У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Дашковська С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2014 р. за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі - Банк) звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 у квітні 2012 р.

Після збільшення 29.07.14 р. позовних вимог (а.с.84) остаточно просило стягнути з відповідача 225585 грн. заборгованості за кредитним договором і 2255.85 грн. судових витрат.

На обґрунтування зазначало, що 11.06.08 р. між товариством із обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 557-022/ФКВ-08 на суму 35000 доларів США терміном по 08.06.23 р. із розрахунку 12.5% річних за весь час фактичного користування кредитними коштами.

30.06.10 р. між ТОВ «Укрпромбанк», акціонерним товариством «Дельта Банк» і НБУ був укладений договір про передачу активів і кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», який став новим кредитором і набув права вимоги за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_2 узятих на себе зобов'язань не виконував, у зв'язку з чим станом на 16.06.14 р. утворилася заборгованість на загальну суму 225585 грн., із яких 131115.50 грн. складає тіло кредиту, 77856.37 грн. - відсотки, 16613.13 грн. - комісія за ведення кредиту.

16.01.14 р. ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до Банку (а.с.57-59), в якому просив визнати кредитний договір недійсним.

На обґрунтування зазначав, що кредитний договір укладено без письмової згоди дружини.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.08.14 р. первісний позов задоволено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено (а.с.98-99).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові Банку та задовольнити зустрічний позов. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що платежі до 01.05.11 р. заявлені поза строком позовної давності та не підлягають стягненню.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконував своїх зобов'язань, а визнання недійсним кредитного договору уже було предметом судового розгляду.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, 11.06.08 р. ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 557-022/ФКВ-08, за яким останній отримав кредитні кошти в сумі 35000 доларів США терміном по 08.06.23 р.

30.06.10 р. публічне акціонерне товариство «дельта банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» і Національний банк України уклали договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (а.с.23-27), унаслідок чого відбулася зміна кредитора за вказаним кредитним договором.

Згідно з розрахунком Банку станом на 16.06.14 р. у відповідача утворилась загальна сума заборгованості в розмірі 225585 грн., із якої 131115.50 грн. - заборгованість за кредитом, 77856.37 грн. - заборгованість по відсотках, і 16613.13 - комісія (а.с.90-91).

Отже, відповідач неналежно виконував свої договірні зобов'язання із повернення кредиту й відсотків, що ним по суті апеляційної скарги не заперечується, тобто висновок суду першої інстанції є цілком правильним.

Доводи апелянта про те, що Банк нараховував заборгованість до 01.05.14 р. поза межами строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки Банк звернувся у суду із позовом у квітні 2012 р. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.13 р. за клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 провадження у цій справі зупинено до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Банку про визнання недійсним кредитного договору. 29.07.14 р. у порядку ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач скористався своїм і подав заяву про збільшення позовних вимог, оскільки заборгованість зросла і станом на 16.06.14 р. уже складала 225585.00 грн. (а.с.49, 84-85).

Твердження апелянта про необґрунтованість рішення у частині відмови в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору через відсутність згоди його дружини на укладення кредитного договору також не береться до уваги через те, що визнання цього кредитного договору недійсним уже було предметом судового розгляду. Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.01.13 р., яке набрало законної сили та є чинним, у позові ОСОБА_3 до Банку про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Згідно з вимогами ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимоги про дострокове повернення кредиту суперечать нормам матеріального права (ст.ст. 1050, 1054 ЦК України) та п.6.2. кредитного договору.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 серпня 2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: