Провадження № 2/521/572/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» червня 2015 р. Малиновський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Целух А.П.

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, припиненням права власності ОСОБА_1 у праві володінні, користуванні та розпорядженні предметом іпотеки, виселенням та стягненням с ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, посилаючись на наступні обставини.

03 вересня 2007 р. між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 57600,00 доларів США, що зобовязалася повернути у повному обсязі в строк до 03.09.2014 року або достроково зі сплатою 11,6 % річних за користування кредитом.З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором про надання споживчого кредиту 03 вересня 2007 р. ОСОБА_1 і АКІБ «УкрСиббанк» уклали іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 7, що розташована в будинку № 40 по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі.

У зв'язку з тим, що Позичальник належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 26.06.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 85619,22 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 684354,42 грн., яка складається з 49807,62 доларів США (або 398112,31 грн.) заборгованість за кредитом; і 35811,60 доларів США (або 286242,12 грн.) заборгованість по процентам за користування кредитом.На підставі цього Позивач вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббак" та ПАТ«Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору до Позивача, ПАТ «Дельта Банк», перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. До суду було подано заяву , згідно якої банк позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за відсутності представника банку.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, раніше приймали участь у справі, надали письмові заперечення ід 24.09.2014 р., просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, про слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ,ОСОБА_2СН. отримала кредит в розмірі 57600 доларів США та зобов'язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,6% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 03.09.2014 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.09.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований за №1918.

Відповідно до договору іпотеки ОСОБА_1 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк», належну йому на праві власності квартиру № 7., що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.. Валентини Терешкової, будинку № 40.

Договору іпотеки сторони обумовили, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором №0 від 03.09.2007 року року.

Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16.03.2007 року за реєстровим №690, зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 24.04.2007 року в книзі під №31доп.к, на сторінці , під №249.

Згідно договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_6 порушила умови договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007року та взяті на себе зобов'язання в частині повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого станом на 26.06.2013 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 85619,22 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 684354,42 грн., яка складається з 49807,62 доларів США (або 398112,31 грн.) заборгованість за кредитом; і 35811,60 доларів США (або 286242,12 грн.) заборгованість по процентам за користування кредитом

У зв'язку із невиконанням умов кредитного договору та наявністю заборгованості, позивач звернувся до суду, вибравши способом захисту своїх порушених прав звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру№ 7., що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.. Валентини Терешкової, будинку № 40,, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору іпотеки №б/н від 03.09..2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Судом встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору до Позивача, ПАТ «Дельта Банк», перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, подана позовна заява ґрунтується на вимогах чинного законодавства та договорів про надання кредиту, іпотечному договорі.

При цьому суд має врахувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, який діє на час ухвалення судового рішення.

На підставі цього Закону вбачається, протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Окрім того , вимоги до Державної реєстраційної служби України мають бути залишелі без задоволення,оскільки відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: - договорів, укладених у порядку, встановленому законом; - свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; - свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; - державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; - рішень судів, що набрали законної сили; - інших документів, що підтверджують виникнення, зміну або припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Отже, зобов'язання органа державної реєстрації прав зареєструвати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно є передчасним, оскільки, реєстраційна служба виконує свої повноваження за заявочним принципом, а договори, укладені у встановленому законом порядку, та/або рішення суду, інші документи, є підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у разі звернення.

Крім того, позовні вимоги до Державної реєстраційної служби України, як суб'єкта наділеного владними повноваженнями, слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 16 Цивільного процесуального кодексу України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд має відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України, третя особа ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод та роз'яснити право на пред'явлення позову на загальних підставах стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про припинення права власності іпотекодавця ОСОБА_1, в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою № 7., що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.. Валентини Терешкової, будинку № 40; припинення права користування житловим приміщенням всіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, будинк № 40АДРЕСА_1; виселення з квартири іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою.

Так як такі вимоги по своїй суті неподільно взаємопов'язані із первісною вимогою щодо набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру № 7., що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.. Валентини Терешкової, будинку № 40, яка залишена судом без задоволення, тому правові підстави для їх задоволення взагалі відсутні.

При таких обставинах, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійснені права власності - у повному обсязі.

Суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права звернення до суду за захистом своїх прав у разі обрання ним іншого способу захисту шляхом звернення із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 578, 589, 590, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37, ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійснені права власності - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А.П.Целух

12.06.15