АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №644/1573/15-ц Головуючий
Провадження№22-ц/790/5471/2015 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: право власності Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особистої приватної власності та розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

20.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що спірна квартира була придбана в період шлюбу з ОСОБА_5 за спільні кошти, а тому є спільним сумісним майном подружжя, яке належить їм в рівних частках.

Відповідач проти позову заперечувала. Подала зустрічний позов, в якому просила визнати право особистої приватної власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, а на решту ? частини - право спільної сумісної власності з ОСОБА_6, яку розділити в такому порядку: за нею визнати право власності на 3/16 частки, за колишнім чоловіком - на 1/16 частку.

В обґрунтування вимог ОСОБА_5 посилалась на те, що 3/4 частини спірної квартири були придбані за її власні кошти, отримані в 2011 році в дар від батьків та сестри в сумі 186 000 грн. Решта грошей, витрачена на придбання житла, це кошти спільні з ОСОБА_5. Крім того, позивача зазначала, що оскільки з нею проживає дитина, яка страждає на ряд хронічних захворювань і потребує постійного лікування, а аліменти ОСОБА_5 не сплачує, її частка у праві власності на квартиру має бути збільшена.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. За ОСОБА_6 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуті судові витрати у сумі 1240 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права при розгляді справи; на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного і необгрунтованого рішення.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка і згідно встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст..ст.10,11,60,212,213,215 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2003 року по 23.12.2014 року.

08.03.2004 року у подружжя народилась дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

12.08.2011 року ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_1.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

ОСОБА_5 посилалась на те, що 3/4 частини спірної квартири були придбані за її власні кошти, які отримані в 2011 році в дар від батьків та сестри в сумі 186 000 грн. Як доказ своїх доводів, позивачка надала договір дарування коштів, який нотаріально не посвідчений.

За змістом ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує 50-кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею ст. 59 УПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв як допустимий доказ договір дарування грошових коштів.

При розгляді справи суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Суду надана копія трудової книжки ОСОБА_6, з якої вбачається, що він постійно працює і отримує постійний дохід.

Відповідачка посилаючись на те, що квартира частково придбана за її кошти, не надала жодних доказів того, що, незважаючи на наявність постійної роботи у подружжя, вони не мали змоги придбати нерухомість.

Згідно ст. 60 ЦПК У країни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_5 не довела, що частина спірної квартири подружжя є її особистим майном, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сисної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також недієздатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судом було встановлено, що з ОСОБА_6 аліменти на утримання сина, який проживає з матірю, стягнуті і утримуються, однак даних, що їх розміру недостатньо для задоволення потреб дитини, позивачем не надано, а тому суд правильно визначився про відсутність підстав для збільшення частки сторони у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Головуючий:

Судді: