Справа № 206/910/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2015 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Маймур Г.Я,

за участю секретаря Колісника В.Ю,

позивача ОСОБА_1Г,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Самарського району Дніпропетровської області, третя особа без самостійних позовних вимог з боку відповідача: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в сумі 1000грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, вказавши казначейську службу третьою особою, позивач обґрунтувала позовні вимоги тим, що 9 квітня 2013р. постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014р, визнано дії субєкта владних повноважень прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська за не надання їй своєчасної відповіді на запит від 1.10.2012р. в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» неправомірними. Доказом вини місцевої прокуратури Дніпропетровської області є постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили 10 червня 2014р.

Вона вважає, що їй завдана моральна шкода: вона втратила більше півроку особистого життя внаслідок ходіння по інстанціям. З вини органу прокуратури Дніпропетровської області вона втратила віру в дієвість Конституції України, законів, що захищають права людини і громадян нашої держави. Моральні устої щодня несли і зараз несуть втрати від того, як виконуються закони, а точніше порушує Закони України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації» правоохоронна структура структурний підрозділ прокуратури м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, а саме прокуратура Самарського району, яка усіма своїми діями в її випадку дбала не про благо Вітчизни та добробут українського народу, а про своє власне благо всупереч Конституції України та Законів України.

Позивач просила стягнути із Державної Казначейської служби України в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011р. №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» на її користь завдану місцевою прокуратурою м.Дніпропетровська Дніпропетровської області внаслідок вчинених неправомірних дій, які були ухвалені по всім вертикалям судового розгляду справи №2а-0470/14514/12 в порядку адміністративного судочинства і є такими, що набрали законної сили, в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди одну тисячу гривень.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також пояснила що вина прокурора доведена судовим рішенням. Дії працівника прокуратури уже визнані незаконними. Доказом вини Самарської районної прокуратури є постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яка набрала законної сили 10 червня 2014р. Вона страждала, витрачала час, писала заяви та вимагала через суд захистити її права. Все це негативно вплинуло на її стан здоров"я і протиправними діями відповідача завдана їй моральна шкода, яку вона виходячи із засад справедливості оцінює в 1000грн. Ніяких прейскурантів щодо суми моральної шкоди не існує. Вона має право проживати у нормальному психологічному стані, який було порушено відповідачем.

Представник відповідача із прокуратури Самарського району ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди спочатку визнала частково, вважаючи, що сума у 1000грн, на стягненні якої наполягала позивачка є завищеною. В подальшому представник відповідача проти позову заперечувала і пояснила, що позивач не обґрунтувала розмір завданої моральної шкоди, немає розрахунку, не вказала яким чином вона завдана, не надала докази та не довела вину відповідача.

Представник третьої особи без самостійних позовних вимог з боку відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання неодноразово не зявився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і заперечень не надіслав.

Вислухавши позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази що в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що позивачка зазнала душевних страждань, як фізична особа у зв"язку із протиправними діями правоохоронних органів.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини:

-постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2013р. за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокурора Самарського району м.Дніпропетровська ОСОБА_3 та прокуратури Самарського району про визнання дій неправомірними, визнано неправомірними дії прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська за ненадання своєчасної відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 від 1.10.2012р, який зареєстровано 1.10.2012р. за №1/12;

-ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014р. апеляційну скаргу прокурора Самарського району м.Дніпропетровська ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2013р. залишено без змін;

-ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 липня 2014р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокурора Самарського району м.Дніпропетровська ОСОБА_3 та прокуратури Самарського району про визнання дій неправомірними.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка з вини прокуратури Самарського району м.Дніпропетровська зазнала душевних страждань і для встановлення порушеного у жовтні 2014р. її права, вона вимушена була звернутися до суду тобто підготувала позовну заяву і пакет документів в адміністративний суд, а потім з"являлася в судові засідання, на що затратила час та сили і лише 9 квітня 2013р. постанова адміністративного суду, якою задоволені її вимоги, набрала чинності.

Отже судом встановлено, що за не надання своєчасної відповіді ОСОБА_1 на інформаційний запит від 1.10.2012р. №1/12 в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. їй завдано моральну шкоду.

Моральна шкода виразилася і в тому, що було вимушено змінено звичайний спосіб життя позивачкою та порушення її права прокуратурою Самарського району м.Дніпропетровська негативно відбилося на її стані здоров"я.

Моральну шкоду позивачка обґрунтовувала також тим, що вона втратила півроку особистого життя внаслідок ходіння до судових інстанцій та з вини органу прокуратури м. Дніпропетровська Дніпропетровської області втратила віру в дієвість Конституції та законів України, що захищають права людини і громадян нашої держави.

Вказані обставини підтверджені поясненнями позивачки, зазначеними доказами та матеріалами справи. При цьому позивачка в судовому засіданні стверджувала, що з моменту порушення її права не відчуває позитиву та благополуччя від життя.

В ст.3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров"я" вказано, що здоров"я - це стан повного фізичного, психологічного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних вад.

Суд вважає, що у позивачки дійсно із жовтня 2014р. з вини відповідача не було повного психологічного та соціального благополуччя, чим спричинено їй моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про інформацію» від 2.10.1992р. у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», громадянин, права та законні інтереси якого порушені розпорядником інформації, має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 3 Конституції України регламентовано, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.54 Закону України "Про прокуратуру" Генеральна прокуратура України та підпорядковані їй прокуратури є юридичними особами і мають свою печатку з зображенням Державного герба України.

Згідно до п.4 (ч.5) Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом президента України від 13 квітня 2011р. №460/2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 1176 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду і порядок відшкодування такої шкоди визначається законом.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94 ВР від 01.12.1994р, шкода, завдана громадянинові внаслідок вказаних незаконних відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

В силу ст.4 вищезазначеного Закону відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету.

Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. за №4, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п.9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

При визначені розміру моральної шкоди, судом враховано, що позивачка змушена була здійснювати певні дії по відновленню її прав та зверталася неодноразово до відповідних органів із заявами.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з Державного бюджету України шляхом списання із відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації моральної шкоди частково у розмірі 500грн.

Доводи, якими позивачка обґрунтовує розмір моральної шкоди, в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди саме на суму 1000грн. суд частково не приймає до уваги.

З врахуванням характеру та обсягу страждань позивачки суд вважає достатнім стягнути 500грн. моральної шкоди.

При визначені способу відшкодування шкоди з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, судом прийнято до уваги положення п.1 ч.1 ст.48 Бюджетного Кодексу України, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України, зокрема, операцій з коштами державного бюджету; ч.2 ст.25 та п.п.2, 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відповідно до яких відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду, а також ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з якою, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Таким чином, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 500грн, відмовивши у задоволені іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Заперечення відповідача прокуратури Самарського району Дніпропетровської області стосовно неправильного обчислення розміру моральної шкоди, судом частково прийнято до уваги та вдвічі зменшено суму моральної шкоди.

Обговорюючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивачки щодо відшкодування моральної шкоди задоволено частково, позивачка при подачі позову була звільнена від судових витрат за законом, то судові витрати по справі в розмірі 243грн. 60коп, оскільки це мінімальний розмір судового збору за цією категорією, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 23 ЦК України, ст.25 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Самарського району Дніпропетровської області, третя особа без самостійних позовних вимог з боку відповідача: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 500грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

С У Д Д Я : ОСОБА_4