РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2065/15-ц

номер провадження 2/695/988/15

20 липня 2015 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Савенка В.Г.

при секретарі Бреус В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Синьооківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Синьооківської сільської ради Золотоніського району із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що 26.03.2014 року помер батько позивача ОСОБА_2, який за життя склав заповіт , посвідчивши його у Крупській сільській раді Золотоніського району 09.02.2006 року, за яким все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося він заповідав позивачу по справі. Після смерті батька позивача залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,7290 га. що розташована в Черкаській області, Золотоніського району Синьооківської сільської ради, та належала померлій ОСОБА_3, спадкоємцем якої за заповітом посвідченим у Синьооківській сільській раді Золотоніського району 27.01.1998 року був ОСОБА_2, який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Позивач по справі після смерті свого батька прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Золотоніської райдержнотконтори у встановленому законом порядку, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37786039 від 04.07.2014 року. Однак позивачу по справі у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку нотаріусом було відмовлено, оскільки державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя ОСОБА_3, видавався після смерті власника землі, а отже вона за життя не набула права власності на неї. За вказаних обставин позивач не має іншої можливості як звернутися до суду за захистом свого права на отримання спадкового майна.

В судове засідання позивач не зявилася, однак надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, на задоволені позову наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив до суду лист в якому зазначено, що Синьооківська сільська рада Золотоніського району позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу без участі свого представника.

Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-СР №098220 ОСОБА_3 померла 05.03.1999 року про що в Книзі реєстрації смертей зроблений відповідний актовий запис №3.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 5-29 ОСОБА_3 на підставі рішення ради народних депутатів отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2.7290 г., яка розташована на території Синьооківської сільської ради Золотоніського району.

Згідно заповіту від 27.01.1998 року ОСОБА_3, посвідченого секретарем Синьооківської сільської ради Золотоніського району, та зареєстрованим в реєстрі за №54, ОСОБА_3 все своє майно з чого б воно не складалося, що знаходиться в с. Синьооківка Золотоніського району Черкаської області заповідала ОСОБА_2

Як вбачається із довідки виданої виконкомом Синьооківської сільської ради від 10.01.2013 року №5 речі обіходу і вжитку померлої ОСОБА_3 з дня її смерті перейшли в користування ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вбачається судом, ОСОБА_3 отримала право на земельну частку (пай), однак вона не набула права власності на вказану земельну ділянку за свого життя.

Про те у відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України її право на вказану земельну ділянку увійшло до складу спадщини та перейшло каплі І.С. в порядку спадкування за заповітом.

Як вбачається із свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії І-СР №228704 ОСОБА_2 помер 26.03.2014 року, про що складено відповідний актовий запис №1.

Із свідоцтва про народження, серії ЯС №816228 вбачається, що позивач по справі капля О.І. є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

ОСОБА_5 витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про шлюб №1, виданий відділом ДРАЦС по Золотоніському району 25.11.2014 року вбачається, що позивач по справі змінила своє прізвища на ОСОБА_1 внаслідок одруження.

Згідно заповіту ОСОБА_2 складеного 09.02.2006 року засвідчений секретарем сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №10, вбачається, що ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було та з чого воно б не складалось заповідав позивачу по справі ОСОБА_1.

Таким чином судоми вбачається, що ОСОБА_2 заповів своє майно позивачу по справі як на те майно яке належало йому на момент смерті, так і на те майно на яке за законом він має право.

Позивач по справі прийняла спадщину, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №37786039 від 04.07.2014 року.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначенні у заповіті.

Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник садиби та земельних ділянок помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, тому позивачі не можуть отримати відповідні документи на право власності, а тому визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцями, які подали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином мають право на спадщину.

Відповідно до ст.. 15 та ст.. 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Керуючись вищевикладеним, ст. 212, 213, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Визнати право власності на земельну ділянку площею 2,7290 га. надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в Черкаській області, Золотоніський район, Синьооківська сільська рада та належала померлій 05 березня 1999 року ОСОБА_3, спадкоємцем якої за заповітом посвідченим у Синьооківській сільській раді Золотоніського району 27 січня 1998 року, реєстр №54 був ОСОБА_2 иСергійович, який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав, за ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом посвідченим у Крупській сільській раді Золотоніського району 09 лютого 2006 року, реєстр №10 після померлого 26 березня 2014 року ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом десяти днів.

Суддя Савенко В.Г.