Справа №591/223/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1598/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

17.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 08.10.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Найкращий від on-line» № 0196, відповідно до якого він передав банку 5 048,71 доларів США строком до 06.01.2015 року під 9.5 % річних. Крім того, 08.10.2014 року він уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Дякуємо за довіру-2» відповідно до якого він передав банку 480 доларів США строком до 06.01.2015 року під 8% річних. Після закінчення строку дії договорів він звернувся до відповідача із заявами від 05.01.2015 року та від 06.01.2015 року про повернення вкладів. Однак банк не виконав свої зобов'язання у встановлений договорами строк та виплатив йому вклад у розмірі 5 656.09 доларів США 11.06.2015 року. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання в сумі 535,34 грн., 9 768.38 грн. інфляційних збитків, та 195 371.65 грн. неустойки, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» за період з 06 січня по 02 березня 2015 року.

Рішенням суду від 20 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 3 відсотки річних в сумі 535 гривень 54 копійки та неустойку в сумі 195 371 гривня 65 копійок, всього 195 906 гривень 99 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за їх необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судові витрати в сумі 1 959 гривень 07 копійок.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Вважає, що суд не врахував положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про заборону нарахування штрафних санкцій у разі запровадження тимчасової адміністрації. Також зазначає, що Правилами надання банківських послуг обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», передбачена інша відповідальність банку у разі порушення термінів перерахування коштів та судом не враховано, що на виконання вимог Тарифів та умов договору, позивачу було нараховано за лютий, березень 2015 року проценти на суму позитивного залишку, а тому підстави для стягнення з банку ще процентів відповідно до ст. 625 ЦК України відсутні. Крім того посилається на те, що ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо сплати неустойки не поширюється на спірні правовідносини та всупереч ч. 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд безпідставно стягнув з ПАТ «Дельта Банк» судовий збір.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника ПАТ «Дельта Банк» Єременко Р.О., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції керувався положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та виходив з того, що відповідач порушив грошові зобов'язання з виплати коштів належних позивачу, а тому вимоги останнього про нарахування неустойки та трьох відсотків річних за період від дня початку прострочення виконання зобов'язання банком до дня введення в банку тимчасової адміністрації є обгрунтованими.

Проте повністю погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначення грошових сум, які підлягають стягненню на користь позивача, не можна, так як суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08.10.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір банківського вкладу «Найкращий on-line» № 0196, відповідно до якого позивач передав банку 5 048,71 доларів США строком до 06.01.2015 року під 9.5 % річних. Крім того, 08.10.2014 року ОСОБА_3 уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Дякуємо за довіру-2» № 009-18510-081014, відповідно до якого він передав банку 480 доларів США строком до 06.01.2015 року під 8% річних (а.с.7,8).

Також 27 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 009-18501-270912 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти за яким банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США № НОМЕР_1 (а. с. 7).

Постановою правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до рішення № 51 від 02.03.2015 року Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, дію якої продовжено до 02.09.2015 року (а.с.74-77).

Відповідно до п. 1.9. договору банківського вкладу № 0196 та п. 1.10. договору банківського вкладу № 009-18510-081014, укладених сторонами, вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника № НОМЕР_1.

Згідно п. 3.1.1. договору № 009-18501-270912 банківського рахунку банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов цього договору.

Згідно п. 2.2. договорів банківського вкладу із підписанням цього Договору вкладник засвідчує, що він ознайомлений з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ Дельта Банк» та погоджується вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього Договору.

06.01.2015 року банківські вклади за вищезазначеними договорами у повному обсязі разом з нарахованими процентами у сумі 5639,57 доларів США були перераховані з вкладних (депозитних) рахунків позивача на картковий рахунок № НОМЕР_1, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку з 06.01.2015 року по 30.01.2015 року (а. с. 40)

Після закінчення строку дії договорів ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявами від 05.01.2015 року та від 06.01.2015 року про видачу з його поточного рахунку банківських вкладів з процентами (а.с.10, 11). Проте, всупереч умовам укладених сторонами 08.10.2014 року договорів та договору № 009-18501-270912 банківського рахунку, грошові кошти готівкою позивач отримав 11.06.2015 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Ст. 1060 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Крім того відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу віповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Позивач, після закінчення строку дії договору банківського вкладу неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення вкладу та процентів, перерахованих на його поточний рахунок, про що свідчать його заяви, отримані відповідачем. Однак, кошти йому були виплачені тільки 11.06.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти, кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Так як відповідачем своєчасно не було виконано зобов'язання про виплату позивачу грошової суми, належної йому до виплати за договором банківського вкладу, що перерахована на його поточний рахунок, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для нарахування на суму заборгованості трьох процентів річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання до дня введення в банку тимчасової адміністрації, що відповідає положенням ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги про те, що на виконання вимог Тарифів та умов договору, позивачу було нараховано за лютий, березень 2015 року проценти на суму позитивного залишку, що виключає нарахування процентів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає помилковими, так як зазначені проценти нараховані позивачу за користування належними йому грошовими коштами. В той час як проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України з посиланням на п. 5.26. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», так як вказаний пункт передбачає відповідальність у виді пені у разі порушення банком термінів перерахування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту). Проте відповідачем було порушено не терміни перерахування коштів за договором банківського вкладу (на картковий рахунок позивача кошти перераховані у встановлений договором строк), а зобов'язання по їх фактичній виплаті позивачу.

В той же час заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення на користь позивача неустойки, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені.

Судом установлено, що ПАТ «Дельта Банк» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договорами банківських вкладів. Після укладення цих договорів між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Щодо укладеного сторонами договору банківського рахунку, то відповідальність банку за порушення строків виконання доручень клієнта на переказ коштів, визначена спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, а саме: Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (ст. 32). Таким чином положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулює.

Суд на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув та помилково до спірних відносин застосував закон, який застосуванню до них не підлягає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в цій частині й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки.

В частині стягнення процентів річних рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому в цій частині скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У зв'язку з наявністю підстав для скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивача неустойки, рішення суду підлягає зміні в частині розміру судового збору, який підлягає стягнення з відповідача на користь держави.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з ПАТ «Дельта Банк» судового збору у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації, колегія суддів вважає помилковими, так як ч. 1 п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає звільнення від сплати судового збору уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, а не самого банку, як юридичної особи, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 неустойки в сумі 195 371 гривня 65 копійок скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 трьох процентів річних залишити без зміни.

Змінити рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 липня 2015 року та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп., виключити з абзацу другого резолютивної частині слова «всього 195 906 гривень 99 копійок».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -