АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2978/15-ц 22-ц/774/1401/К/15
Справа № 212/2978/15-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1401/К/15 інстанції Шум Л.І.
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача Кукурузи Дар*ї Сергіївни, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров*я, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізорудком») та просив суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, 120 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Кривбасзалізорудком" на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень та на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізорудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди не було взято до уваги положення ч.3 ст.23 ЦК України та роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». На думку апелянта, сума відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, її визначено без урахування судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не взято до уваги, що у п.19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди.

Також судом не дано належної оцінки тому, що при прийнятті на роботу позивач був повідомлений про умови праці на ПАТ «Кривбасзалізорудком», про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів. При цьому судом також залишено поза увагою, що наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого. Відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів відповідно до умов діючого законодавства.

Крім того, судом першої інстанції не дано оцінки тому, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди підприємством відповідача.

На думку апелянта, судом першої інстанції залишено поза увагою, що статтею 9 ЗУ «Про охорону праці» обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров*я працівника у процесі трудової діяльності, та обов'язок забезпечити медикаментозне лікування позивача покладено на Фонд соціального страхування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з серпня 1996 року та був звільнений з роботи з 25.03.2015 року за п. 2 ст 40 КЗпП України до досягнення ним пенсійного віку.

Загальний трудовий стаж позивача складає 22 роки 8 місяців, в тому числі, на шахті «Родіна» ПАТ «КЗРК» 18 років 2 місяці у шкідливих умовах праці. В період з 06.08.1996 року по день звільнення ОСОБА_4 працював підземним гірником, підземним гірником очисного вибою (ГРОВ) шахти «Родіна» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», який 04.04.2011 року перейменований на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Рішенням ЛЕК НДІ від 07.10.2014 року позивачу встановлено професійні захворювання з діагнозом: радикулонейропатія попереко-крижова L-4,L-5 SI переважно зліва, і шийна С5-С7 на фоні антеспондилолістезу тіла L-5 1cn/(1/0 cv) з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та статико-динамічними порушеннями, нейродифічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеню, вираженим периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого ступеня.

Висновком МСЕК від 27 січня 2015 року ОСОБА_4 вперше була встановлена втрата професійної працездатності 60 %, з яких: по радикулопатії 50% та по ХОЗЛ 10% до 01.01.2016 року та 3 група інвалідності.

Пунктами 16, 17 акту розслідування професійного захворювання позивача встановлено, що причиною виникнення профзахворювання є несистематичне використання комплексу пилеподавлення і незабезпечення нормативного провітрювання на робочих місцях, умови праці характеризувались запиленістю повітря робочої зони переважно фіброгеної дії, що перевищувала ГДК та виробничого шуму підвищених параметрів. Відсутність засобів механізації для переміщення вантажів, порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, пошкодження захисних засобів і механізмів систем вентиляції, освітлення, кондиціювання повітря, відсутність засобів індивідуального захисту, відсутність заходів і засобів рятувального характеру.

Згідно санітарно-гігіенічної характеристики умов праці Криворізького міського управління головного управління держсанепідслужби у Дніпропетровській області від 22.04.2013 року № 2/2-11-3-1588, на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм пилу,шуму,негативні кліматичні умови та важкість праці. Вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного пилу від 10до 70% часу в концентрації становить від 5.0 до 18 мг/м3 при нормативному значенні 2.0 мг/м3; важкість праці - маса вантажу, що переміщається вручну становить від 38 до 45 кг при нормі-30 кг. Нахили корпусу вимушені 226 -396 раз при нормі 100 раз за робочу зміну.(пунк характеристики 12.12) Робоча поза у похилому положенні до 30 градусів/понад 30градусів, за зміну:49/9 при гранично-допустимій до 25/.0 Вологість -100 % при нормі 80-%.(пункт характеристики- 12.6)

Відповідно до висновку санітарно-гігієнічної характеристики у відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-200, затвердженого наказом МОЗ України №528 від 27.12.2001 року, умови праці підземного гірника очисного вибою відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості,важкість праці - до 3 класу 2 ступеня шкідливості.(атестація робочих місць 2010 року).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПАТ «Кривбасзалізорудком» винен у виникненні у позивача професійного захворювання, у зв'язку з чим йому було спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням був встановлений. Він отримав професійні захворювання, втратив працездатність у розмірі 60 %.

Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення, переносить фізичний біль та моральні переживання. У ОСОБА_4 порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо спричинення позивачу неправомірними діями відповідача ПАТ «Кривбасзалізорудком» моральної шкоди є правильним.

На підставі наведеного колегією судів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди підприємством відповідача.

Посилання апелянта на те, що у п.19 акту розслідування причин виникнення у позивача професійного захворювання не визначено осіб, винних у його виникненні, що свідчить про відсутність вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, так як вина підприємства у спричиненні позивачу моральної шкоди внаслідок професійного захворювання підтверджується санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці Криворізького міського управління головного управління держсанепідслужби у Дніпропетровській області від 22.04.2013 року № 2/2-11-3-1588, якою встановлено, що на робочому місці позивача було перевищення допустимих норм пилу,шуму,негативні кліматичні умови та важкість праці.

Також безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при прийнятті на роботу позивач був повідомлений про умови праці на ПАТ «Кривбасзалізорудком», про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого, відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів відповідно до умов діючого законодавства, оскільки ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Крім того, згідно санітарно-гігіенічної характеристики умов праці Криворізького міського управління головного управління держсанепідслужби у Дніпропетровській області від 22.04.2013 року № 2/2-11-3-1588, вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного пилу від 10до 70% часу в концентрації на робочому місці позивача становить від 5.0 до 18 мг/м3 при нормативному значенні 2.0 мг/м3; важкість праці - маса вантажу, що переміщається вручну становить від 38 до 45 кг при нормі-30 кг. Нахили корпусу вимушені 226 -396 раз при нормі 100 раз за робочу зміну.(пунк характеристики 12.12) Робоча поза у похилому положенні до 30 градусів/понад 30градусів, за зміну:49/9 при гранично-допустимій до 25/.0 Вологість -100 % при нормі 80-%.(пункт характеристики- 12.6)

Посилання апелянта на те, що статтею 9 ЗУ «Про охорону праці» обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров*я працівника у процесі трудової діяльності, та обов'язок забезпечити медикаментозне лікування позивача покладено на Фонд соціального страхування, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки висновок суду про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Однак, колегія суддів вважає, що при визначенні суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізорудком" на користь ОСОБА_4, судом не в повній мірі враховані положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Тому, враховуючи період роботи ОСОБА_4 на підприємстві ПАТ "Кривбасзалізрудком", характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, тяжкість професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ "Кривбасзалізрудком" на користь позивача, повинна бути зменшена до 45 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізорудком» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України,- зміні в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_4, зменшивши цей розмір до 45 000 грн. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27 травня 2015 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_4, зменшивши цей розмір до 45 000 (сорока п'яти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: