АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1356/2015 рік Головуючий у 1 інстанції -Кушнір С.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Кредитної Спілки «Співдружність» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року СК «Співдружність» звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до укладеного договору №120114/с від 31.01.2012 року відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 15 000 грн. з розрахунку нарахування 0,188 % за кожен календарний день користування кредитом на строк 24 місяці.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором №120114/с від 31.01.2012 р. між КС «Співдружність» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені договори поруки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача ОСОБА_1

Згідно рішення Солом‛янського районного суду м. Києва від 05.06.2013 р.,яке набрало чинності, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь КС «Співдружність» заборгованість за кредитним договором в розмірі 54643,97 грн.

Посилаючись на зазначене та на те,що після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачами не здійснено жодної сплати і станом на 16.06.2014 р. сума боргу за рішенням суду не погашена, зобов‛язання, встановлені кредитним договором № 120114/с від 31.01.2012 р. не виконані,після уточнення та збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів нараховані відсотки за кредитним договором за період з 16.04.2013 р. по 10.09.2014 р. в розмірі 72 233,46 грн.

Рішенням Солом‛янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року позов СК «Співдружність» задоволено частково Стягнуто на користь КС «Співдружність» з ОСОБА_1 кредитну заборгованість в сумі 72 233,46 грн. та судові витрати.

В решті позовних вимог СКС «Співдружність» відмовлено.

Позивачем рішення суду не оскаржено,проте з таким рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову СК «Співдружність» в позові.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказав, зокрема, що кредитний договір було підписано з відсотковою ставкою 35,25%. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо нарахування відсотків за підвищеною ставкою 365% річних на підставі п. 3.9 договору. Вказує, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують який саме орган кредитної спілки прийняв рішення про підвищення ставки за кредитом та відсутні документи, які підтверджують факт ознайомлення боржника з фактом підвищення відсоткової ставки. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що згідно п. 3.10 кредитного договору повернення ставки до попереднього розміру можливе у разі сплати поточного платежу за новими розмірами. До моменту отримання нового графіку платежу він не мав можливості здійснювати поточні платежі, оскільки попередній графік платежів анульовану у зв'язку зі зміною відсоткової ставки.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, з підстав наведеній в ній.

Представник позивача КС «Співдружність» - Мазур І.А. заперечувати проти апеляційної скарги, та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості". Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням і встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 31.01.2012 р. було укладено кредитний договір № 120114/с, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 15 000 грн., строком на 24 місяці та зобов'язався, згідно п. 3.1 договору сплачувати кредит щомісячно та відсотки за користування кредитом з розрахунку 68,62% річних, тобто 0,188 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.3.8, 3.9 кредитного договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 365% річних.

31.01.2012 р. між Кредитною спілкою «Співдружність», ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 120114/с, згідно умов яких поручителі зобов‛язалися у випадку невиконання ОСОБА_1 зобов‛язань за кредитним договором виконати кредитні зобов‛язання.

Відповідно до умов договорів поруки поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем, поручитель відповідає по зобов‛язаннях позичальника в повному обсязі, тобто за повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, а також за відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору.

РішеннямСолом‛янського районного суду м.Києва від 05.06.2013 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь КС «Співдружність» заборгованість за кредитним договором станом на 15.04.2013 р. в розмірі 54 643.97 грн. з яких: 18521,10 грн. - відсотки за користування кредитом, 40369,74 грн. - борг по відсоткам, 14247,23 грн. - тіло кредиту.

Пунктом 3.7 кредитного договору встановлено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту визначеного п.2.1 договору, так й після цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов‛язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов‛язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Станом на 16.06.2014 р. сума боргу відповідачів по нарахованим процентам за користування кредитом за період з 16.04.2013 р. по 10.09.2014 р. становить 72 233,46 грн.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії - договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша етапі 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а с строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій на реалізацію свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс/14.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Співдружність» в частині стягнення кредитної заборгованості з боржника - відповідача ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив також, що як він так і інші відповідачі - поручителі взяли за себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 31.01.2014 р. сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.4.3 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, звернувшись 28.11.2012 р. до суду з позовом, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Як установлено судом, рішенням суду від 05.06.2013 р. стягнуто заборгованість за кредитом, яка утворилась станом на 16.04.2013 р. Зазначене рішення суду до теперішнього часу не виконано.

З урахуванням встановленого суд виходив з того, що строк для пред'явлення вимоги до поручителів повинен обраховуватись з дня настання строку виконання основного зобов'язання,а тому банк мав можливість звернутись з позовом до поручителя протягом 6 місяців з дня набрання рішенням законної сили. Окрім цього, банкне надав суду належних доказів про звернення до поручителя з позовом до закінчення шестимісячного строку, тобто до 05.12.2013 р. За таких обставин,суд не знайшов підстав солідарної відповідальності боржника та поручителів та вважав, що у відповідності до ч. 4 ст.559 ЦК України порука відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за зобов'язаннями ОСОБА_1 по кредитному договору №120114/с від 31.01.2012 р. припинилась.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач не надав доказів ознайомлення його з умовами підвищення відсоткової ставки,не заслуговують на увагу,оскільки кредитним договором визначено фіксовану процентну ставку і ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції,з оцінкою якого колегія судів погоджується.

Суд обґрунтовано в своєму рішенні послався на роз'яснення, викладені в п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин", стосовно того, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строк) виконання основного зобов'язання.

Крім того п. 28 зазначеної Постанови визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Колегія суддів погоджується з позицією позивача стосовно того,що за умовами кредитного договору сторонами узгоджена зміна відсотків за користування кредитом у разі недотримання умов кредитного договору без додаткового оформлення додаткової угоди і збільшення відсоткової ставки відбулося відповідно до п.п. 3.4, 3.8, 3.9 кредитного договору та сталося з вини позичальника внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань. Отже, уклавши та підписавши кредитний договір №120115/с від 31 січня 2012 року, позичальник погодився з усіма його умовами, в тому числі з положеннями, закріпленими у п.п. 3.4, 3.8, 3.9 Кредитного договору.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді