РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

копія
Справа № 401/5211/14-ц Провадження № 2/401/149/15

15 липня 2015 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Мельничик Ю.С.,

за участю: секретаря Страшной О.Е.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_3 порочить його честь та гідність, розмістивши 12 вересня 2014 року на стіні будинку №1-А по вулиці Молодіжна в с.Власівка на центральній дошці обяв, 18 листопада 2014 року на дверях свого магазину «Дана», та 20 листопада 2014 року у своєму магазині, рукописні тексти такого змісту: «ОСОБА_1 злостний обманщик и должник. Верни долг магазину «Дана» 800 грн. Долг больше года. Позор. Люди не верьте этому человеку».

Так як вказана інформація є неправдивою, принижує його честь, гідність як громадянина та підприємця, і шкодить його діловій репутації, позивач, з урахуванням уточнень своїх вимог, просив:

1.Визнати, що інформація відповідача в рукописному та компютерному тексту: «Мыкола ОСОБА_1! Злостный обманщик и должник. Верни долг м-ну «Дана» - 800 грн. Должен больше года. Позор! Люди не верьте этому человеку!» «Позор! ОСОБА_5 должнику и обманщику. Долг магазину «Дана» 800 грн. с сентября 2013 года 225 грн. с 2009 года. Не верьте и не доверяйте этому человеку!», не відповідає дійсності і містить не перевірені факти, що шкодить діловій репутації як громадянина ОСОБА_1 так і підприємця, наносить шкоду його інтересам.

2.Зобовязати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження його честі, гідності та ділової репутації шляхом оприлюднення в тих же місцях: на торцевій частині будинку по вулиці Молодіжна, 1-А, на дошці обяв с. Власівка, в магазині «Дана» та на дверях магазину «Дана» текстових матеріалів спростовуючи недостовірну інформацію щодо нього.

3.Зобовязати відповідача навести спростування неправдивої інформації шляхом рукописної та компютерної інформації в тих же місцях і в такий же спосіб, в який відповідач вчинив поширення недостовірної та неправдивої інформації та принести публічні вибачення протягом дня з моменту прийняття рішення суду.

4.Стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з вказаних підстав. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що не брав у ОСОБА_3 у борг гроші, причину, яка змусила ОСОБА_3 вивішувати оголошення з вказаним текстом не пояснив.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач ОСОБА_3 суду пояснила, що працює підприємцем і має магазин «Дана». 12 вересня 2013 року їй зателефонував відомий для неї ОСОБА_1 і став просити в борг 800 грн., на один день. Після тривалих його прохань ввівши її в оману вона зайняла йому кошти з каси магазину 350 грн.. та з дому 450 грн., всього в сумі 800 грн. Раніше ОСОБА_1 брав в магазині товар у борг та не повернув 225 грн. ОСОБА_1 більше року їх не віддавав на її прохання повернути, а з 12 версеня 2014 року у відповідь на її прохання повернути борг став її прилюдно нецензурно ображати, погрожувати, обвинувачувати, що вона йому винна велику кількість грошей, чим її принизив. Під емоційним тиском ОСОБА_1, який її скривдив та принизив, дізнавшись від інших мешканців с. Власівка про факти неповернення їм взятих ОСОБА_1 у борг коштів, з метою спонукання ОСОБА_1 повернути їй борг вона написала оголошення вказаного змісту та розмістила їх 12 вересня 2014 року на будинку №1-А по вулиці Молодіжна та на ринку на дошці обяв, а також у своєму магазині «Дана». Плакат на будинку зразу зірвала дочка ОСОБА_1. Вказані текти плакатів містять правду щодо боргу ОСОБА_1, який зразу зривав всі плакати. При цьому, 18 листопада зриваючи плакат з дверей на магазині ОСОБА_1 побив її доньку, в звязку з чим розслідується кримінальна справа. В текстах плакатів міститься лише оціночна інформація без будь-яких образ та принижень, вона намагалася достукатися до його свідомості. Після її плакатів ОСОБА_1 став повертати мешканцям свої борги. Просить у задоволенні позову відмовити.

За клопотанням позивача та відповідача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що працює дільничним інспектором міліції, і у вересні 2014 року до нього звернувся ОСОБА_1 щодо розклеювання відносно нього інформації. Перевіркою встановив, що оголошення розмістила ОСОБА_3, яка теж скаржилася на ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що на будинку №1-А по вулиці Молодіжна його дружина дочка ОСОБА_1 зривала оголошення щодо її батька

Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що на будинку №1-А по вулиці Молодіжна у вересні, та у листопаді на магазині «Дана» вона зірвала плакати розвішені ОСОБА_3 щодо її батька ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що на дверях магазину «Дана» бачив обяву щодо ОСОБА_1, якому зателефонував, і який зірвав обяву.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що бачив як ОСОБА_3 на дошці обяв в центрі Власівки розмістила оголошення щодо ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що бачила як її мати позичала ОСОБА_1 800 грн. У вересні 2014 року її мати на базарі попросила ОСОБА_1 повернути борг, на що той став мати ображати і вимагати ще гроші. Коли ОСОБА_1 зривав плакат з дверей їх магазину, які написала її мати з відчаю, то він її побив в звязку з чим є кримінальна справа.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що працює в магазині «Дана» і у вересні 2013 року від господарки ОСОБА_3 взнала, що ОСОБА_1 вимагав у неї гроші і вона йому з каси дала 350 грн. В магазині висів плакат про те, щоб ОСОБА_1 повернув борг магазину.

Свідок ОСОБА_14 показав, що його дружина позичила ОСОБА_1 800 грн., але той їх не повернув але став їм погрожувати. ОСОБА_1 у багатьох брав у борг і не повертав, а люди його бояться.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що ОСОБА_1 за будівельні матеріали не розрахувався з магазином «Дана», та йому особисто не повернув борг 16 тис. грн. за здійснені йому будівельні роботи в цеху, в звязку з чим він звернувся в міліцію.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що знає, що ОСОБА_14 давала гроші ОСОБА_1 і він їй не повернув. Вона з ОСОБА_1 в неприязнених стосунках, його охарактеризувала негативно, зазначила, що він її обманув, для оформлення документів взяв 1500 грн. та 5800 грн. але нічого не зробив. Вона підтримує ОСОБА_14 в написанні плакатів, так як ОСОБА_1 багатьом винен. Після обяв ОСОБА_1 повернув гроші Савченко.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_1 у неї брав у борг 7500 грн. на справу по заповіту, але нічого їй не допоміг, став погрожувати.

В судовому засіданні досліджено: фотокопії звернень ОСОБА_3 до ОСОБА_1, копії паспорта, посвідчення та виписки з історії хвороби ОСОБА_1, копії паспорта ОСОБА_3, виписки з ЄДР підприємця ОСОБА_3 та з книги доходів і витрат за вересень 2013 року, копія висновку СМЕ ОСОБА_12, копія повідомлення про початок досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України, копія позовної заяви ОСОБА_18 до ОСОБА_1, копії ухвал суду від 24 та 29 квітня 2015 року про призначення судового розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.296 КК України.

Заслухавши доводи сторін, допитавши свідків, перевіривши докази та встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежне.

Відповідно до статей 297 та 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є недоторканими, та на недоторканість своєї ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У постанові №1 від 27 лютого 2009 року Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», розяснив, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду.

Крім цього, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК

В судовому засіданні встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3, яка використовує у підприємницькій діяльності магазин «Дана» по вулиці Молодіжній,17 в с. Власівка, 12 вересня 2014 року особисто розмістила на стіні будинку №1-А по вулиці Молодіжна в с.Власівка м. Світловодська, а також на ринку на дошці обяв с. Власівка, виготовлені на паперових листах зверненням такого змісту: «ОСОБА_1 злостний обманщик и должник. Верни долг магазину «Дана» 800 грн. Долг больше года. Позор. Люди не верьте этому человеку».

Крім цього, ОСОБА_3 18 листопада 2014 року на дверях свого магазину «Дана», що знаходиться в с. Власівка, та 20 листопада 2014 року у приміщенні вказаного магазину серед товарів, розмістила на паперових листах звернення зазначеного вище змісту.

Як зазначала відповідачка ОСОБА_3 причиною розміщення вказаних звернень стало те, що позивач ОСОБА_1 одержавши від неї запозичені кошти їх тривалий час на її прохання не повертав, а навпаки у вересні 2014 року став її ображати, погрожувати, принижувати. Дізнавшись від знайомих мешканців с. Власівка, що ОСОБА_1 у них також запозичував кошти і не повертав, будучи під впливом його вчинків, вона вирішила у вказаний спосіб змусити його повернути борг, та попередити інших про його вчинок. ОСОБА_3 не мала на меті принижувати його гідність, честь та репутацію, текст своїх звернень вважає таким, що містить лише її оціночну інформацію.

Позивач у судовому засіданні, заперечуючи існування у нього боргу перед відповідачкою, причину розміщення ОСОБА_3 вказаних звернень не пояснив, що у сукупності з встановленими обставинами справи дає суду підстави визнати заперечення відповідача обґрунтованими та доведеними, які спростовують доводи позовних вимог.

Отже, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, не вирішення яких стало підставою для відповідача ОСОБА_3 здійснити дії на самозахист свого права, що узгоджується з положеннями ст.ст.19,20 ЦК України, обравши вказаний спосіб - шляхом розміщення своїх письмових звернень до ОСОБА_1

Вказані текти звернень не викладені у брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію.

З огляду на викладене, суд вважає, що інформація, що міститься у зверненнях ОСОБА_3 не може розцінюватися судом як поширення недостовірної інформації відповідачем щодо позивача, а відтак дії ОСОБА_3 не містять юридичного складу порушення у розумінні ст. 277 ЦК України, у результаті якого настає цивільно-правова відповідальність.

При цьому, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, показання свідків та пояснення сторін, суд вважає, що тексти звернень ОСОБА_3 до ОСОБА_1 містять субєктивну думку відповідачки висвітлену у критичній формі щодо поведінки позивача до неї у виниклих між ними відносинах, отже, є її оціночним судженням.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у тому числі і стосовно відшкодування моральної шкоди не доведені, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та ст. 277 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 60, 61, 88, 209, 213215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через Світловодський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя підпис З оригіналом згідно

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_19