У х в а л а

7 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Друга Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 6 квітня 2011 року позов задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 2 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову, постановлено: визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частину грошового вкладу на ім'я ОСОБА_8 у Волинському обласному управлінні ВАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 8 тис. 632 грн 9 коп., на 1/3 частину автомобіля марки «Wolsvagen» T4 1999 року випуску, 1/3 частину автомобіля марки ВАЗ-21013, 1986 року випуску. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня

2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції, прийняти постанову про закриття провадження у справі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема частини четвертої статті 49 Закону України «Про нотаріат».

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2011 року, 24 квітня 2013 року, 28 травня,

19 листопада, 3 грудня 2014 року, а також постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 спадкоємець ОСОБА_5 не встигла її прийняти, тому згідно вимог частини першої статті 1276 ЦК України право на прийняття її частки у спадщині в порядку спадкової трансмісії переходить до її чоловіка ОСОБА_8 - спадкоємця першої черги. ОСОБА_9 не є спадкоємцем майна ОСОБА_8, тому він не може бути визнаний спадкоємцем майна ОСОБА_5 за правом представлення, що підтверджується рішенням Залізничного районного суду

м. Львова від 19 березня 2014 року. Апеляційний суд також визнав безпідставними доводи ОСОБА_4 щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, оскільки між сторонами виник спір щодо їх права на спадкування.

У наданих для порівняння:

- ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2011 року, від 24 квітня 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що суди не з'ясували хто саме порушував, не визнавав або оспорював права позивача на спадщину; не перевірили наявність умов для одержання останнім у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та чи приймалась нотаріусом відмова позивачу в оформленні права на спадщину;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року суд касаційної інстанції керувався тим, що особа звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Визнаючи за позивачкою право власності на частину квартири в порядку спадкування, суди не встановили факту відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що він вчиняв відповідні дії щодо отримання оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, не містять таких доказів й матеріали справи, відсутні відомості й про запит нотаріуса про витребування правовстановлюючих документів;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року суд касаційної інстанції керувався тим, що суд не перевірив висновків про те, що позивачі не приймали спадщину та не вчиняли визначених законом дій для цього, не навів відповідних мотивів, зробив передчасний висновок про задоволення позову.

Зміст наданих заявницею для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вона просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 статті 355 ЦПК України посилання ОСОБА_4 на постанову Пленуму Верховного Суду України не передбачено як підстава для звернення до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Друга Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко