Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2015 Справа №607/11408/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №59 по вул. Братів Бойчуків, 9 в м. Тернополі, посилаючись на те, що вона являється єдиним власником даного житла. Відповідачі тривалий час за даною адресою не проживають, коштів на утримання квартири та оплату комунальних послуг не надають. Вони тривалий час проживають за кордоном. Реєстрація відповідачів за даною адресою зумовлює для неї додаткові матеріальні затрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, і не повідомили суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1995 року, квартира по вул. Братів Бойчуків, 9/59 в м. Тернополі належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

10.03.2000 року ОСОБА_4 помер (Свідоцтво про смерть серії І-ИД №107142, видане Відділом РАГСу Тернопільської міської ради).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2001 року, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_4, померлого 10.03.2000 року, є його дружинаЯриняк ОСОБА_5. Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається із довідки №324 від 24.06.2015 року, виданої ПП «Сонячне», у квартирі за адресою вул. Братів Бойчуків, 9/59 в м. Тернополі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також та ОСОБА_7 від 18.05.2015 р., складеного комісією ПП. «Сонячне», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають. ОСОБА_1 на даний час проживає одна. Місце проживання чи фактичного перебування відповідачів їм невідоме. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніхто не чинив жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням

Разом з тим, на даний час відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1, не виписалися, що створює перешкоди позивачу в користуванні вказаним житлом.

Тому, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, без поважних причин, з 2012 року не проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

В силу вимог ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому зазначена норма закону передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі і визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у ПП «Сонячне» будь-яких заяв про їх тимчасову відсутність та збереження за ними права користування спірним житлом - не подавали.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, як власника спірної квартири зі сторони відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які залишаються зареєстрованими у ІНФОРМАЦІЯ_2, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, 71, 72 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №59 по вул. Братів Бойчуків,9 в м. Тернополі.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8