Справа № 162/1189/15-ц
Провадження № 6/162/16/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

суб'єкта подання ОСОБА_2,

розглянувши подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

встановив:

Подання вмотивовано тим, що у ВДВС перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_3 коштів. Державним виконавцем вживались заходи щодо з'ясування майнового стану боржника: направлялись відповідні запити про наявність рухомого і нерухомого майна, доходів тощо. У зв'язку з наведеним суб'єкт подання просить обмежити у праві виїзду за межі України боржника.

В судовому засіданні головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 подання підтримав. Вказав, що за місцем проживання боржник відсутня. Від місцевих жителів дізнався, що ОСОБА_3 їздить на заробітки за кордон. Додав, що наявні у матеріалах виконавчого провадження виклики боржнику направлялись поштою без повідомлення про їх вручення. Доказів того, що вони отримані адресатом, немає. Повідомив, що на розгляді Любешівського районного суду перебуває його подання про примусове проникнення у житло боржника.

На вимогу суду надано матеріали виконавчого провадження щодо ОСОБА_3

Заслухавши пояснення державного виконавця, вивчивши подання, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З наведеного вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України -- це виключна міра процесуального примусу, яка може бути застосована в передбачених законом випадках з врахуванням принципу балансу інтересів.

Вирішуючи питання про встановлення обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України, відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК субєкт подання зобовязаний довести наявність обставин, викладених у статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Відповідно до цього Закону громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за межі України у випадках, якщо: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань; він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з'ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей; він підлягає призову на строкову військову службу - до вирішення питання про відстрочку від призову; щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі; він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду.

Відомості про наявність обставин, передбачених пунктами 1-4, 6-9 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", у поданні та матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Щодо ухилення божником від виконання покладених на нього судовим рішенням зобовязань (пункт 5 частини 1 статті 6 Закону) суд вважає, що під цим поняттям слід розуміти навмисне чи інше свідоме невиконання особою встановлених зобовязань, тобто боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Саме по собі невиконання боржником зобовязань протягом строку, визначеного державним виконавцем, не може свідчити про ухилення боржником від виконання покладених на нього рішенням обовязків тощо.

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що 10 січня 2014 року накладено арешт на майно боржника на загальну суму 34775 гривень.

Після прийняття виконавчого провадження у жовтні 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 учинялись такі дії: боржнику направлялись виклики про явку у ВДВС, попередження про кримінальну відповідальність за розтрату чи приховування майна, на яке накладено арешт; виконано запити в управління Пенсійного фонду України, МРЕВ УДАІ, відділ Держземагенства Любешівської РДА, у Центр зайнятості тощо щодо наявності у боржника майна чи доходів; внесено до суду подання про примусове проникнення у житло боржника.

Відповідно до актів державного виконавця від 29 січня, 10 квітня та 05 червня 2015 року боржник за місцем проживання відсутня.

На жоден з наявних у виконавчому провадженні викликів державних виконавців немає відомостей про їх отримання боржником.

Об'єктивні дані, що ОСОБА_3 періодично виїжджає за кордон на заробітки і має доходи, у матеріалах виконавчого провадження також відсутні.

Враховуючи наведене, слід констатувати, що достатніх доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржником від виконання зобовязань, субєктом подання не надано.

Керуючись статтею 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Любешівського районного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня її постановлення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук