Номер провадження: 22-ц/785/6239/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 червня 2015 року, -

встановила:

28 листопада 2011 року Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення по зазначеній справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним відмовив в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задовольнив частково. За ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину квартири №61, що знаходиться в будинку №13, по вулиці Олександрійська, м.Іллічівська Одеської області. В іншій частині зустрічних вимог відмовлено (т.2 а.с.176-179).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2013 року вказане рішення Іллічівського міського суду від 28 листопада 2011 року змінено в частині визначення за ОСОБА_5 частки в праві власності на квартиру №61, що знаходиться в будинку №13, по вулиці Олександрійська, м.Іллічівська Одеської області, а саме визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/8 частин квартири №61, що знаходиться в будинку №13, по вулиці Олександрійська, м.Іллічівська Одеської області. В решті рішення залишено без змін (т.2 а.с.255-257).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано недієздатною, та призначено її опікуном ОСОБА_2 (т.3 а.с.11-12).

15 травня 2015 року до суду звернулась ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3 з заявою, яку в подальшому уточнила, та в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що вказаними рішеннями судів не врегульовані інтереси ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності на 5/8 частин спірної квартири, так як стосовно цієї вимоги ОСОБА_3 подавала докази і давала пояснення (т.3 а.с.1-2, 15-16).

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала надану заяву, та просила її задовольнити.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 червня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду в звязку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції посилався на те, що підстави та порядок ухвалення у справі додаткового рішення визначено ст.220 ЦПК України, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу, або якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

З матеріалів справи вбачається, що жодна з передбачених ст.220 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення відсутня.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_3 у позовній заяві просила суд визнати недійсним заповіт, складений її сином ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, як складений ним проти його волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідача (т.1 а.с.2-3, т.2 а.с.168). В подальшому позивачем не надавались уточнення до позову з вимогами щодо визнання права власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру, тобто такі вимоги не заявлялись.

Вимоги про визнання права власності на спадкове майно були предявлені ОСОБА_5 у зустрічному позові.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 в позовній заяві не просила визнати за нею право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, а суд не може вийти за межі позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_7 про усунення її від права на спадкування та визнання права власності та при розгляді справи подавала докази та надавала пояснення з приводу спору між сторонами, а тому, суд повинен врегулювати в повному обсязі правовідносини між сторонами та вирішити питання про визнання за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_2, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню є помилковими.

В матеріалах справи відсутні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про усунення її від права на спадкування та визнання права власності, суд першої інстанції правомірно посилався на те, що при зверненні до суду позивач ОСОБА_3 у позовній заяві просила суд визнати недійсним заповіт, складений її сином ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, як складений ним проти його волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідача (т.1 а.с.2-3, т.2 а.с.168). В подальшому позивачем не надавались уточнення до позову з вимогами щодо визнання права власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги не заявляла і ОСОБА_5

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим колегія приймає до уваги, що ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3 вправі подати відповідний позов про визнання за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_2.

На підставі наведеного колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити. Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий О.А. Ступаков

Судді А.П. Бабій

ОСОБА_8