У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів із спадкоємця, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів із спадкоємця.

На обґрунтування позову ОСОБА_6 посилався на те, що в 2004 році між ним та ОСОБА_8 було досягнуто домовленість, згідно з якою ОСОБА_6 запропоновано отримати в користування, з подальшим переоформленням у приватну власність, ставок із земельною ділянкою площею 2,3534 га в с. Соснівка, що знаходиться на території Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

ОСОБА_8 зобов'язався приватизувати земельну ділянку зі ставком, а після цього відчужити позивачу. З 01 січня 2005 року ОСОБА_8 передав повністю у фактичне володіння позивачу вказаний ставок з відповідними документами.

У березні 2005 року ОСОБА_8 запропонував позивачу попередньо розрахуватися за обумовлену усним договором вартість ставка. Кошти були йому необхідні для лікування, оплати за підготовку документів приватизації ставка та утримання столярного цеху, який йому належав.

26 травня 2005 року ОСОБА_8 отримав, у присутності свідків, обумовлені усним договором грошові кошти у розмірі 9 200 доларів США за майбутню передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки зі ставком площею 2,3534 га у с. Соснівка Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується відповідною розпискою.

Для приватизації ставка були направлені відповідні документи до Держкомзему, однак 22 червня 2006 року листом № 39 за підписом начальника відділу земельних ресурсів Пустомитівського району відмовлено у погодженні документації у зв'язку з тим, що процедура приватизації призупинилася на невизначений строк.

28 вересня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 уклали договір суборенди земельної ділянки, на якій розміщений ставок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, про що позивач випадково дізнався лише 11 березня 2013 року.

09 квітня 2013 року у встановлений законом строк позивач пред'явив вимогу до відповідача ОСОБА_7, як правонаступника ОСОБА_8, однак останній відмовився повернути кошти, у зв'язку з чим просив задовольнити його позов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_6 строк пред'явлення вимог до ОСОБА_7 як спадкоємця ОСОБА_8

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 73 600 грн, сплачених за передачу у власність ставка площею 2,3534 га в с. Соснівка Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів із спадкоємця відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 26 травня 2005 року ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_6 9 200 доларів США за передачу у приватну власність позивача замкненої природної водойми площею 2,6 га з усіма об'єктами, які знаходяться на вказаній території, яка розташована в с. Соснівка Пустомитівського району Львівської області (а. с. 11).

На час складання розписки ОСОБА_8 не був власником земельної ділянки під вказаною водоймою, прилеглої до водойми території та самої водойми, а користувався нею на підставі договору оренди, укладеного із Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леон М.В. 19 червня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 грудня 2012 року серії НОМЕР_1 (а. с. 28-29).

Після смерті ОСОБА_8 спадкове майно за заповітом прийняв його син ОСОБА_7 шляхом звернення 26 лютого 2013 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса (а. с. 42). Дружина покійного - ОСОБА_10 відмовилась від обов'язкової частки у спадщині, звернувшись із відповідною заявою до приватного нотаріуса (а. с. 44).

31 травня 2013 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 54).

09 квітня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_7 із письмовою претензією про повернення коштів відповідно до розписки від 26 травня 2005 року, в якій позивач просив повернути йому борг у розмірі 73 600 грн, що еквівалентно за курсом НБУ 9 200 доларів США (а. с. 15).

29 квітня 2013 року ОСОБА_7 листом відмовив ОСОБА_6 у поверненні коштів, отриманих його батьком, посилаючись на те, що з розписки не можна встановити факт отримання коштів батьком (а. с. 16, 17).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_8 25 травня 2005 року одержав від ОСОБА_6 9 200 доларів США, проте свої зобов'язання не виконав, гроші позивачу до дня смерті не повернув, вимогу до спадкоємця ОСОБА_7 пред'явлено позивачем вчасно - протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, з 11 березня 2013 року, а тому строк пред'явлення вимог до спадкоємця підлягає поновленню, та вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 закінчився 30 травня 2013 року, матеріалами справи не підтверджується, що спадкоємцю було відомо про борги спадкодавця перед ОСОБА_6, про смерть боржника ОСОБА_8 позивачу було відомо ще у грудні 2012 року, та ще у квітні 2013 року позивач одержав від спадкоємця ОСОБА_7 відмову на свою претензію про повернення боргу, встановленні ст. 1281 ЦК України строки для пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст. ст. 259, 263, 264 ЦК України, тому судом першої інстанції безпідставно поновлено строк пред'явлення вимоги до спадкоємця.

Проте повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1216> спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1219> (ст. ст. 1218 <nau://ukr/435-15|st1218>, 1231 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1231>).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст. 1220 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1220>).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1281> спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1282> спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1281> щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Таким чином, встановивши, що про смерть боржника ОСОБА_8 позивачу було відомо ще у грудні 2012 року, та ще у квітні 2013 року позивач одержав від спадкоємця ОСОБА_7 відмову на свою претензію про повернення боргу, суд апеляційної інстанції неправильно застосував до правовідносин сторін норми статей 1281 <nau://ukr/435-15|st1281>, 1282 <nau://ukr/435-15|st1283> ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору, та не врахував, що пред'явленням вимоги до спадкоємця в межах шестимісячного строку з дня коли кредитор дізнався про відкриття спадщини, є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову, а кредитор пред'явив вимоги до спадкоємця шляхом направлення йому претензії про погашення боргу від 09 квітня 2013 року з дотриманням шестимісячного строку, встановленого ст. 1281 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1281>, тому частина четверта цієї норми про те, що позивач позбавлений права вимоги до спадкоємців, застосуванню не підлягає.

Таким чином, апеляційний суд на порушення положень ст. ст. 213 <nau://ukr/1618-15|st213>, 214 <nau://ukr/1618-15|st214> і 303 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st303> не навів достатніх мотивів, за якими він вважав неправильними висновки місцевого суду; установлені місцевим судом факти не спростував і, ґрунтуючись на тих самих доказах, дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновок суду першої інстанції про необхідність поновлення позивачу присічного (преклюзивного) строку, встановленого ст. 1281 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1281>, на пред'явлення вимог до спадкоємця, при встановленні обставин дотримання позивачем такого строку, - є помилковим. Однак помилковість такого висновку не впливає на правильність рішення суду першої інстанції та не тягне за собою його скасування, оскільки позовні вимоги задоволені правильно.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2014 року скасувати, залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук