14.07.2015 Єдиний унікальний № 371/1048/15-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/ 353 /15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника

третьої особи Дриги Т.А.,

прокурора Радченко Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миронівського районного суду Київської області із позовом про позбавлення батьківських прав її дочки ОСОБА_3 щодо онучки ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала лист у якому повідомила суд, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності.

Представник органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області та прокурор проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 02 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2.).

З 2008 року малолітня ОСОБА_4 проживає разом із дідом ОСОБА_5 та бабою ОСОБА_1 При цьому мати проживає окремо від своєї доньки, ніде не працює, в утриманні та вихованні своєї доньки участі не бере. Малолітня ОСОБА_4 з 2008 року фактично проживає і перебуває на утриманні діда ОСОБА_5 та баби ОСОБА_1, які і здійснюють її виховання.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.

Органу опіки та піклування Миронівської райдержадміністрації 20 травня 2015 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дочки ОСОБА_4.

Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно своєї дочки, що підтверджується відповідною заявою (а.с. 55).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та, яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім'ї якої проживає дитина.

При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дитини протягом семи років у сім'ї позивача, яка виховує дитину, опікується її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком дитини. Особисте виховання відповідачем дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дитини, здобуття нею освіти та підготовку її до самостійного життя.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Стаття 367 ЦПК України не передбачає негайного виконання судового рішення по справі про позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166, 167 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 209, 210, 212, 213-215, 218, 294, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий 22 січня 1997 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області), батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

3.Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий 22 січня 1997 року Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

4.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

Згідно з оригіналом

Суддя А.С. Поліщук