Справа № 200/1645/15-ц
Провадження № 2/200/1435/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про виключення нерухомого майна з акту опису й арешту майна та звільнення його з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог з урахуванням уточнення посилається на те, що 13.12.2013 року Господарським судом Дніпропетровської області було видано виконавчий документ про примусове стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" суми боргу у розмірі 24 492,50 грн. На підставі цього виконавчого документу Бабушкінський ВДВС ДМУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2014 р. ВП № 41802140 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.01.2014 р. ВП № 41802140, через що на все майно ОСОБА_2, в тому числі на квартиру за адресою АДРЕСА_1, був накладений арешт.

Позивач зазначає, що вказана квартира не належить ОСОБА_2 на праві власності, оскільки була продана нею більш ніж десять років назад, а саме: 11.04.2003 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким було придбано квартиру № 7, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свєтлова, буд 19. Сторони по даному договору під час його укладення прийшли до взаємної згоди за усіма існуючим умовам договору та виконали усі свої зобовязання, тобто квартира перейшла у його власність у відповідності до закону. На той момент, коли укладався вищенаведений договір купівлі-продажу, був чинний Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року і згідно до ст. 227 цього кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. На підставі цієї статті Договір був укладений та нотаріально посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_3 згідно чинному на той момент законодавству та без порушень його вимог. Крім того, оскільки діюче на той час законодавство не передбачало обовязку сторін реєструвати такий Договір в державних органах, він ніде і не реєструвався. Отже, він після укладення договору став повноправним власником цієї квартири, але на час видання судом виконавчого документу про примусове стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 боргу та накладення на її майно, а саме квартиру, арешту вже почав діяти новий Цивільний Кодекс України, який передбачає вже не тільки нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та права власності, але й його державну реєстрацію. Це призвело до того, що Бабушкінський ВДВС, в межах виконавчого провадження, відкритого відносно ОСОБА_2, на підставі вищенаведеного виконавчого документу господарського суду Дніпропетровської області, виніс постанову номер ВП № 41802140 від 29.01.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також склав акт опису і арешту майна, яким було описано та накладено арешт на його майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2. В результаті, хоч він і є законним власником квартири, проте не може повноцінно розпоряджатись, володіти та користуватися своїм правом власності, тобто його право власності є порушеним. Вищенаведений Договір на сьогоднішній день є дійсним, ніколи ніким не намагався бути оскарженим і ніхто не висував на цю квартиру своє право власності, тобто право власності позивача ніхто не оскаржував. Через що внесення відомостей до акту опису й арешту майна щодо нерухомого майна - вказаної квартири є незаконним і таким, що порушує його права як власника, які не визнаються Бабушкінським ВДВС, а отже він не має змоги вільно та повноцінно реалізовувати своє право на розпорядження, володіння та користування цією квартирою.

Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11.04.2003 р., зареєстрований в реєстрі за № 3-1570, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, дійсним; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 25,1 кв.м; вилучити з акту опису й арешту майна від 31.03.2014 р., складеного державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого документу, виданого 13.12.2013 р. Господарським судом Дніпропетровської області по справі № 904/7531/13, в межах виконавчого провадження № 41802140, квартиру АДРЕСА_4 та звільнити цю квартиру з-під арешту та будь-яких заборон, накладених постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 29.01.2014 р. ВП № 41802140; зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт та будь-які заборони з квартири АДРЕСА_5; стягнути солідарно з відповідачів по даній справі судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові та уточненні до нього, позовні вимоги підтримав. В дане судове засідання позивач не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість. В дане судове засідання представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судове засідання ОСОБА_2, представники Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, 13.12.2013 року Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" суми боргу у розмірі 24 492,50 грн. був виданий наказ № 904/7531/13 про примусове виконання, який був переданий на примусове виконання до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

На підставі вказаного наказу державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 були винесені - постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2014 р. ВП № 41802140 та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.01.2014 р. ВП № 41802140. На підставі вказаних постанов був накладений арешт на все майно ОСОБА_2, в тому числі і на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

31.03.2014 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_4 було складено Акт опису й арешту майна, відповідно до якого було здійснено опис та накладено арешт на квартиру № 7 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Свєтлова, буд 19.

Разом з цим, судом також встановлено, що на час накладання арешту вказана квартира не була власністю ОСОБА_2, оскільки 11.04.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 було придбано у ОСОБА_2 квартиру № 7, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свєтлова, буд 19.

Вказаний договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 3-1572, що відповідало ст. 227 діючого на час укладання вищенаведеного договору купівлі-продажу ЦК України від 18.07.1963 року. Таким чином, після укладання договору купівлі-продажу від 11.04.2003 року позивач став власником квартири № 7, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Свєтлова, буд 19. Оскільки діюче на час укладання договору законодавство не передбачало обовязку сторін реєструвати такий договір в державних органах, цей договір ніде не був зареєстрований ОСОБА_1 і як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців від 28.03.2014 року у зазначеному Реєстрі власником вищезазначеної квартири зазначена ОСОБА_2 Разом з цим, на час накладення державним виконавцем арешту на майно фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а зокрема, на вказану квартиру, діяв Цивільний Кодекс України в редакції 2004 року, яким передбачено вже не тільки нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та права власності, але й його державну реєстрацію.

Таким чином, державним виконавцем Бабушкінського ВДВС в межах виконавчого провадження, відкритого відносно ОСОБА_2 на підставі вищенаведеного наказу господарського суду Дніпропетровської області, було винесено постанову номер ВП № 41802140 від 29.01.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також складено акт опису і арешту майна, яким було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка належить позивачеві, а не ОСОБА_2, чим порушено право позивача як власника на розпоряджження, володіння та користування вказаною квартирою.

Встановлено, що з посиланням на вказаний договір купівлі-продажу від 11.04.2003 року позивач звернувся до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою від 25.07.2014 року, в якій просив зняти арешт з квартири № 7 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Свєтлова, буд 19, проте відповіді не отримав.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 04.08.2014 року ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру № 7 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Свєтлова, буд 19, з посиланням на наявність реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Відповідно до ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час укладання договору купівлі-продажу, право власності (право оперативного управління) у придбавача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно до ст. 224 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час укладання договору купівлі-продажу, за договором купівлі-продажу продавець зобов"язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов"язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час укладання договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Відповідно до з ч.1 ст. 638 ЦК України в редакції 2004 року договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб.

Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного ОСОБА_2 УРСР від 27.08.1976 р. № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, судом встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу від 11.04.2003 року був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно чинному на той час законодавству і його сторони прийшли до взаємної згоди за усіма існуючими умовами договору та виконали усі свої зобовязання, обумовлені договором, тобто квартира перейшла у власність позивача у відповідності до закону, що не спростовано відповідачами. Зважаючи на те, що діюче на час укладання договору законодавство не передбачало обовязку сторін реєструвати такий Договір в державних органах, він ними ніде і не реєструвався, що призвело до того, що на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та акту опису і арешту майна, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка є власністю позивача та якою він в зв"язку з цим не може розпоряджатись, володіти та користуватися.

Таким чином, внесенням державним виконавцем відомостей до акту опису й арешту майна щодо щодо належного позивачеві майна - квартири за адресою АДРЕСА_6, не визнається право власності позивача на квартиру, порушується його право на розпорядження, володіння та користування нею, а також реєстрацію за собою права власності на вказану квартиру, що підлягає захисту.

Встановлено, що Договір купівлі-продажу від 11.04.2003 року, за яким позивач набув право власності на вказану квартиру, на сьогоднішній день є дійсним, ніким не оспорювався, незаконність набуття позивачем права власності на вказану квартиру судом не встановлена.

Крім того, вищевказаний наказ від 13.12.2014 року був виданий Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2013 року про стягнення грошових коштів саме з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в той час як арешт на вказану квартиру був накладений державним виконавцем як на майно фізичної особи ОСОБА_2

За таких обставин суд вважає, що позивач як власник квартири правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав, а тому його позовні вимоги про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 25,1 кв.м, вилучення з акту опису й арешту майна від 31.03.2014 р. вказаної квартири та звільнення її з-під арешту та будь-яких заборон, накладених постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 29.01.2014 р. ВП № 41802140; зобов'язання Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт та будь-які заборони з квартири АДРЕСА_5 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з цим? суд вважає такими? що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2003 року, укладеного між ним та ОСОБА_2, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 2 цієї статті - кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" не оспорював укладання позивачем вказаного договору купівлі-продажу. Зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів того, що вказаний договір купівлі-продажу від 11.04.2003 року оспорюється будь-якою особою і цим порушуються його права, позовні вимоги позивача про визнання його дійсним задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача, з кожного у рівній частині, підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 707,43 грн., тобто по 235,81 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_7, загальною площею 25,1 кв.м.

Вилучити з акту опису й арешту майна від 31.03.2014 р., складеного державним виконавцем Бабушкінського Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 при примусовому виконанні наказу, виданого 13.12.2013 р. Господарським судом Дніпропетровської області по справі № 904/7531/13 в межах виконавчого провадження № 41802140, квартиру АДРЕСА_8.

Звільнити квартиру АДРЕСА_9 з-під арешту та будь-яких заборон, накладених постановою державного виконавця Бабушкінського Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 29.01.2014 р. ВП № 41802140.

Зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зняти арешт та будь-які заборони з квартири АДРЕСА_10.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_1, понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 235,81 грн.

Стягнути з Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_1, понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 235,81 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_1, іпн. НОМЕР_1, понесені витрати по справі сплачений судовий збір у сумі 235,81 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева