Справа № 465/1712/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/4754/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

представників військової частини НОМЕР_1 Притики О.О., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі на посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів випромінювання військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2015 року до дня поновлення на роботі, -

встановила:
Оскаржуваним рішенням суду відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до війсьвої частини НОМЕР_1 про поновлоення на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за відсутністю на те підстав. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він несе відповідальність за виконання ним посадових обов`язків згідно посадової інструкції на посаді інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання), відділу повірки та регулювання сервісних засобів випромінювання, а не працівника відділу повірки та регулювання електротехнічних і механічних приладів, до якиго позивач жодного прямого відношення не має, оскільки він є працівником іншого відділу і на нього покладено виконання зовсім інших трудових обов`язків. Вважає, що відповідач не вправі вимагати від позивача виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, тому відмова працівника від виконання роботи чи неналежне виконання, що не входить до кола його обов`язків визначених посадовою інструкцією, не є порушенням трудової дисципліни і відповідно такі дії не дають підстав для його звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і попередню роботу працівника. Суд не врахував також, що відповідно до п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про поновлення на роботі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно з п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Районним судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 07.07.1980 року. У 2008 році він був переведний на посаду інженера з метрології (атестації іонізуючих джерел випромінювання) 1 категорії, відділу повірки та регулювання сервісних засобів випромінювання військовї частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) № 21 від 13.02.2015 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 17.02.2015 року у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обв`язків, покладених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.10). Як убачається з наказу, ОСОБА_1 під час проведення метрологічних робіт порушив правила проведення повірки, виконання вимірювань та розрахунку результатів випромінювань. Виявлені порушення стосуються лише тих обов`язків, які є складовими функціональних обов`язків. Підставою видачі наказу про звільнення є акт проведення службового розслідування від 05.02.2015 року № 1 з додатками.

З акту № 1 проведення службового розслідування від 05.02.2015 року (а.с.40-41) вбачається, що за результатами аналізу стану метрологічного забезпечення військової частити НОМЕР_1 за січень 2015 року при перевірці якості виконання метрологічних робіт фахівцями частини було встановлено факт порушення правил проведення повірки, виконання вимірювань та розрахунку результатів вимірювань манометрів зразкових, що належать військовій частині НОМЕР_2 , які проводив позивач, а саме було виявлено такі порушення:

1. дані градуювання попередньої повірки, які внесені в протоколи повірки від 27.01.2015 року не відповідають даним Свідоцтва про попередню повірку (в 8 з 10 протоколів), що унеможливлює розрахунки основної абсолютної похибки та в свою чергу не дає змоги розрахувати основну приведену похибку, по якій визначається придатність приладу;

2. висновок про результат повірки робиться за розрахунком основної абсолютної похибки, а не основної приведеної похибки вимірювань;

3. розрахунки основної абсолютної похибки ведуться без врахування знака;

4. розрахунки варіації показань невірні. Судячи по кількості «неточностей» показники варіації не розраховувались, а записувались навмання;

5. в протоколах відсутні дані про допоміжне обладнання, в протоколі, в робочому зошиті, та в поясненнях внесені дані неробочого преса МВП- 2,5 № 1366;

6. протоколи складені не відповідно МПУ-002/04-2003;

7. дані градуювальної характеристики (проведених вимірювань) з протоколів повірки та Свідоцтв про повірку не співпадають (в 8 з 10 Свідоцтв);

8. результати контрольної (повторної повірки) підтверджують, що дані градуювання попередньої повірки, результати вимірювань, результати розрахунків основної абсолютної похибки та розрахунків варіації показань записані навмання;

9. в результаті контрольної (повторної) повірки манометри зразкові № 28343, 41932 визнані непридатними до застосування.

Відповідно до п.14 Керівництва з організації та порядку експлуатації вимірювальної техніки в Збройних Силах України, затвердженого наказом заступника Міністра оборони з озброєння-начальника Озброєння Збройних Сил України від 01.06.2001 року № 79, до проведення робіт з метрологічного забезпечення військ допускаються працівники ЗСУ, яким присвоєна кваліфікація «метролог», «старший метролог» або ті, що мають Довідку метролога на право проведення калібрування чи ремонту (метрологічного обслуговування) обмеженої номенклатури вимірювальної техніки.

ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація «метролог» та він мав відповідний допуск на проведення метрологічних робіт з повірки зразкових манометрів, що визнав позивач судовому засіданні.

Враховуючи наведене, виявлені порушення стосуються обов`язків, які є складовими функціональних обов`язків позивача.
Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, при винесенні рішення оголошеного в наказі від 13.02.2015 року № 21 було враховано ступінь тяжкості допущених позивачем порушень в сучасних умовах воєнно-політичної обстановки. Неправильно проведене калібрування засобів вимірювальної техніки в подальшому могло б вплинути на покази систем безпеки польотів, влучності попадань керованих ракет, показань медичних приладів, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 107 від 10.09.2014 року за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2014 року № 47 «Про проведення періодичного медичного огляду працівників військової частини НОМЕР_1 » ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.92-93). ОСОБА_1 також притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення догани наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 29.10.2014 року та № 156 від 18.12.2014 року (а.с.46, 49-50).

Вищезазначені накази не скасовані.

Таким чином, судом установлено, що неналежне виконання обов`язків ОСОБА_1 мало систематичний характер, за попередні порушення трудової дисципліни до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, які на момент звільнення його з роботи не втратили чинності.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у позові, районний суд стягнув з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки судом не встановлено підстав для його звільнення від такої оплати.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відтак, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн. слід скасувати.
Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 243,60 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.
Головуючий М.М.Шандра
Судді: Л.Б.Струс

Н.О. Шеремета