Справа № 307/2875/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., КЕМІНЯ М.П.

при секретарі МАРИНЕЦЬ Д.М.

за участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Нересницька сільська рада Тячівського району Закарпатської області та Тячівська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Тячівського районного суду від 22 грудня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 24.07.2014 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким. Позивач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, він є монахом і несе свій послуг у монастирі, що знаходиться в с. Мирча Великоберезнянського району Закарпатської області, де фактично проживає.

Мати позивача ОСОБА_4 склала 05.10.2011 заповіт, що був посвідчений секретарем Виконкому Нересницької сільради Тячівського району Закарпатської області за реєстровим № 57, яким заповіла позивачу будинок № 15 по вул. Садовій в с. Підплеша, а 03.03.2012 мати позивача померла. 02.09.2013 позивач звернувся до Тячівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак, листом від 02.09.2013 № 604/02-14 нотаріус повідомив, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини, а також поінформував, що він може звернутися до суду із позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач уже звертався до суду з позовом до свого брата ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за матірю ОСОБА_4 Рішенням Тячівського районного суду від 30.01.2014 позов був задоволений, але рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 15.04.2014 у частині задоволення вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини рішення суду першої інстанції було скасоване і в цій вимозі було відмовлено, у решті рішення місцевого суду було залишене без змін.

Між тим, на будинок № 15 по вул. Садовій в с. Підплеша позивач за свої кошти виготовляв технічні та правовстановлюючі документи, а тому вважав, що перебуваючи в будинку, користуючись ним, виготовляючи відповідні документи він прийняв спадщину шляхом вступу в управління нею. Позивачу тільки згодом стало відомо, що він помилявся, вважаючи, що прийняв спадщину, тому через юридичну неграмотність він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Водночас позивач не мав можливості юридично оформити прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою через віддаленість місця свого фактичного проживання від місця відкриття спадщини та через погане транспортне сполучення між м. Тячів і с. Мирча Великоберезнянського району, де позивач постійно займався вирішенням справ щодо будівництва Свято-Покровського чоловічого монастиря. Відсутня й згода відповідача на прийняття позивачем спадщини, хоча фактично відповідач і не повинен давати такої згоди, позаяк за іншим заповітом за реєстровим № 58, що його склала мати теж 05.10.2011, він успадкував інше майно, а прийняти за законом у спадок спірний будинок відповідач не може з обєктивних причин, що зазначені у згаданому рішенні суду.

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо спадкування, вказуючи на обєктивність і поважність причин, що перешкодили подати заяву про прийняття спадщини, позивач просив встановити йому додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за матірю ОСОБА_4, яка померла 03.03.2012, за заповітом № 57 від 05.10.2011, посвідченим секретарем Нересницької сільської ради.

Рішенням Тячівського районного суду від 22.12.2014 позов задоволено: встановлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 за заповітом № 57 від 05.10.2011, посвідченим секретарем Нересницької сільської ради.

Відповідач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, рішення суду оскаржив, вказує на його незаконність внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, зокрема, що позивач вдруге звернувся до суду з вимогою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, на обґрунтування позову навів доводи та послався на обставини, яким вже була дана оцінка апеляційним судом і суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для пропуску строку, встановленого для прийняття спадщини. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які скаргу підтримали, взявши до уваги, що позивач ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи апеляційним судом повідомлявся з дотриманням положень ст. 74 ч. 5, ст. 76 ч. 4, ст. 77 ч. 1 ЦПК України, до суду не зявився повторно, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, які не зявилися до суду, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 307/3333/13-ц, одержавши з Тячівської держнотконтори матеріали спадкової справи № 192/2012, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності. Утім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Спірні правовідносини регулюються нормами спадкового законодавства в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Встановлено, що ОСОБА_4, яка померла 03.03.2012 (а.с. 15 справи № 307/3333/13-ц), була матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 сторін у справі залишила заповіти (а.с. 19, 20 справи № 307/3333/13-ц), що були складені 05.10.2011 та цього дня були посвідчені секретарем виконкому Нересницької сільської ради Тячівського району ОСОБА_5 за реєстровими номерами 57 і 58, якими заповіла:

ОСОБА_3 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в с. Підплеша по вул. Садовій, № 15 (заповіт за реєстровим № 57);

ОСОБА_1 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в с. Підплеша по вул. Садовій, № 49 (заповіт за реєстровим № 58).

Відповідно до ст. 1218, ст. 1220 ч.ч. 1, 2, ст. 1222, ст. 1223 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 1236, 1258, 1261 ЦК України, день смерті особи є часом відкриття спадщини після неї; спадкування за законом здійснюється остільки, оскільки не змінене заповітом; у випадку відсутності заповіту, неохоплення ним частини спадкового майна, неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, їх відмови від прийняття спадщини відповідне спадкове майно (його частина) спадкується за законом у порядку черговості, де діти спадкодавця належать до першої черги спадкоємців за законом. ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ч. 1); спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, така заява подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ч.ч. 1, 2); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ч. 1); якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ч.ч. 1, 3).

ОСОБА_1 подав 12.04.2012 до Тячівської держнотконтори заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_4 за заповітом, цього дня було розпочато спадкову справу № 192/2012, а 24.12.2012 подав і заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_4 за законом (а.с. 48, 49 справи № 307/3333/13-ц). 24.05.2013 держнотаріус Тячівської держнотконтори ОСОБА_6 видала ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_4 05.10.2012, посвідченим за реєстровим № 58, на майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Підплеша по вул. Садовій, № 15 (а.с. 58 справи № 307/3333/13-ц).

ОСОБА_3 у межах шестимісячного після відкриття спадщини строку заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_4 до Тячівської держнотконтори не подавав. Як випливає зі змісту листа зав. Тячівською держнотконторою ОСОБА_6 від 02.09.2013 № 604/02-14 на імя ОСОБА_3, складеного у звязку зі зверненням останнього до держнотконтори по прийняття спадщини, йому було повідомлено про пропуск указаного шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, про відсутність факту реєстрації та проживання разом зі спадкодавцем, а відтак про пропуск строку для прийняття спадщини, а також було розяснено право звернутися до суду з позовом про продовження строку на прийняття спадщини (а.с. 18 справи № 307/3333/13-ц).

16.09.2013 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування реєстраційного запису та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Виноградівського районного суду від 30.01.2014 позов задоволено: визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 03.03.2012, посвідчене держнотаріусом Тячівської держнотконтори 24.05.2013 за реєстровим № 1-745 на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: с. Підплеша, вул. Садова, 15 Тячівського району за ОСОБА_1; визначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, додатковий одномісячний строк на подання заяви для прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, яка померла 03.03.2012 (а.с. 77-82).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 15.04.2014 рішення Виноградівського районного суду від 30.01.2014 в частині визначення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, додаткового одномісячного строку на подання заяви для прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, яка померла 03.03.2012, скасовано, у задоволенні цієї вимоги відмовлено (а.с. 83-86).

Рішеннями Виноградівського районного суду від 30.01.2014 та Апеляційного суду Закарпатської області від 15.04.2014 встановлено, що оспорене ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за ОСОБА_4, посвідченим за реєстровим № 58, на будинок в с. Підплеша по вул. Садовій, № 15, яке було видане нотаріусом 24.05.2013 ОСОБА_1, не ґрунтується на законі, позаяк цим заповітом вищевказаний будинок як спадкове майно не охоплювався, тому, будучи у випадку неприйняття спадщини ОСОБА_3 спадкоємцем зазначеного будинку за законом, ОСОБА_1 водночас безпідставно набув право власності на будинок № 15 по вул. Садовій в с. Підплеша саме як спадкоємець за заповітом, тоді як у заповіті на його імя це майно не було зазначене.

Рішенням від 15.04.2014 Апеляційний суд Закарпатської області визнав позов ОСОБА_3 в частині визначення додаткового строку на подання заяви для прийняття спадщини необґрунтованим та недоведеним, оскільки причини пропуску цього строку, що наводилися позивачем (монашеське служіння, зайнятість будівництвом монастиря у с. Мирча Великоберезнянського району, закордонні відрядження, віддаленість місця перебування позивача від м. Тячів) не були визнані поважними, такими, що позбавляли позивача фізичної можливості протягом тривалого часу (півтора року) подати відповідну заяву. Апеляційний суд серед іншого визнав необґрунтованими посилання позивача на закордонні відрядження як на підставу для задоволення вказаної вимоги позову, оскільки в період з 03.03.2012 по 02.09.2014 він виїжджав за межі України три рази: з 13.05. по 14.05.2012, з 08.08. по 12.08.2012 і 20.08.2012 з поверненням до України того ж дня, тобто, перебував за кордоном загалом протягом пяти днів.

Факти і обставини, встановлені цими рішеннями судів, враховуються за правилами ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Обґрунтовуючи вимогу щодо поважності причини пропуску строку, встановленого законом для подання заяви про прийняття спадщини, в позові, що розглядається, ОСОБА_3 посилався на віддаленість місця свого фактичного проживання від місця відкриття спадщини та через погане транспортне сполучення між м. Тячів і с. Мирча Великоберезнянського району, де позивач постійно займався вирішенням справ щодо будівництва Свято-Покровського чоловічого монастиря. Обставинам щодо участі позивача в будівництві монастиря вже дана оцінка судом у контексті даного спадкового спору, повторна оцінка відповідних доводів не потребується та суперечить правилам, встановленим ст. 61 ч. 3 ЦПК України. Стосовно твердження про погане транспортне сполучення між населеними пунктами колегія суддів констатує, що між ОСОБА_7 району і Тячевом (адміністративним центром Тячівського району), які знаходяться в межах Закарпатської області, існує автомобільне сполучення, між смт. Великий Березний і м. Тячів існує й пасажирське залізничне сполучення. Зазначене уможливлювало приїзд позивача до держнотконтори протягом кількох годин та вирішення питання про подачу заяви про прийняття спадщини в будь-якому разі в межах одного робочого дня.

У справі немає доказів щодо наявності реальних, обєктивних, непереборних перешкод для позивача прибути до держнотконтори та подати заяву особисто, міркування про начебто неможливість протягом тривалого часу приїхати до м. Тячева через погане транспортне сполучення є припущеннями, надумані та не відповідають дійсним обставинам. Немає й доказів, які б свідчили про перешкоди спадкоємцю надіслати нотаріально оформлену в місці свого знаходження заяву про прийняття спадщини держнотаріусу за місцем відкриття спадщини, що є допустимим способом волевиявлення спадкоємця (зокрема, п.п. 207, 231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 03.03.2004 № 20/5 (реєстрація в Мінюсті від 03.03.2004 за № 283/8882), що була чинною на день відкриття спадщини, Глава 10 п. 2. пп. 2.1., п. 3 пп. 3.5., 3.11., 3.23. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 р. № 296/5 (реєстрація в Мінюсті від 22.02.2012 р. за № 282/20595), який був чинним на час спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини).

Здійснюючи своє право на захист і розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), позивач не виконав свого процесуального обовязку належно довести позов, предметом доказування в якому є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги, мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а саме, щодо поважності причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, натомість свої вимоги обґрунтував по суті припущеннями, на яких доказування ґрунтуватися не може (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60, ст. 179 ч. 1 ЦПК України).

Суд першої інстанції наведеного не врахував і задовольнив необґрунтований і недоведений позов, без належного вмотивування свого рішення та виходячи з припущення про те, що у позивача «в час після відкриття спадщини… з обєктивних поважних причин і труднощів була відсутня змога особисто потрапити в місто Тячів для письмового звернення в держнотконтору задля прийняття спадщини».

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції, що не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, скасувати, у позові відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити, рішення Тячівського районного суду від 22 грудня 2014 р. скасувати, у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді