Справа № 359/2142/15 Головуючий у І інстанції Величка В.П.
Провадження № 22-ц/780/4661/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 47 10.08.2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Бориспільської міської державної адміністрації, про встановлення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, який мотивувала наступним:

Із серпня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися син ОСОБА_4, 2000 року народження, та донька ОСОБА_5, 2014 року народження, які проживають разом з позивачем. В 2014 року відповідач пішов з сім'ї, залишивши її з дітьми. При цьому відповідач не надає згоду на реєстрацію доньки за їх місцем реєстрації, що стало підставою відділу міграційної сівби для відмови у проведенні реєстрації дитини. Вказану відмову позивач оскаржила до Київського окружного адміністративного суду, однак враховуючи той факт, що батько дитини фактично проживає окремо від позивача та не надає згоду на реєстрацію дитини, у задоволенні адміністративного позову їй було відмовлено. Для отримання можливості самостійно вирішувати питання про місце проживання дитини позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. При цьому позивач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Органом опіки та піклування було надано висновок про доцільність встановлення місця проживання дитини з матір'ю. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини спільно з матір'ю.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження по справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. Обґрунтував скаргу тим, що правові підстави для задоволення позову відсутні. Вважає, що єдиною метою позивача є те, щоб йому не залишилася службова квартира, отримана ним з фондів Міністерства оборони України. Зазначає, що дійсно він не заперечує, щоб малолітня донька проживала з матір'ю, однак після розлучення сторін позивач разом з іншими колишніми членами сім'ї військовослужбовця підлягає виселенню зі службового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Згідно положень ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як було встановлено в ході судового розгляду, позивач зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2. Відповідач хоча й зареєстрований за вказаною адресою, фактично в ній не проживає, що він підтвердив під час розгляду справи. При цьому відповідач не надає згоду на реєстрацію місця проживання у вищевказаній квартирі їх доньки ОСОБА_5, 2014 року народження. За результатами розгляду суд прийшов до висновку про те, що відсутність згоди батька на реєстрацію проживання дитини разом із матір'ю фактично є спором між ними щодо місця проживання дитини, який підлягає вирішенню за правилами ст.161 Сімейного кодексу України. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 15.06.2015 року погоджено встановлення місця проживання ОСОБА_5 разом із матір'ю.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді