відновити після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище «Сушкова». Суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Сушкова») ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 13 жовтня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №359, розірвати.

Шлюб вважається припиненим у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Після набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили позивачу ОСОБА_1 на її прохання змінити прізвище на «Сушкова».

Рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені 08.10.2015 р. Повний текст рішення виготовлено 09.10.2015 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Л.Шалпегіна