Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 14 грудня 2007 року у сумі 1 888 251,15 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 94,7 кв. м, житловою площею 54 кв. м, шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, за ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження, виселити ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із цієї квартири, зняти відповідачів із реєстраційного обліку за вказаною адресою у Дарницькому районному відділі державної міграційної служби України в м. Києві.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк»)) та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредитні кошти у сумі 20 5423 дол. США зі сплатою 12,45% річних та терміном повернення до 10 грудня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 грудня 2007 року між сторонами кредитного договору укладено договір іпотеки, предметом якого є згадана вище квартира. 18 грудня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з відповідачів 1 888 251,15 грн.

У зв'язку з тим, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року не виконано, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором від 14 грудня 2007 року станом на 05 грудня 2011 року у сумі 1 888 251,15 грн, що стягнута рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року, з яких І 571 650,16 грн - заборгованість за кредитом, 315 799,36 грн - заборгованість за відсотками, 801,63 грн - заборгованість за підвищеними відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно із договором іпотеки від 14 грудня 2007 року, нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить па праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції зазначив, що предмет іпотеки, на який просить звернути стягнення позивач, підпадає під обмеження щодо такого способу задоволення вимог кредитора згідно із Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову ПАТ «Універсал Банк», апеляційний суд виходив з того, що в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, тому суд звернув стягнення на іпотечне майно та одночасно вирішив питання про виселення відповідачів із квартири.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

З результатів аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що на момент звернення ПАТ «Універсал Банк» до суду із позовом про виселення його права повинні бути порушені відповідачем шляхом невиконання вимоги про звільнення житлового приміщення. Наявність письмової вимоги про звільнення житлового приміщення є обов'язковою умовою при задоволенні позову про виселення із іпотечного житла.

Встановлено, що 14 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредитні кошти у сумі 20 5423 дол. США зі сплатою 12,45% річних та терміном повернення до 10 грудня 2037 року. 14 грудня 2007 року між сторонами кредитного договору укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2007 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань утворилася заборгованість в розмірі 1 888 251,15 грн, яка рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року стягнута солідарно з відповідачів.

Вирішуючи спір в частині виселення відповідачів, суд не врахував того, що на момент направлення вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення 30 квітня 2014 року (а. с. 46) не було рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак даний лист не може вважатися повідомленням про виселення з іпотечного житла.

Також судом не враховано, що згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.

Суд указаного не врахував та на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив і не встановив факту надсилання банком повідомлення про виселення, як того вимагає ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення в частині вирішення вимог про виселення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору 14 грудня 2007 року, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 1 888 251,15 грн, яка стягнута рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року, суд апеляційної інстанції дійшов вірного по суті висновку про задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки через порушення боржником основного зобов'язання банк в силу ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи, доводи скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в частині вимог про виселення скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик