У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до обслуговуючого кооперативу «Житлове об'єднання «Цементник», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, визнання протиправними та скасування рішення загальних зборів кооперативу і ордеру на жиле приміщення, визнання таким, що не набули і не мають права користування жилим приміщенням та реєстрації місця проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2000 року проживає у кімнаті АДРЕСА_3, в яке вона вселилась за згодою ТОВ «Цемент», що у подальшому перейменувалось в обслуговуючий кооператив «Житлове об'єднання «Цементник» (далі - кооператив «Цементник»), на підставі клопотанням ТОВ «Сфінкс». 1 березня 2004 року між нею і кооперативом «Цементник», де вона працювала з 2001 року по 2005 рік, укладено письмовий договір найму житлового приміщення на невизначений термін, відповідно до якого вона вселилась у вказане житлове приміщення. Рішенням загальних зборів членів кооперативу «Цементник» від 21 серпня 2013 року вирішено питання про надання ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_3 для проживання. 30 вересня 2013 року кооператив «Цементник» видав ОСОБА_4 з сім'єю і ОСОБА_5 ордер на право зайняття житлової площі кімнати АДРЕСА_3 та кімнати АДРЕСА_4. Зазначала, що вказані документи є незаконними, оскільки в спірному житловому приміщенні, кімнаті АДРЕСА_3, на законних підставах проживає вона.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги ОСОБА_3 просила усунути перешкоди у користуванні спірною кімнатою, визнати протиправними і скасувати рішення загальних зборів членів кооперативу «Цементник» про надання відповідачам спірної кімнати у гуртожитку та ордер, виданий на ім'я відповідачів на спірне жиле приміщення; визнати, що відповідачі не набули і не мають право на користування спірним жилим приміщенням та реєстрацію у цьому приміщенні, й визнати за нею право користування указаним житловим приміщенням у гуртожитку з видачею їй ордера та переукладенням договору найму жилого приміщення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування жилим приміщенням, яке знаходиться в гуртожитку в АДРЕСА_3. Визнано протиправним та скасовано рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Житлове об'єднання «Цементник» від 21 серпня 2013 року про надання ОСОБА_4 з сім'єю і ОСОБА_5 права зайняття житлової площі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 та кімната АДРЕСА_4, площею 19,8 і 20,1 кв. м. Визнано протиправним та недійсним ордер на житлову площу, виданий обслуговуючим кооперативом «Житлове об'єднання «Цементник» від 30 вересня 2013 року № 5 на право зайняття ОСОБА_4 з сім'єю ОСОБА_5 житлової площі в гуртожитку за указаною адресою. Визнано, що ОСОБА_4 не набула та не має права користування жилим приміщенням та реєстрації місця проживання за указаною адресою. Визнано, що ОСОБА_5 не набув та не має права користування жилим приміщенням та реєстрації місця проживання за указаною адресою. Визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, яке знаходиться в гуртожитку за указаною адресою, з правом реєстрації місця проживання; зобов'язано обслуговуючий кооператив «Житлове об'єднання «Цементник» видати ОСОБА_3 ордер на кімнату за указаною адресою з укладанням договору найму житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції у частині визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що не набули та не мають права користування житловим приміщенням і реєстрації місця проживання скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог ОСОБА_3 відмовлено. Рішення суду першої інстанції у частині визнання протиправними і скасування рішення загальних зборів та ордеру на жиле приміщення змінено. Викладено резолютивну частину рішення у цій частині позовних вимог у новій редакції: позов ОСОБА_3 до обслуговуючого кооперативу «Житлове об'єднання «Цементник», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсним рішення загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Житлове об'єднання «Цементник» від 21 серпня 2013 року, протокол № 6 у частині надання ОСОБА_4 права зайняття жилої площі 19,8 і 20,1 кв. м, кімнат АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 і визнано недійсним ордер від 30 вересня 2013 року на ім'я ОСОБА_4 на право зайняття із сім'єю з 2 осіб житлової площі у гуртожитку за вказаною адресою.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи повністю позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачка проживає у спірній кімнаті АДРЕСА_3 зазначеного вище гуртожитку на підставі договору найму житлового приміщення, який пролонговано, тобто на законних підставах. У зв'язку з цим кооператив не мав права виділяти зайняту нею кімнату іншим особам і такий ордер згідно вимог ст. ст. 58, 59 ЖК УРСР є недійсним. Оскільки позивачка набула право користування цією кімнатою, то суд зобов'язав кооператив видати їй ордер з укладанням договору житлового найму.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, вказавши також на те, що договір найму житлового приміщення між ОСОБА_3 та кооперативом недійсним не визнаний, жиле приміщення знаходилось у правомірному користуванні позивачки, тому спірна кімната надана відповідачам на жиле приміщення, яке не було вільним. При цьому суд скасував рішення районного суду в частині визнання відповідачів такими, що не набули права користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки ці вимоги не відповідають способам судового захисту та уточнив рішення суду з частині визнання недійсним рішення кооперативу та виданого ним ордера.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судоми установлено, що гуртожиток по АДРЕСА_3 належить на праві власності ТОВ «Цемент», на даний час - обслуговуючий кооператив «Житлове об'єднання «Цементник» (а.с. 17). Відповідне свідоцтво про реєстрацію права власності є чинним.

З березня 2000 року ОСОБА_3 проживає у кімнаті АДРЕСА_3 зазначеного гуртожитку за згодою ТОВ «Цемент», яке у подальшому перейменувалось в кооператив «Цементник», на підставі клопотанням ТОВ «Сфінкс».

Крім того, 1 березня 2004 року між позивачкою та кооперативом «Цементник», де вона працювала з 2001 року по 2005 рік, укладено письмовий договір найму вказаного житлового приміщення (а. с. 64). При цьому позивачка у гуртожитку не прописана (не зареєстрована), ордер не отримувала.

11 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернулась до кооперативу «Цементник» із заявою про вступ до кооперативу, проте рішенням загальних зборів членів цього кооперативу від 21 серпня 2013 року їй було відмовлено. Цим же рішенням (питання № 5) ОСОБА_3 було попереджено про виселення (а.с. 35).

Також судами встановлено, що рішенням загальних зборів членів кооперативу «Цементник» від 21 серпня 2013 року вирішено питання про надання ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_3 для проживання (а.с. 35). 30 вересня 2013 року кооператив «Цементник» видав ОСОБА_4 з сім'єю і ОСОБА_5 ордер на право зайняття житлової площі кімнати АДРЕСА_3 та кімнати АДРЕСА_4 (де вони раніше проживали) у гуртожитку за указаною адресою (а.с. 16).

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_3 на законних підставах проживає у спірній кімнаті гуртожитку, а тому ордер виданий на сім'ю ОСОБА_5 на зайняте приміщення, що згідно зі ст. 59 ЖК УРСР є підставою для визнання цього ордера, як і рішення кооперативу, недійсними.

Так, згідно з пунктами 11, 12 договору найму житлового приміщення між позивачкою та кооперативом він діє до моменту закінчення його виконання, а в разі коли жодна зі сторін не вимагає його припинення за 30 днів до кінця календарного року, то він вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік. Рішенням загальних зборів членів кооперативу «Цементник» від 21 серпня 2013 року ОСОБА_3 у зв'язку з систематичним порушенням умов договору було попереджено про виселення. У зв'язку з цим висновок суду про автоматичне пролонгування вказаного договору є передчасним і таким, що у порушення вимог ст. 212-214, 316 ЦПК України не належним чином мотивовано та оцінено у сукупності всіх доказів, наявних у справі.

При цьому ордер вважається виданим на зайняте приміщення, якщо на час видачі ордера особа, яка на цей час фактично в ньому проживає, займає його на законних підставах. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 червня 2015 року № 6-83 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, апеляційним судом не звернуто увагу на те, що ОСОБА_3 належить на праві власності в порядку приватизації квартира АДРЕСА_1 (а.с. 184), де згідно з договором найму жилого приміщення вона зазначена прописаною за цією адресою (а.с. 61) і їй же на підставі договору купівлі-продажу належить 140/1000 частин квартири АДРЕСА_2 (а.с. 183). Отже, висновок суду про визнання за ОСОБА_3 право користування кімнатою АДРЕСА_3 у гуртожитку є таким, що зроблений передчасно та без належної правової оцінки всіх доказів у справі, тобто не встановлено, де саме вона зберігає за собою право користування житлом.

Також, визнаючи за ОСОБА_3 право користування кімнатою АДРЕСА_3 у гуртожитку, суд не вказав на підставі яких норм матеріального права задовольнив ці вимоги, якщо виходив із того, що між сторонами склалися цивільно-правові договірні відносини найму жилого приміщення, які регулюються нормами ЦК України.

З цих же підстав передчасним є висновок суду про зобов'язання кооперативу «Цементник» видати позивачці ордер та укласти з нею договір житлового найму, оскільки згідно з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України діє принцип свободи договору і сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. При цьому ордер на жиле приміщення видається на підставі норм ЖК УРСР і таких норм права суд не навів.

Крім того, визнаючи недійсними рішення загальних зборів членів кооперативу «Цементник» та ордер, виданий на ім'я сім'ї ОСОБА_5 на зайняття кімнати АДРЕСА_4 у спірному гуртожитку, апеляційний суд не вказав, які права ОСОБА_3 порушені зайняттям ними цієї кімнати, якщо позивачка, за доводами позову та висновком суду, займає лише кімнату АДРЕСА_3 у цьому гуртожитку.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик