Справа № 447/1235/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/5386/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

за участю с секретаря Іванової О.О,

з участю : ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

16 травня 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди. З врахуванням заяви від 05 грудня 2014 року про зменшення позовних вимог та заяви її представника від 15 січня 2015 року про уточнення позовних вимог просила: стягнути з відповідачів солідарно в її користь заподіяну моральну шкоду в сумі 2500 грн, матеріальну шкоду в сумі 230 грн 84 коп, зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, демонтувавши кам'яний стовп, який знаходиться на її земельній ділянці вглиб на відстані 25 сантиметрів від межі з ОСОБА_2

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона проживає в м. Миколаєві в індивідуальному житловому будинку на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1. Її сусідкою являється ОСОБА_2, яка отримала за договором дарування від своєї матері ОСОБА_5, індивідуальний житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_2. В жовтні 2005 року позивачем за пропозицією ОСОБА_2 з участю сусідів і представника Миколаївської міської ради, за свій кошт встановлено на межі їхніх земельних ділянок огорожу: цементний фундамент, металічні стовпці і металеву сітку - рабицю. 09 листопада 2005 року комісією Миколаївської міської ради була встановлена і узгоджена межа між земельними ділянками позивача і відповідачів, а саме по встановленій металевій огорожі. Акт узгодження межі підписали всі сусіди, і в тому числі і ОСОБА_2 Після одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку по АДРЕСА_2, відповідачем було самовільно захоплено земельну ділянку позивача, пересунувши крайній бетонний стовп огорожі на 25 см. вглиб земельної ділянки позивача, а тому позивач була змушена для приватизації своєї земельної ділянки 15 липня 2009 року по новому узгоджувати і встановлювати межу між суміжними ділянками. Межовим знаком між ділянками була визнана металева огорожа з урахуванням перенесеного крайнього бетонного стовпа огорожі на 25 см. вглиб земельної ділянки позивача. Але 29 вересня 2009 року відповідачі, незважаючи на погодження меж, самовільно зрізали три металічні стовпчики огорожі позивача. Відповідно до мирової угоди і ухвали Миколаївського районного суду від 21 грудня 2009 р. ОСОБА_2 повинна була відновити стовпці огорожі до попереднього стану, вона цього не зробила, а навпаки, безпідставно, 17 березня 2014 року разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_3 знесли її огорожу - зняли металічну сітку. Згодом розбили фундамент і знесли останні чотири металічні стовпці її огорожі.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено: зобов'язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності (державний акт серія НОМЕР_1) демонтуваши кам'яний стовп , який знаходиться на її земельній ділянці вглиб на відстані 25 сантиметрів від межі з ОСОБА_2; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду в сумі 230 ( двісті тридцять) гривень 84 коп; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 337 ( триста тридцять сім) гривень 10 коп. судових витрат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено відповідачами: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які покликаючись на його незаконність просять рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року скасувати і закрити провадження по справі.

Наведені доводи про те, що:

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2008 року, яким було скасовано рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13.06.2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову про:

визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 06 липня 2006 року ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0540 га у АДРЕСА_2 ;

зобов»язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками ОСОБА_4 в АДРЕСА_2, - забрати закопаний бетонний стовбик на даній стороні огорожі та перечепити дротяну металеву сітку на металевий стовбик.

У відповідності до ч. 2 ст. 223 ЦПК України позивач не могла заявляти в суді ту саму позовну вимогу і з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Однак в 2009 році ОСОБА_4 звернулась в суд з аналогічним позовом і в результаті розгляду справи був підготовлений та узгоджений текст мирової угоди, в якому було вказано, що початок розмежування між спірними земельними ділянками є крайній стовпчик, який є бетонний і межа має бути встановлена по натягнутому від даного бетонного стовпця шнурку. Згідно даної мирової угоди позивачка зобов'язувалась встановити межу по натягнутому від бетонного стовпця шнурку і мала перенести бетонний бордюр з земельної ділянки відповідачки на межу між їхніми земельними ділянками визначену натягнутим шнурком, а відповідачка мала на перенесеному позивачкою на її земельну ділянку бетонному бордюрі відновити металеві стовпці позивачки до попереднього стану. У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не виконувала умови мирової угоди, відповідачка неодноразово зверталась до неї із вимогою виконати її.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 належить відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, з наступних мотивів.

Оскарженим рішенням відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3, і підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог, пред»явлених до ОСОБА_3 відсутні, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 немає.

Не вбачає колегія суддів підстав для скасування оскарженого рішення і в частині задоволення позовних вимог, пред»явлених до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в сумі 230 гривень 84 коп, з наступних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги у вищезазначеній частині, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 неодноразово в судових засіданнях давала пояснення про те, що дійсно нею було демонтовано бордюр та металеві стовпці ОСОБА_4, оскільки вважала, що вони знаходяться на її приватній території. Згідно акту ТзОВ «Омега» 07.05.2014 року було проведено обстеження господарства ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, де було встановлено і виявлено пошкоджені металеві стовбці в кількості 7 штук, вартість, яких згідно калькуляції витрат становить 1615,90гривень. Позивачем під час судового розгляду було зменшено розмір позовних вимог, оскільки 6 (шість) з 7 (семи) стовпців було відновлено відповідачем, а отже сума завданої майнової шкоди становить 230 гривень 84 коп ( вартість відновлення одного стовпця).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Матеріалами справи стверджується, що металеві стовпці на межі спірних земельних ділянок встановлені ОСОБА_4, і цього не заперечила відповідач ОСОБА_2

Водночас ОСОБА_2 не довела правомірності своїх дій по зрізанню металевих стовпців, та не спростувала факту не відновлення одного із зрізаних нею металевих стовпців, тобто не довела відсутності її вини в заподіянні майнової шкоди ОСОБА_4 у сумі 230 грн 84 коп.

Зважаючи на вищенаведені обставини, оскаржене рішення в частині стягнення з відповідача майнової шкоди грунтується на нормах матеріального права, відтак у вищезазначеній частині оскаржене рішення підлягає залишенню без змін.

Водночас, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення в частині задоволення позовних вимог про демонтаж кам»яного стовпа підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2008 року (справа № 22ц-2084/2000 - т. 2 а.с. 42-43) було відмовлено у визнанні недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 06 липня 2006 року ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0540 га у АДРЕСА_2, та у зобов»язані ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками ОСОБА_4 в АДРЕСА_2, а саме забрати закопаний бетонний стовбик. Тобто цим рішенням було встановлено ту обставину, що кам»яний стовп знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та - відсутність підстав для демонтажу кам»яного стовпця на межі спірних земельних ділянок.

Однак, колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у справі , як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, і як це просила апелянт ОСОБА_2, в частині позовних вимог про демонтаж кам»яного (бетонного) стовпа , так як у 2008 році ОСОБА_4 пред»являла позов про демонтаж стовпчика, будучи користувачем сусідньої земельної ділянки, а у цій справі , яка переглядається зараз апеляційним судом , ОСОБА_4 було пред»явлено позов як власником ( після приватизації в 2010 році) сусідньої земельної ділянки, тобто позов пред»явлено із інших правових підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь та самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так як судовим рішенням ( від 27.10.2008 року), яке набрало законної сили, було встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про знесення спірного кам»яного стовпчика, і ця обставина має преюдиційне значення та не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про демонтаж кам»яного стовпа не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вищенаведені обставини у їх об»єктивній сукупності, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов»язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати кам»яний стовп належить скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв»язку із частковим задоволенням апеляційної скарги належить скасувати оскаржене рішення також в частині розподілу судових витрат, та ухвалити в цій частині нове рішення.

Так як було задоволено позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, то з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 належало стягнути судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. У зв»язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з ОСОБА_4 належало стягнути на користь ОСОБА_2 121 грн 80 коп судового збору.

Тому, у відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 121 ( сто двадцять одну) гривню 80 коп судового збору ( 243,60 грн мінус 121,80 грн).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року в частині зобов»язання відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності ( державний акт серія НОМЕР_1) демонтувавши кам»яний стовп, який знаходиться на її земельній ділянці вглиб на відстані 25 сантиметрів від межі з ОСОБА_2, та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 337 (триста тридцять вісім) гривень 10 копійок судових витрат - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов»язання усунути перешкоду в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою, демонтувавши кам»яний стовп, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 вглиб на відстані 25 сантиметрів від межі з ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 121 (сто двадцять одну) гривню 80 коп судового збору.

В решті рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.