Справа №2-5992/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Оксюта Т.Г. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про звільнення земельної ділянки, визнання будівництва самочинним та знесення самочинного будівництва, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року позивачу наданий строк для виправлення недоліків заяви терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали, у зв'язку з тим, що позивачем не було зазначено доказів на підтвердження кожної обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги. Зокрема, не було зазначено доказів на підтвердження того, що відповідач самочинно на своїй земельній ділянці здійснив самочинне будівництво двох поверхової будівлі та гаражу (з урахуванням того, що позивач посилається на існування певних обставин саме в 2015 році), оскільки з доказів наданих позивачем вбачалось, що перевірки проводились ще в 2007-2009 роках та не було надано доказів того, що вказані порушення не були усунуті відповідачем станом на 2015 рік.

Відповідно до ст. ст. 3, 15 ЦК України особа може звернутися до суду із позовом про захист свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права. В даному контексті позивач всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України не викладає конкретні обставини, з аналізу яких можна прийти до висновку про те, яке саме право позивача і якими діями відповідача порушується, не визнається або оспорюється.

Також не було зазначено доказів на підтвердження того, що відповідач взагалі змінив межі земельної ділянки, відрізав водопровід, і саме внаслідок цього перекрив водопостачання позивачу.

Суд звертав увагу позивача на те, що згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналіз вищенаведеного давав підстави стверджувати, що саме позивач формулює свої позовні вимоги так, як вони розглядаються в подальшому судом. Таким чином, оскільки позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні певною земельною ділянкою, то слід було викласти обставини відповідно до п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України на підтвердження того, що ці перешкоди в користуванні ділянкою позивача існують і які саме із зазначенням конкретних доказів (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України)

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого сеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнх справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Крім того, згідно цієї ж Постанови відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Отже, позивачу слід було зазначит та надати докази, що будівництво, двох поверхової бідвлі разом з гаражем є самочинним в розумінні вказаної Постанови Пленуму Вищого сеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнх справ № 6 від 30.03.2012 року та відповідно до ціє ж Постанови позивачу слід викласти обставини, якими він обґрунтовує зміст позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про виправлення недоліків від 29.07.2015 року заявником отримана 11.08.2015 року та станом на 17.08.2015 року ним не виправлено недоліків викладених в ухвалі.

На підставі вище викладеного прихожу до висновку, що заявник не виправив недоліків перелічених в ухвалі від 29.07.2015 року, а тому відповідно до ст.121 ЦПК України заява вважається неподаною та повинна бути повернута заявнику.

Керуючись ст. ст.119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про звільнення земельної ділянки, визнання будівництва самочинним та знесення самочинного будівництва - вважати неподаною та повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з моменту її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя