Справа № 344/1522/15-ц
Провадження № 2/344/1988/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківс ький міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Вовчанська І.М.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, КП «Єдиний розрахунковий центр» про визнання прав на житло та зобов`язання КП «Єдиний розрахунковий центр» укласти договір житлового найму,-

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, КП «Єдиний розрахунковий центр» про визнання прав на житло та зобов`язання КП «Єдиний розрахунковий центр» укласти договір житлового найму. В позові вказано, що позивач вселився в житло свого діда і проживав з ним однією сім`єю з 1984 року. В 2014 році звернувся до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з проханням укласти з ним договір найму житла, однак відповідач відмовив позивачу з тих підстав, що розглядає його не в якості члена сім`ї наймача, а як піднаймача.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов у зв`язку з тим, що позивач знімав у свого діда частину житлового приміщення в піднайм і не був членом його сім`ї, а тому просила суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач КП «Єдиний розрахунковий центр» подало заяву про розгляд справи без його участі, не надав суду жодних заперечень проти позову.

Судом встановлено наступні обставини.

07/04/2014 р. Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради відмовив позивачу в укладенні договору найму житла.

Відповідно до виписки з домової книги №2234 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали в квартирі №33б по вул. Республіканська, 15 в м. Івано-Франківськ.

Відповідно до свідоцтва про смерть № 053681 ОСОБА_4 помер 08/10/2007 р.

Відповідно до довідки від 26/12/2013 р. при передачі будинку по вул. Республіканська, 15 в м. Івано-Франківськ на баланс КП «Єдиний розрахунковий центр» ордер і договір найму відсутні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання про те, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 і проживав з ним з 1984 року разом однією сім`єю і на даний час проживає в спірному житлі.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 283 ЦК УРСР нарівні з наймачем жилого приміщення члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, набувають прав і обов'язків, що випливають з договору найму. До членів сім'ї наймача відносяться дружина наймача, їх діти і батьки. Інші родичі, а також непрацездатні утриманці можуть бути визнані членами сім'ї наймача, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 284 ЦК УРСР наймач вправі в установленому порядку вселити в найняте ним жиле приміщення свою дружину, їх дітей, батьків, інших родичів і непрацездатних утриманців, одержавши на це письмову згоду всіх неповнолітніх членів своєї сім'ї, що проживають у тому ж приміщенні.

Особи, вселені наймачем відповідно до правил цієї статті, набувають рівне право на жилу площу з рештою членів сім'ї наймача, якщо вони визнаються членами його сім'ї (стаття 283 цього Кодексу) і якщо при вселенні між цими особами, наймачем і повнолітніми членами його сім'ї, які з ним проживають, не було іншої угоди.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивач та його представник надали суду пояснення про те, що позивач проживав зі своїм дідом з 1984 року постійно, разом як члени сім`ї, вели спільне господарство.

Представник відповідача не спростувала пояснення позивача та показання свідка ОСОБА_5, що позивач та його дід не були членами сімї, спільно не проживали та не вели спільне господарство.

Так само представник відповідача не заперечувала наявність правових підстав у ОСОБА_4 для набуття спірного житла у житловий найм. Також в судовому засіданні сторони не заперечували перебування позивача та ОСОБА_4 у родинних відносинах. Разом з цим визнання осіб членами сімї здійснюється не тільки на підставі родинних відносин між ними, а на підставі їх спільного проживання і спільного ведення господарства.

В п. 1 ст. 61 ЦПК України вказано, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Отже позивач набув рівне право на користування спірним житлом як член сім`ї наймача.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як вбачається з вищезазначених доказів, спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача.

Разом з цим відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Як вбачається з положень ст. 15 Житлового кодексу України саме до компетенції виконавчих комітетів міських рад належить право на прийняття рішення про надання жилих приміщень та право на видачу ордерів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Отже будь-який інший орган не може бути зобов`язано укласти договір найму житла, окрім того, до компетенція якого це віднесено в ст. 15 ЖК України. В свою чергу позивач не вказував в позові на прохання до суду зобов`язати Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради укласти з ним договір найму спірного житла. Закону України урахуванням принципу диспозитивності суд розглядає спір виключно з підстав і в межах предмету позову, що вказані в письмовій позовній заяві позивача.

Договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається на основі Типового договору найму жилого приміщення затвердженого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 61 ЖК України умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Таким чином користування членом сім`ї наймача спірним житлом є правомірним на підставі ст. 64 ЖК України. Будь-яких додаткових юридичних дій для визначення правомірності користування позивачем житлом для нього законодавством не встановлено.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Отже позов в частині зобов`язання КП «Єдиний розрахунковий центр» укласти договір житлового найму із позивачем не обґрунтовано належними правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

визнати право ОСОБА_1 на користування житловим приміщенням квартирою №33б по вул. Республіканській, 15 в м. Івано-Франківськ;

в іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський