У х в а л а

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», Банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5006С47 від 02 листопада 2006 року в розмірі 92 084,18 швейцарських франків та 644 548 грн 61 коп.

На обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 02 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк», та ОСОБА_3 укладено вказаний вище кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 252 000,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі процентної ставки, визначеної умовами договору, з кінцевою датою погашення кредиту 01 листопада 2013 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 02 серпня 2011 року в розмірі 318 496,62 швейцарських франків та 217 794 грн 27 коп.

Позивач зазначив, що вказане рішення суду не виконано, прострочена заборгованість за кредитним договором не погашена, що призвело до утворення нової заборгованості відповідача зі сплати процентів, яка станом на 04 квітня 2014 року становить 65 952,14 швейцарських франків, та пені на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 172 005 грн 44 коп. і пені на прострочену заборгованість за основним боргом - 472 543 грн 17 коп.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3 % річних на суму простроченої заборгованості в розмірі 26 194,89 швейцарських франків, а тому вважає, що станом на 04 квітня 2014 року загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором становить 92 084,18 швейцарських франків та 644 548 грн 61 коп., яку він просив стягнути з відповідача.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором від 02 листопада 2006 року № 5006С47 станом на 04 квітня 2014 року в сумі 65 952,14 швейцарських франків, пеню на суму нарахованих та не сплачених відсотків у межах річного строку з 04 квітня 2013 року по 18 березня 2014 року в сумі 172 005 грн 44 коп., 3 % річних в розмірі 26 194,89 швейцарських франків, де 3 % річних на суму простроченого кредиту за період з 02 серпня 2011 року по 04 квітня 2014 року - 19 907,27 швейцарських франків; 3 % річних на суму прострочених процентів за кредитом - за період з 02 серпня 2011 року по 04 квітня 2014 року - 6 287,62 швейцарських франків.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року апеляційні скарги ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрексімбанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені за основним боргом за період з 04 квітня 2013 року по 04 квітня 2014 року у розмірі 472 543 грн 17 коп. та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що правовідносини між сторонами не припинились проведенням виконання зобов'язання належним чином, оскільки заборгованість за кредитом не погашена, а тому майнові права позивача порушені, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та нарахованими на такі відсотки штрафними санкціями у вигляді пені та 3 % річних за період з 03 серпня 2011 року по 04 квітня 2014 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що до звернення з цим позовом судовим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, яке не виконано, достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено; при цьому суд дійшов висновку, що стягнення 3 % річних та процентів (ст. 625 ЦК України) за той період, коли вказане рішення ще не набрало законної сили, є передчасними.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html> посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/T041618.html>, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні пені та 3 % річних не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Укрексімбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 5006С47, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 252 000,00 швейцарських франків зі сплатою процентів за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12m)+ 7,01 % річних, але не нижче 8,99 % річних (відповідно до п.п. 2.2.1 кредитного договору) з кінцевою датою погашення кредиту 01 листопада 2013 року.

У грудні 2009 року ПАТ «Укрексімбанк» звернулося з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вказаним кредитним договором, а отже, скористалося своїм правом про дострокове стягнення заборгованості за цим договором.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, яке набрало законної сили 15 жовтня 2014 року, з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 318 496,62 швейцарських франків та 217 794 грн 27 коп., яка складалася із заборгованості: за кредитом - 271 152,30 швейцарських франків; сплаті процентів - 47 344,32 швейцарських франків та пені - 217 794 грн 27 коп. (а. с. 95-96).

Рішення суду не виконано, відкрито виконавчі провадження Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з примусового виконання рішення суду (а. с. 37).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, законом не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом поза строком дії кредитного договору.

Разом з тим, п. 2.4.2 кредитного договору від 02 листопада 2006 року № 5006С47 сторони погодили, що у разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у графіку надання та погашення кредиту, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує Банку за кожний день прострочки, включаючи день проплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом, процентами та платежами за цим договором у повному обсязі та підлягає сплаті на рахунок у філії ВАТ «Укрексімбанк» у м. Дніпропетровську (а. с. 23-27).

Отже, оскільки строк позовної давності за основним зобов'язанням не пропущено та зобов'язання залишилось невиконаним, позивач має право на стягнення пені (неустойки) за рік, що передує зверненню до суду, відповідно до п. 2.4.2 договору.

Відмовляючи позивачу у стягненні 3 % річних, апеляційний суд дійшов висновку про передчасність вимог банку щодо застосування положень ст. 625 ЦК України за той період, коли рішення суду про дострокове стягнення заборгованості ще не набрало законної сили, а саме до 15 жовтня 2014 року.

Втім, дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Таким чином наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20 грудня 2010 року, № 3-65гс11 від 04 липня 2011 року, № 3-73гс11 від 12 вересня 2011 року, № 3-89гс11 від 24 жовтня 2011 року, № 3-116гс11 від 14 листопада 2011 року та № 3-142гс11 від 23 січня 2012 року, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд в порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України, зазначене не врахував, належним чином не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та 3 % річних.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення пені та 3 % річних підлягає скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України, а в іншій частині - залишенню без змін.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення пені та 3 % річних скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

Г.В. Юровська