У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 Справа №607/5133/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м. Тернополі подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон. Обгрунтовує подання тим, що у другому відділі ДВС знаходяться виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» за виконавчим листом № 2-7544 від 23 січня 2012 року 61313,04 гривень заборгованості за кредитним договором, 613,13 гривень судового збору 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 20,62 гривень витрат, повязаних із публікацією оголошення про виклик до суду, та за виконавчим листом № 2-7682 від 03 березня 2012 року 27908,36 гривень заборгованості та 656,71 гривень судових витрат. Державним виконавцем перевірено майновий стан боржника, направлено відповідні запити в реєстраційні органи, здійснено арешт майна. Однак від виконання зобовязань боржник ухиляється. З цих підстав, з метою забезпечення стягнення за виконавчими документами, просить обмежити його у праві виїзду за кордон.

У судовому засіданні представник другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_3 подання підтримала із викладених у ньому підстав та просить його задоволити.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

Згідно з виконавчим листом № 2-7544, виданим на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2011 року з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню 61313,04 гривень заборгованості за кредитним договором, 613,13 гривень судового збору 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 20,62 гривень витрат.

Також відповідно до виконавчого листа № 2-7682, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 грудня 2011 року з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню 27908,36 гривень заборгованості та 656,71 гривень судових витрат.

Зазначені виконавчі листи перебувають на виконанні у другому відділі Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління.

В ході їх виконання державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, зокрема напралено запити щодо наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, пенсійних виплат, доходів, місця його роботи, а також перетину державного кордону України.

Зокрема, як слідує з відповіді УДАІ в Тернопільській області від 09 грудня 2013 року, ОСОБА_2 не має у власності транспортних засобів.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 листопада 2014 року відомості про наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні.

Постановою державного виконавця від 10 березня 2015 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2

Згідно з відповідями Пенсійного фонду України від 25 березня 2015 року інформацію про ОСОБА_2 як особу, яка отримує пенсію, працює за трудовими та цивільно-правовими договорами, та про останнє місце його роботи не знайдено.

Як слідує з відповіді Державної податкової служби України від 25 березня 2015 року, інформація про ОСОБА_2 щодо сум доходу, направленого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з нього податку відсутня.

З відповіді УДМС України в Тернопільській області від 02 квітня 2013 року слідує, що 15 липня 1998 року ОСОБА_2 був виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Як убачається із відповіді Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 перетинав державний кордон України у напрямі виїзду 01 листопада 1998 року, 09 серпня 2000 року та 05 травня 2007 року.

Згідно з актом державного виконавця від 24 березня 2015 року виходом державного виконавця за адресою м. Тернопіль, вул. Вербицького, 8 майна ОСОБА_2, яке підлягає опису для подальшої реалізації, не виявлено. Зі слів батьків ОСОБА_2 перебуває за кордоном.

Таким чином судом не здобутого жодних доказів про те, що ОСОБА_2 знає про наявність відкритих виконавчих проваджень, відсутні підтвердження отримання ним повідомлень про добровільне виконання обовязку за виконавчими документами. Натомість судом установлено, що востаннє ОСОБА_2 перетнув державний кордон України у 2007 році в напрямку виїзду. Відомостей щодо вїзду в Україну після цього в суду відсутні, а виконавчі листи про стягнення коштів з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» видані 23 січня 2012 року та 03 березня 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, не вбачається ухилення боржника від виконання рішення, відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього були реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В матеріалах виконавчого провадження відсутні докази отримання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження, та доказів, які б підтверджували факт його ухилення від виконання зобовязань.

Таким чином факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань судом не встановлений та представником другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління не доведений.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подання відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 внесено передчасно, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ст. ст. 209, 210, п. 24-1 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ч. 1 ст. 296, 377-1 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя