Провадження № 2-750/15
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: АТ "Дельта Банк" про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: АТ "Дельта Банк" про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.03.2006 року уклав шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох дітей- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначає, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 21.12.2011 року, шлюб між сторонами було розірвано. Фактичні сімейні відносини подружжя припинені в жовтні 2010 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем ними було набуте таке майно: квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Вказане майно оформлено на позивача.

Позивач зазначає, що спільне сімейне життя сторін розпочиналось в квартирі, яка належала позивачу за адресою: АДРЕСА_2, яка була ним придбана за його особисті кошти на підставі Договору купівлі-продажу від 09.02.2006 року.

Після народження доньки та очікування другої дитини постало питання необхідності збільшення жилплощі, у зв'язку з цим, позивач вирішив продати свою квартиру по АДРЕСА_2 та внести частину коштів від продажу цієї квартири як перший платіж за спірну квартиру. Решту коштів, для оплати вартості нової квартири подружжя вирішили взяти у кредит.

Позивач зазначає, що 31.08.2007 року на підставі договору купівлі-продажу було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 129 000, 00 дол. США., що згідно курсу НБУ становило 651 450,00 грн.

Для виконання умов Договору купівлі-продажу спірної квартири 31.08.2007 року позивачем було укладено Кредитний договір № 1343/ФКВ-07 про отримання суми кредиту у розмірі 99 000 доларів США. На виконання п. 3.1. вказаного Кредитного договору, 31.08.2007 року було укладено Іпотечний договір 1343/2фквіп-07, згідно якого з метою забезпечення Кредитного договору квартира АДРЕСА_1 в іпотеку Іпотекодержателю - ТОВ «Укрпромбанк» до повного виконання зобов'язань по Кредитному договору.

Вказані договори були оформлені на позивача, у зв'язку з тим, що на той момент відповідач не мала власного доходу, так як перебувала у декретній відпустці.

Позивач стверджує, що для здійснення оплати першого платежу за спірну квартиру, що був еквівалентний 30 000 доларів США, позивач дані кошти взяв у борг у своєї матері ОСОБА_7 до моменту продажу його квартири по АДРЕСА_2. та повернув запозичені кошти 25.04.2008 року.

Таким чином, вважає, що кошти у розмірі 30 000,00 дол. США є його особистою власністю, яка має бути врахована на його користь при вирішенні питання про поділ майна подружжя та визначення відповідної компенсації.

Крім того, позивач зазначає, що він особисто виконував кредитні зобов»язання. При цьому вважає, що кошти, які ним були сплачені під час спільного проживання з відповідачем у розмірі 12 540,00 доларів США (оплата тіла кредиту за період з 31.08.2007 року про 31.10.2010 року), тобто за 38 місяців на виконання обов'язань за кредитним договором є спільної сумісної власності. Інші грошові кошти за кредитними зобов'язаннями сплачувались виключно позивачем.

Так, позивач зазначає, що за рахунок особистих коштів за період з 01.11.2010 року по 31.01.2014 року (тобто за 39 місяців) на виконання умов Кредитного договору № 1343/ФКВ-07 від 31.08.2007 року сплачено наступні суми: тіло кредиту - 13 712, 35 доларів США, проценти за користування кредитом - 32 351,55 доларів США, комісія за управління Кредитом - 45 435,99 грн. Заборгованість по тілу кредиту станом на 16.02.2015 року становить 72 742. 46 долара США.

Позивач також зазначає, що час шлюбу нами було придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартість якого станом на 14.01.2014 року становила 59 600 гривень. Даний автомобіль перебуває у користуванні позивача.

Посилаючись на те, що спільне користування спірним майном є неможливим, вказане майно неподільним, а тому позивач вважає, що в порядку поділу майна позивачу необхідно виділити автомобіль, а квартиру виділити Відповідачці, з відповідною виплатою Позивачу розміру його частки цієї квартири із врахуванням кредитних зобов'язань.

Враховуючи сплачені кошти за Кредитним договором під час шлюбу та залишений борг по Кредитному договору, а також суму сплачених позивачем особистих коштів за Кредитним договором, позивач вважає за необхідне стягнути з відповіда грошову компенсацію за частку у спірній квартирі, у розмірі, що становить:

-30000 доларів США як перший внесок, що зроблений ним за рахунок особистих коштів;

-6 270 доларів США, як ? частину коштів, що сплачені сторонами за час спільного проживання (12 540 доларів США сплачено за період з 20.09.2007 року по 20.10.2010 року:2 =6270,00 доларів США);

-13 712,35 доларів США (погашення основної суми кредиту за період з 01.11.2010 року по 31.01.2014 року),

-32 351,55 доларів США (погашення процентів за користування кредитом за період з 01.11.2010 року по 31.01.2014 року),

-45 435.99 гривень (комісії за управління Кредитом за період з 01.11.2010 року по 31.01.2014 року), припинивши за позивачем права власності на спірну квартиру та визнавши право власності на квартиру за відповідачем.

Зазначені грошові кошти сплачені позивачем на виконання умов Кредитного договору після припинення шлюбних відносин, тому у разі присудження спірної квартири відповідачу, борг, що виник у зв'язку з придбанням квартири, також слід визнати за відповідачем.

Враховуючи вищенаведене та уточнивши позовні вимоги позивач просив в порядку поділу спільного майна подружжя:

-визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 30 000 доларів США, що станом на 06.07.2015 року еквівалентно 630 600,00 гривень, сплачену як перший внесок за Кредитним договором № 1343/ФКВ-07 і грошову суму у розмірі 46 063,90 доларів США, що станом на 06.07.2015 року еквівалентно 968 263 грн.18 коп. (13 712, 35 доларів США сума основного боргу + 32 351,55 доларів США проценти за користування кредитом), та 45 435,99 гривень (комісії за управління Кредитом), як суму сплачену ОСОБА_1 за Кредитним договором № 1343/ФКВ-07 за період з 20.11.2010 року по 20.02.2014 р.р.;

- визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. спільною сумісною власністю та в порядку розподілу спільного майна подружжя виділити його ОСОБА_1, компенсувавши ОСОБА_2 ? частину йог

о вартості, що становить 46 000, 00 гривень.;

- стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 грошову суму, що визнана його особистою власністю, що буде становити: 30 000 доларів США, що станом на 06.07.2015 року еквівалентно 630 600,00 гривень, сплачену як перший внесок за Кредитним договором №1343/ФКВ-07 і грошову суму у розмірі 46 063,90 доларів США, що станом на 06.07.2015 року еквівалентно 968 263 грн.18 коп. (13 712, 35 доларів США сума основного боргу +32 351,55 доларів США проценти за користування кредитом);

-стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, сплачених за квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за Кредитним договором № 1343/ФКВ-07 у період з 31.08.2007 року по 20.10.2010 року у сумі 6 270 доларів США, що станом на 06.07.2015 року еквівалентно 131 795, 40 гривень, замість частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, за вирахуванням компенсації за автомобіль у розмірі 46 000,00 грн. що дорівнює 85 795, 40 грн;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, та борг за Кредитним договором № 1343/ФКВ-07, який виник в зв'язку з придбанням вказаної квартири у сумі 72 742. 46 долара США станом на 16.02.2015 року, припинивши право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Не погоджуючись з первинним позовом, відповідач подала до суду зустрічний позов про поділ майна подружжя та просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь 493 251,30 грн. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1;

-визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 000,00 грн. компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;

-визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В обґрунтування своїх заперечень проти первинного позову зазначила, що дійсно в період шлюбу ними було придбане вказане вище майно.

Зокрема, для придбання спірної квартири подружжям було отримано кредит у розмірі 99 000,00 доларів США на підставі Кредитного договору № 1343/ФКВ-07, укладеного із ТОВ «Укрпромбанк» 31.08.2007 року, зобов'язання за яким є спільним для сторін і на даний час у повному обсязі не виконане. При цьому, відповідач заперечувала про те, що сплачена сторонами різниця між коштами отриманими у кредит та вартістю спірної квартири у розмірі 30 000,00 доларів США, є особистою власністю позивача за первісним позовом, оскільки була запозичена у його матері.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено належними доказами отримання позики у свої матері у сумі 30 000,00 доларів США та факту їх повернення на виконання умов такого правочину.Крім того, вважає, що відсутній причинно-наслідковий зразок між фактом продажу квартири АДРЕСА_2, належної позивачу за первісним позовом, та придбанням сторонами спірної квартири.

Також відповідач стверджувала, що кошти, отримані від продажу квартири позивача за первісним позовом, на виконання спільних зобов'язань сторін не використовувалися.

Відповідач зазначила, що на кошти від продажу квартири позивача за первісним позовом сторонами було придбано автомобіль Хюндай Тuсsоn, а також земельну ділянку, яка була зареєстрована на праві власності на ім'я матері позивача за первісним позовом.

Таким чином, різниця між вартістю спірної квартири та кредитними коштами у сумі 30 000,00 доларів США належала сторонам на праві спільної сумісної власності та була використана в інтересах сім»ї.

В своєму позові відповідач погоджується на стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування розміру грошової компенсації за спірну квартиру, відповідач визнала, що за час перебування сторін у шлюбі ними спільно було виконано грошове зобов'язання за Кредитним договором № 1343/ФКВ-07 від 31.08.2007 р. щодо сплати основної суми боргу у розмірі 12 540,00 доларів США, яке є нерозривно пов'язаним із придбанням спірної квартири сторін.

Таким чином вважає, що розмір компенсації, яка підлягає стягненню із позивача за первісним позовом на її користь становить 21 270,00 доларів США, що складається із 1/2 частини від суми першого внеску за придбання спірної квартири - 15 000,00 доларів США (30 000,00 дол. США / 2) та із ? частини від суми, спільно сплаченої сторонами на виконання умов Кредитного договору - 6 270,00 доларів США (12 540,00 дол. США /2).

Таким чином, відповідач вважає, що на її користь має бути стягнута грошова компенсація у національній грошовій одиниці у розмірі 493 251,30 грн., замість її частики у спірній квартирі.

Також вважає, що розмір компенсації вартості ? частини спірного автомобіля, що підлягає стягненню на її користь становить 76 000,00 грн., з урахуванням наданого позивачем Звіту про оцінку.

В судовому засіданні позивач та його представник первинний позов підтримали повністю та просили його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти первинного позову заперечували частково, а зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти первинного позову заперечував посилаючись на те, що умови кредитного договору позивачем в повному обсязі не виконані, а тому вважає, що підставb для визнання права власності за відповідачем на спірну квартиру, відсутні.

Разом з цим, вважає, що зустрічний позов є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.03.2006 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8,10-11).

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 21.12.2011 року, шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 9).

Також встановлено, що фактичні сімейні відносини подружжя припинені в жовтні 2010 року. Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

Встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі ними було набуте наступне майно: квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2007 року,посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. за реєстраційним №4313 та автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням ( а..с. 13-14, 51).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечувалося, що вказане майно було придбано в період шлюбу сторін та відповідні правочини рухомого та нерухомого майна були оформлені на позивача.

Згідно п. 3 Договору купівлі-продажу від 31.08.2007 р. вбачається, що продаж зазначеної вище квартири вчинено за 651 450,00 грн., що згідно курсу НБУ на день укладання договору еквівалентно 129 000,00 доларів США.

Сторонами в судовому засіданні визнано, що фактично розрахунки за придбану сторонами квартиру були проведені із продавцем в іноземній валюті - доларах США.

За змістом абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається, що з метою придбання спірної квартири сторонами було отримано кредит у розмірі 99 000,00 доларів США на підставі Кредитного договору №1343/ФКВ-07, укладеного із ТОВ «Укрпромбанк» 31.08.2007 року, зобов'язання за яким є спільним для сторін і на даний час у повному обсязі не виконане.

Дані обставини не заперечувалися сторонами по справі.

Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, Кредитний договір та договір іпотеки було укладено між позивачем та ТОВ «Укрпромбанк», за згодою відповідача по справі.

Згідно матеріалів справи вбачається, що право вимоги за Кредитним договором перейшло до АТ «Дельта Банк».Вказані обставини не заперечувалися сторонами по справі.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що сплачена сторонами різниця між коштами отриманими у кредит та вартістю спірної квартири, тобто у розмірі 30 000,00 доларів США, є особистою власністю позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 ЦК України.

Якщо закон вимагає укладення правочину у письмовій формі, то і підтверджувати факт існування такого правочину необхідно письмовими доказами.

Позивачем за первісним позовом не доведено належними доказами отримання позики у матері ОСОБА_7 у сумі 30 000,00 доларів США та факту їх повернення на виконання умов правочину, як особисті кошти позивача.

В свою чергу, особа, яка надала таку позику вимог в порядку передбаченому законом не заявила.

Суд також вважає, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зразок між фактом продажу квартири АДРЕСА_2, належної позивачу на праві особистої власності та придбанням сторонами спірної квартири.

Встановлено, що спірна квартира придбана сторонами 31.08.2007 р., а квартира позивача за первісним позовом продана 25.04.2008 року.

Як вбачається з пояснень позивача та доводів викладених у його позові, кошти, отримані від продажу квартири позивача, на виконання спільних зобов'язань сторін не використовувалися.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що про факт запозичення коштів у розмірі 30 000,00 дол. США у матері позивача та їх повернення позивачем, їй, як дружині нічого не було відомо. Такої згоди, вона як дружина на отримання коштів у борг, не надавала.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що за твердженнями позивача, отримані кошти в борг він повернув 25.04.2008 року.

Разом з тим, оригінал розписки знаходиться у позивача зі спливом майже 7 років з дати виконання зобов»язання.

При умові того, що відповідач знала про отримані кошти в борг, як стверджував позивач, наявність такої розписки взагалі не мала значення для подружжя.

Крім того, як вбачається з пояснень сторін, станом на квітень 2008 року подружжя мало гарні подружні стосунки, спірних питань щодо можливого поділу майна чи грошових зобов»язань, окрім кредитного договору, не мали.

З огляду на викладене, суд вважає, що надана позивачем розписка від 31.08.2007 року, є штучно створеним доказом в рахунок збільшення розміру грошової компенсації, яку позивач просив стягнути на свою користь.

За таких обставин вимоги позивача за первинним позовом в цій частині, суд вважає необгрунтованими.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 статті 71 СК України встановлено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Враховуючи, що спільне майно сторін автомобіль та квартира, є неподільним, воно підлягає присудженню одній із сторін.

За змістом ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В судовому засіданні позивач та відповідач погодилися на стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, виклавши свої доводи щодо відповідного порядку до її стягнення.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги за первинним позовом ОСОБА_1 та вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя підлягають задоволенню частково.

Враховуючи обставини справи та вимоги чинного законодавства, суд вважає за необхідне розділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, при цьому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 528 325, 62 грн.

При вирішенні порядку поділу спільного майна подружжя у вказаному вище порядку, судом взято до уваги наступне.

В судовому засіданні позивач та відповідач визнали, що за час перебування сторін у шлюбі ними спільно було виконано грошове зобов'язання за Кредитним договором №1343/ФКВ-07 від 31.08.2007 р. щодо сплати основної суми боргу у розмірі 12 540,00 доларів США, яке є нерозривно пов'язаним із придбанням спірної квартири сторін.

Таким чином, розмір компенсації, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача становить 21 270,00 доларів США, що складається із ? частини від суми першого внеску за придбання спірної квартири - 15 000,00 доларів США (30 000,00 дол. США / 2) та із 1/2 частини від суми, спільно сплаченої сторонами на виконання умов Кредитного договору - 6 270,00 доларів США (12 540,00 дол. США /2).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням вимог статті 533 ЦК України для визначення різниці між вартістю квартири, визначеної у національній валюті, та сумою непогашених зобов'язань за Кредитним договором, визначеною в іноземній валюті - доларах США, вважаю за необхідне зазначати грошовий еквівалент останньої у гривнях, відповідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют на день подання позову.

Відповідно до інформації розміщеної на офіційному Інтернет-сайті Національного Банку України станом на 07.07.2015 року курс гривні до долара США становить 2126,5897 грн.

Гривневий еквівалент компенсації, яка підлягає стягненню із позивача за первісним позовом на користь відповідача позивача за зустрічним позовом замість її частики у спірній квартирі складає 452 325, 62 грн. ( 21270,00 дол. США х 2126,5857=452 325,62 грн.).

Відповідно до Звіту про оцінку від 01.06.2015 року ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 становить 152 000,00 грн. ( а.с. 219-238).

Доказів того, що позивачем було здійснено ремонтні роботи на відновлення транспортного засобу, суду не надано.

Таким чином, посилання позивача на те, що визначення розміру грошової компенсації має здійснюватися, як різниця ринкової вартості автомобіля до пошкодження та після його відновлення, що дорівнює 92 400,00 грн., суд вважає необґрунтованим.

Позивач не позбавлений права вимоги до відповідача про стягнення понесених витрат на здійснення відновлювальних робіт у порядку передбаченому законом.

Таким чином, розмір компенсації вартості ? частини спірного транспортного засобу, що підлягає стягненню на користь відповідача становить 76 000,00 грн. (152 000,00 грн./2=76 000,00 грн.).

З огляду на викладене, загальний розмір грошової компенсації, що підлягає до стягненню з позивача на користь відповідача становить 528 325, 62 грн.( 452 325,62 грн. +76000,00 грн.=528 325, 62 грн.).

При вирішенні питання про можливість стягнення на користь позивача компенсації частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Обгрунтованість застосування до правовідносин про поділ спільного майна подружжя положень ст. 370 ЦК України, яка кореспондується із ст. 364 ЦК України підтверджується судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема ухвалою від 08.10.2014 р. у справі № 6-29676св14.

При цьому, згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19.02.2014 р. у справі N 6-4цс14, ухваленій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Наявними у справі матеріалами підтверджується, що після розірвання шлюбу сторін їх малолітні діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають із матір'ю, тобто відповідачем по справі та перебувають на її утриманні.

Як вбачається з довідки про доходи відповідача, остання не може самостійно виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором, а тим більше сплатити позивачу грошову компенсацію за сплачені ним самостійно платежі на виконання кредитного договору.

Разом з цим, позивач після розірвання шлюбу самостійно виконував зобов'язання за Кредитним договором, що підтверджується наявними у справі копіями квитанцій та дані обставини визнані сторонами по справі.

Вказані обставини у своїй сукупності підтверджують спроможність позивача виконувати кредитні зобов'язання, пов'язані із придбанням спірної квартири та можливість виплати грошової компенсації на користь відповідача.

При цьому суд враховує ту обставину, що умови кредитного договору позивачем в повному обсязі не виконані, а кредитор заперечував в суді вимоги позивача щодо визнання права власності за відповідачем на спірну квартиру та зміну зобов»язань по Кредитному договору №1343/ФКВ від 13.08.2007 року.

З огляду на викладене, вимоги за первинним та зустрічним позовом підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1520,00 грн., а з відповідача на користь позивача у розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 68-70,71 СК України, ст.ст. 11, 206, 208, 364, 368,370 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первинний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Розділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Mitsubishi Lancer 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 528 325, 62 грн.

В іншій частині первинного та зустрічного позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1520,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: