У Х В А Л А

25.03.2015 Справа №607/5137/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Тернополі подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. Обґрунтовує подання тим, що у другому відділі ДВС знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 за виконавчим листом № 607/4448/14-ц від 05 листопада 2014 року 20000 гривень грошової компенсації за 1/2 частину вартості відчуженого автокрана КРАЗ КС 35-75 А, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, 3219 гривень судового збору та 1178,40 гривень витрат за проведення експертизи. Державним виконавцем перевірено майновий стан боржника, направлено відповідні запити в реєстраційні органи, здійснено арешт майна. Однак від виконання зобовязань боржник ухиляється. З цих підстав, з метою забезпечення стягнення за виконавчими документами, просить обмежити його у праві виїзду за кордон.

У судовому засіданні представник другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_3 подання підтримав із викладених у ньому підстав та просить його задоволити.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

Згідно з виконавчим листом № 607/4448/14-ц, виданим на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2013 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 стягнуто 20000 гривень грошової компенсації за 1/2 частину вартості відчуженого автокрана КРАЗ КС 35-75 А, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, 3219 гривень судового збору та 1178,40 гривень витрат за проведення експертизи.

Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у другому відділі Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління.

В ході його виконання державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, зокрема направлено запити щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, доходів, місця його проживання.

Зокрема, як убачається з довідки про склад сімї від 10 лютого 2014 року, власником особового рахунку житлової площі за адресою: місто Тернопіль, вулиця Лучаківського, 3/63, є ОСОБА_1, який знятий з реєстраційного обліку по даній адресі 28 грудня 2013 року.

Як слідує з відповіді УДАІ в Тернопільській області від 26 березня 2012 року, за ОСОБА_1 зареєстровано причіп ГКБ 8527, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до вимоги державного виконавця №34/50897/08 від 12 грудня 2014 року, боржника ОСОБА_1 зобовязано зявитися на місце проведення виконавчих дій, забезпечити безперешкодний доступ до майна, а саме до причіпа ГКБ 8527, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2. Однак, як слідує з матеріалів подання, належні письмові докази про отримання зазначеної вимоги боржником, відсутні.

Згідно з актом державного виконавця від 16 грудня 2015 року виходом державного виконавця за адресою м. Тернопіль, вул. Лозовецька, 34, майна ОСОБА_1, яке підлягає опису для подальшої реалізації, не виявлено. ОСОБА_1 на місце проведення не зявився та доступу до належного йому майна не надав.

Постановою державного виконавця від 02 березня 2015 року у виконавчому провадженні №45571807, накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

Як слідує з відповіді Державної податкової служби України від 06 березня 2015 року, інформація про ОСОБА_1 щодо сум доходу, направленого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з нього податку відсутня.

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 06 березня 2015 року, боржник ОСОБА_1 має відкриті рахунки в банківських установах, а саме в банку ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Згідно з постановою державного виконавця про розшук майна боржника від 13 березня 2015 року у виконавчому провадженні №45571807, майно боржника ОСОБА_1 оголошено в розшук.

Постановою про арешт коштів боржника від 06 березня 2015 року у виконавчому проваджені №45571807, на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках в банківських установах.

Разом із тим у матеріалах подання відсутні відомості про те, що перешкоджає державному виконавцю здійснювати виконання за виконавчим листом за рахунок коштів боржника, на які накладено арешт.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, та доказів, які б підтверджували факт його ухилення від виконання зобовязань.

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та представником другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління не доведений.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подання другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 внесено передчасно, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 209, 210, п. 24-1 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ч. 1 ст. 296, 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя