Справа №489/1593/14-ц 01.09.2015 01.09.2015 01.09.2015
Провадження № 22-ц/784/2146/15 Головуючий першої інстанції: Спінчевська Н.А.
Категорія: 42 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

01 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Горелік Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_5, його представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, які діють також в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_7, про виселення,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про виселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 10 листопада 2010 р. його батько ОСОБА_10 подарував йому житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, але раніше у квітні 2009 р. уклав з ОСОБА_5 договір оренди цього будинку, який діяв до 23 грудня 2013 р.

Посилаючись на те, що незважаючи на закінчення дії договору, ОСОБА_5 та члени його сім'ї відмовляються залишити будинок, чим порушують його права власника будинку, позивач просив суд виселити відповідачів та членів їх сім'ї з будинку без надання іншого жилого приміщення.

В подальшому позивач уточнив свої вимоги і просив суд виселити відповідачів з їх неповнолітніми дітьми - ОСОБА_9 та ОСОБА_7.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 р. позов задоволено.

Постановлено виселити ОСОБА_5, ОСОБА_8, їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з будинку АДРЕСА_1 в м. Миколаєві без надання іншого жилого приміщення.

Додатковим рішенням суду від 26 травня 2014 р. стягнуто з відповідачів на користь позивача по 121 грн. 80 коп. судового збору.

05 червня 2014 р. представник ОСОБА_5, 14 жовтня 2014 р. ОСОБА_8 та 16 квітня 2015 р. неповнолітня відповідачка ОСОБА_9 подали до суду апеляційні скарги.

Ухвалами апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 р., від 25 листопада 2014 р. та від 5 травня 2015 р. вказані апеляційні скарги відхилені, рішення суду залишено без змін.

7 серпня 2015 р. з апеляційною скаргою на рішення суду звернувся неповнолітній відповідач ОСОБА_8, який не був присутнім під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, невірну оцінку доказів та просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_11, його представника, позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Миколаєві був ОСОБА_10, який за нотаріально посвідченим договором дарування від 10 листопада 2010 р. подарував будинок своєму синові ОСОБА_3

Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2013 р., зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 лютого 2014 р., 17 квітня 2009 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди вказаного житлового будинку на строк до 23 грудня 2010 р.

На виконання цього договору власник будинку передав його у користування орендарю, який, в свою чергу, вселився у будинок з членами своєї сім'ї - дружиною ОСОБА_8 та двома неповнолітніми дітьми.

В подальшому сторони досягли домовленості про пролонгування дії договору до 23 грудня 2013 р.

Таким чином, 23 грудня 2013 р. закінчилася дія договору оренди житлового будинку, між тим відповідачі відмовляються від звільнення орендованого будинку, чим порушують права його власника - позивача по справі щодо користування своїм майном.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Правовідносини, які виникають з приводу користування житловими приміщеннями, належними громадянинові на праві власності, регулюються главою 59 ЦК України та главою 6 ЖК України.

В силу ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЖК України укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належать громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено за угодою між наймачем і наймодавцем.

У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 169 ЖК України).

Встановивши такі обставини по справі та виходячи з наведених положень закону, суд обґрунтовано вважав, що у зв'язку із закінченням дії договору оренди відсутні підстави для проживання відповідачів у будинку позивача та правильно задовольнив позов, виселивши відповідачів разом з неповнолітніми дітьми з будинку.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не повідомляв особисто апелянта - неповнолітнього ОСОБА_8 про розгляд справи, між тим про розгляд справи був належним вином повідомлений та брав участь у її розгляді законний представник апелянта - його батько ОСОБА_5, який також представляв інтереси останнього, до того ж неповідомлення ОСОБА_8 про розгляд справи не призвело до ухвалення неправильного рішення, а тому в силу положень ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для виселення через наявність іншого договору оренди належного позивачеві будинку, укладеного 04 травня 2010 р., не заслуговують на увагу, оскільки даним договором (а.с. 8) сторони лише визначили новий розмір орендної плати, але не новий термін оренди і цю угоду не можна вважати новим договором оренди.

Також не можна погодитись з посиланнями апелянта на те, що судом не з'ясовано, чи мають відповідачі інше житло, придатне для проживання неповнолітніх осіб, оскільки ці обставини не впливають на законність висновків суду про виселення, а тому не мають правового значення для вирішення даного спору.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: