Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3692/15 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У позові зазначав, що з 01.07.2011 року по 30.06.2014 року позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на суму 6247,05 грн. Оплату за вказані послуги відповідач вносив частково, у звязку з чим станом на 01.07.2014 року виникла заборгованість у розмірі 5932,17 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати на сплату судового збору під час звернення до суду.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 «МТМ» заборгованість за послуги центрального опалення, постачання гарячої води у розмірі 5932,17грн. та судовий збір у розмірі 243,60грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову в повній мірі не відповідає зазначеним положенням закону.

Задовольняючи позов про стягнення з відповідача заборгованості за надані комунальні послуги у вигляді теплопостачання та постачання гарячої води, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем здійснювалося теплопостачання у будинок, де знаходиться квартира, яка належить відповідачу, проте оплата за надані послуги здійснювалась не у повному обсязі, тому за період з липня 2011 року по червень 2014 року виникла заборгованість за теплопостачання та підігрів гарячої води в розмірі 5932,17грн.

Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок відповідача сплатити борг за надані послуги ґрунтується на вимогах ст.ст.322, 509, 525, 526 Цивільного Кодексу України, та нормах Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Правовідносини між сторонами також регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року (далі Правила).

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця -надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст.32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

ОСОБА_4 "Міські теплові мережі" зареєстрований у державному реєстрі, що підтверджується свідоцтвом про державу реєстрацію юридичної особи від 26.07.2002р.(а.с.7).

Відповідно до п.2.1 Статуту ОСОБА_4 "МТМ" предметом діяльності цього підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення її для обігріву житла і побутових потреб населення.

Право ОСОБА_4 "Міські теплові мережі" на отримання оплати за надані послуги з опалення підтверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі", відповідно до якого з 01.01.2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено ОСОБА_4 "Міські теплові мережі"в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж ОСОБА_4 "МТМ".

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Сторонами визнається, що відповідачу належить квартира АДРЕСА_2. Тому судом першої інстанції встановлено і здобутими доказами підтверджується те, що відповідач ОСОБА_3 є споживачем послуг ОСОБА_4 "МТМ".

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 «МТМ» не є належним позивачем і вказані у позові послуги відповідачу надають КП «Основаніє» на підставі укладеного договору від 24 січня 2007 року є неспроможними з огляду на наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року виконавцем послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж ОСОБА_4 «МТМ» є ОСОБА_4 «МТМ» (а.с.61).

Факт підключення будинку 52а по вул.Перемоги у м.Запоріжжі, в якому знаходиться квартира позивача, до теплових мереж ОСОБА_4 «МТМ» достеменно підтверджується звітністю комунального підприємства, на балансі якого перебуває вказаний будинок, про включення опалення та відключення під час відповідних опалювальних сезонів.

Посилання апелянта на договір укладений у 2007 році з колишнім виконавцем послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води не доводить позиції відповідача про звільнення його від сплати спожитих послуг, які надані позивачем, оскільки на підтвердження апелянтом не надано суду апеляційної інстанції доказів, що ОСОБА_3 продовжує сплачувати грошові кошти за вказані комунальні послуги колишньому виконавцю цих послуг.

Не спростовує належності позивача посилання апелянта на те, що у будинок 52а по вул.Перемоги у м.Запоріжжі теплова енергія постачається ВАТ Комбінатом «Запоріжсталь», оскільки безпосереднім виконавцем комунальних послуг з постачання з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води є позивач ОСОБА_4 «МТМ», який у свою чергу співпрацює з ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та придбаває у останнього у міжопалювальний період теплову енергію.

Твердження апелянта про недоведеність позивачем розміру заборгованості спростовується наявним у справі розрахунком, з якого вбачається нарахування окремо по кожній складовій наданих відповідачем послуг, а саме вартість опалення, підігріву питної води та абонплата за опалення (а.с.10-12). Судом встановлено, що нарахована заборгованість відповідає тарифам на відповідні послуги, які встановлювались рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради, а саме, рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.01.2011 року за №39, що регламентувало тарифи у період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року, рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14.12.2012 року за період з 01.01.2013року по 28.02.2014 року.

Встановлено, що договір про надання вказаних комунальних послуг сторонами не укладався, проте відсутність відповідного договору не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг з опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачем.

Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, доказів того, що оплату здійснював колишньому виконавцю не надав.

Таким чином, висновок суду про стягнення заборгованності за надані послуги з відповідача ОСОБА_3, який є споживачем цих послуг є обґрунтованим та не спростований доводами апеляційної скарги.

Проте, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції стягнув заборгованість поза межами строків позовної давності, про які відповідач вказував у своїх письмових запереченнях, є прийнятними та такими, що підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України , перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у серпні 2014 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вказані комунальні послуги, що підтверджується штампом Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.08.2014 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року за заявою ОСОБА_3 було скасовано судовий наказ по справі №335/9635/14-ц від 30 вересня 2014 року виданий цим судом за заявою ОСОБА_4 «МТМ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення, центрального постачання гарячої води у розмірі 5932,17 грн. та судових витрат (а.с.13).

Отже, ОСОБА_4 «МТМ» звернувшись у серпні 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу вчинило дію, передбачену ч. 2 ст. 264 ЦК України, перервавши строк позовної давності, а тому обчислення строку позовної давності до пред'явлених позивачем вимог, починається з серпня 2014 року і обраховується до серпня 2011 року.

Таким чином, заборгованність в межах строку позовної давності складає 5866,96грн. (5932,17 грн. - 65,21грн.), оскільки вимоги позову про заборгованість за липень 2011 року (65,21грн.) знаходяться поза межами трирічного строку позовної давності.

Також, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції помилково стягнув судові витрати з відповідача у розмірі 243,60грн., оскільки матеріали справи містять відповідну квитанцію про сплату позивачем 121,80грн.(а.с.1). Усні пояснення представника позивача в судовому засіданні апеляційного суду про врахування сплаченого судового збору під час звернення до суду до відповідача про видачу судового наказу не може бути прийнято до уваги, оскільки такі твердження не підтверджено належним чином.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права щодо строків позовної давності є частково прийнятними і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи трирічний строк позовної давності й переривання його у серпні 2014 року, межі заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити стягнувши з відповідача заборгованість за період з 01 серпня 2011 року по липень 2014 року в розмірі 5866,96грн., та судові витрати у розмірі 121,80грн. замість помилково визначених судом першої інстанції 243,60грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року по цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з серпня 2011 року по липень 2014 року у розмірі 5866,96 грн. (пять тисяч вісімсот шість десять шість) та судові витрати 121,80грн. (сто двадцять одну).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: