Номер провадження 2/161/3553/15
У Х В А Л А

13 серпня 2015 року м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Присяжнюк Л.М., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про порушення прав споживача щодо надання послуг,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДКП «Луцьктепло» про порушення прав споживача щодо надання послуг.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків щодо сплати судового збору.

10.08.2015 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1, з якої вбачається, що останній звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 119 ЦПК України, зобовязаний був викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак, у своїй заяві на усунення недоліків, фактично посилаючись на п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 просить застосувати норми законодавства, які не покладає в обґрунтування власних позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи, що позивачем не дотримано вимог ст. 119 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про порушення прав споживача щодо надання послуг, слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 121, 209-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про порушення прав споживача щодо надання послуг вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.