АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/558/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої судді Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Гринчука Р.С.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/558 /15 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення збитків та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

08.09.2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виконання договірних зобовязань та стягнення збитків в сумі 36 435 грн. В обгрунтування вимог позивач вказував, що в березні 2014 року звернувся в магазин салон з виготовлення металопластикових вікон в м. Тернополі по вул. Шептицького,15 з метою виготовлення та встановлення вікон у його садовому будиночку, в результаті чого на пропозицію працівника цього магазину ОСОБА_5 було укладено договір на прийнятну для позивача суму замовлення 36 000 грн. На виконання договору він сплатив аванс 16 000 грн., а на початку квітня 2014 року він заплатив ОСОБА_5 ще 16 000 грн. В липні 2014 року ОСОБА_5 встановив в його садовому будиночку 7 підвальних вікон вартістю 3 500 грн., решта замовлення залишається не виконаною. Оскільки договір ОСОБА_5 уклав від імені ФОП ОСОБА_2, тому він став вимагати виконання замовлення від ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2 відмовився від виконання умов договору, посилаючись на те, що ОСОБА_5 у нього не працює. Тому позивач просив зобовязати відповідачів виконати замовлення на виготовлення вікон згідно специфікації та креслення до договору від 26.03.2014 року та передати їх позивачеві, чи стягнути з відповідачів солідарно 32 000 грн. оплаченого ним вартості замовлення. Просив також стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на його користь 4 435 грн. пені та 10 000 грн. моральної шкоди.

Під час судового розгляду позивач 31.12.2014 року подав до суду заяву про відмову від позовних вимог до ФОП ОСОБА_2, і одночасно подав заяву від 31.12.2014 року про

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа №22ц/792/558 /15

Доповідач Кізюн О.Ю. Категорія № 19,20

уточнення вимог до ОСОБА_5, згідно яких просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 32 000 грн. матеріальних збитків, 10 000 грн. моральної шкоди, 7 912 грн. 50 коп. пені та 4 524 грн. інфляційних нарахувань (а.с.75-76)

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня

2014 року провадження в частині вимог ОСОБА_4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про виконання договірних зобовязань та стягнення коштів закрито.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня

2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 32 000 грн. матеріальних збитків, 7912 грн. 50 коп. пені, 4524 грн. інфляційних нарахувань та 1 000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, а всього 45 436 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн. 36 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, яка подана ОСОБА_4 на ухвалу та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 грудня 2014 року, ОСОБА_4 просить скасувати рушення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_5 32 000 грн. збитків, передбачену умовами договору пеню, та відповідно до ст. 625 ЦК Українистягнути інфляційні виплати за прострочення виконання зобовязання, а також судові витрати. В обгрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що ОСОБА_5 ввів його та суд в оману щодо його відносин з ФОП ОСОБА_2, тому подаючи заяву про відмову від позову до ФОП ОСОБА_2 він „помилявся в зазначених ОСОБА_5 обманних обставинах. Вважає, що в результаті цієї помилки судом невірно стягнуто кошти за невиконання договору лише з ОСОБА_5, оскільки у випадку, якщо він діяв як продавець під час виконання трудових обовязків, то зазначені кошти слід стягувати з ФОП ОСОБА_2, з яким той перебував у трудових відносинах і діяв від його імені. Апелянт вказує, що в даному випадку судом порушено вимоги ст.ст. 52 та 1172 ЦК України.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

При перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить за межі доводів апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ці вимоги процесуального закону суд першої інстанції належним чином не виконав і ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконанання).

Встановлено, що 26.03.2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 домовилися про те, що ОСОБА_5 надає ОСОБА_4 оплатну послугу вартістю 32 000 грн. з придбавання у виробника металопластикових віконних конструкцій, поставляє їх ОСОБА_4 і встановлює в житловому будинку ОСОБА_4

Свої зобов'язальні правовідносини сторони письмово закріпили на бланку договору купівлі продажу, який ОСОБА_5 взяв у салоні магазині ПП ОСОБА_2, оскільки іншого бланку договору у нього не було.

При цьому ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 про те, що металопластикові конструкції він буде придбавати не виробництва ПП ОСОБА_2, а через іншу фірму.

На виконання договірних зобовязань ОСОБА_4 оплатив ОСОБА_5 32 000 грн. двома траншами по 16 000 грн.

Ці обставини обєктивно підтверджуються показаннями ОСОБА_5, ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_2 в якості свідків, які містяться в матеріалах досудового розслідування, що надійшли на запит суду з слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України. Дане кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002608 на підставі заяви ОСОБА_2 від 07.10.2014 року про підробку ОСОБА_5 договору купівлі-продажу металопластикових віконних конструкцій від 26.03.2014 року та на підставі заяви ОСОБА_4 від 01.11.2014 року про заволодіння ОСОБА_5 шахрайським способом його грошовими коштами в сумі 32 000 грн.

Постановою начальника відділення СВ Трнопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 29.12.2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002608 від 07.10.2014 року закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину передбаченого ст.190, ст.358 КК України.

Незважаючи на те, що зобовязальні правовідносини між сторонами були закріплені на бланку договору купівлі продажу ПП ОСОБА_2, колегія суддів з урахуванням встановлених обставин приходить до висновку, що ОСОБА_5 як виконавець діяв від свого імені і між сторонами виникли правовідносини з надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Якщо інше не встановлено договором.

З аналізу даної правової норми убачається, що сторонами договору про надання послуг виступають замовник (послугоотримувач) та виконавець (послугонадавач). Стаття 901 ЦК України не містить жодних обмежень щодо субєктного складу зобовязання, а тому можна стверджувати, що виконавцем і замовником можуть бути будь-які субєкти цивільних відносин.

Згідно ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку, на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно матеріалів даної цивільної справи та матеріалів досудового розслідування видно, що виготовлення металопластикових конструкцій для ОСОБА_4 ОСОБА_5 замовив на фірмі ПП ОСОБА_7 «Термопласт плюс», однак за виготовлену продукцію не вніс оплати, оскільки надані йому грошові кошти в сумі 32 000 грн. використав не за призначенням.

Оскільки відповідач ухилився від виконання взятих на себе зобовязань, а позивач не вимагає виконання їх в натурі і просить відшкодувати йому понесені витрати по оплаті послуги та стягнути пеню відповідно до умов договору, тому ці вимоги позивача колегія суддів визнає правомірними.

Умовами письмового договору, підписаного сторонами, передбачено, що за прострочення виконання замовлення виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% за кожен день прострочення (п.8.1.2)

Встановлено, що прострочка виконання замовлення відповідачем з 01.05.2014 року по 23.12.204 року становить 247 днів, а тому сума нарахованої пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 7904 грн. (3200 грн. х 0,1% х 247)

При вирішенні справи суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до правил ст.ст.611, 625 ЦК України позивач має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди та інфляційних витрат.

Проте такий висновок суду є хибним і суперечить нормам матеріального права.

Так, відповідно до ст.611 ЦК України, якою встановлено правові наслідки порушення зобовязання, моральна шкода відшкодовується у разі, якщо такі правові наслідки за порушення зобовязання встановлені договором або законом.

Убачається, що умови укладеного між сторонами договору не передбачають відшкодування моральної шкоди за порушення зобовязання, не визначено таких правових наслідків за порушення договору з надання послуг й нормами закону.

Цивільно правова відповідальність у вигляді стягнення інфляційних втрат відповідно до положень ст.625 ЦК України настає за порушення грошового зобовязання.

Наведене свідчить про те, означені норми матеріального права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та інфляційних втрат є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При розподілі судових витрат відповідно до правил ст.88 ЦПК України колегія суддів виходить з наступного.

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8, який містив вимоги майнового характеру - стягення збитків та вимог немайнового характеру відшкодування моральної шкоди. При зверненні до суду позивач судового збору не сплачував.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково на суму 39904 грн., тому з ОСОБА_5 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 399 грн. 04 коп., а з позивача в дохід держави підлягає стягненню решта суми несплаченого ним судового збору при подачі позовної заяви, а саме: за вимоги майнового характеру 45 грн. 32 коп. та 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 грудня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 32 000 (тридцять дві тисячі грн.) грошових коштів, 7904 грн. (сім тисяч девятсот чотири грн. )пені.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 399 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір за вимоги майнового характеру 45 грн. 32 коп. та 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн