НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/2668/15
№ 2/183/1972/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юр'євої Т.І.,

секретар Хачатурова Е.Е.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що 20 лютого 2009 року між нею і відповідачем було укладено шлюб. Під час спільного життя у зареєстрованому шлюбі 25 06.2013 року вони придбали транспортний засіб, який зареєстрований на імя відповідача, а саме автомобіль НОМЕР_1. В даний час шлюбні відносини припинені, вони проживають окреме, згоди щодо користування і розпорядження спільно нажитим майном не досягнуто.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вона не заперечує, щоб він залишився у власності відповідача, а він сплатив їй компенсацію у розмірі ? частини його вартості.

Відповідно до висновку про ринкову вартість транспортного засобу від 26 травня 2015 року спірний автомобіль коштує 44330 грн., а відповідно ? частина складає суму 22 165 грн., яку позивачка просить стягнути з відповідача на її користь.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому вказує, що крім вищевказаного автомобіля, у період шлюбу вони придбали наступні речі:

- холодильник вартістю 5000 грн.,

- пральня машинка вартістю 1000 грн.,

- морозильна камера вартістю 4000 грн.,

- стіл вартістю 800 грн.,

- ліжко з матрацом вартістю 2200 грн.,

- комод вартістю 800 грн.,

- соковичавлювач вартістю 800 грн.,

- кухонний комбайн вартістю 600 грн.,

-мікрохвильова піч вартістю 2000 грн.,

-двері вартістю 300 грн.,

-хліб опічка вартістю 500 грн.,

-обігрівач вартістю 800 грн.,

-зварювальний апарат вартістю 1300 грн.,

-газонокосарка вартістю 1100 грн.,

-бензопила вартістю 800 грн.

Більшістю з цих речей зараз користується відповідачка.

Позивач по зустрічному позову просить поділити спільне нажите майно наступним чином: йому виділити автомобіль НОМЕР_1, а відповідачки - все вищевказані речі.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилась, письмово просить розглянути справу за її відсутності.

Представник позивачки за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов повністю, зустрічний позов не визнала, суду пояснила, що на даний час шлюб між подружжя Кулик розірваний, вказаний автомобіль є спільно нажитім майном подружжя Кулик, вона просить залишити автомобіль відповідачу, а на користь позивачки з відповідача стягнути ? частину його вартості, що складає 22 165 грн. По зустрічному позову пояснила, що ніяких речей, які вказані у зустрічному позові у ОСОБА_2В не мається. Вона просить позивачу по зустрічному позову відмовити, оскільки він не надав суду жодного доказу тому: яке саме майно, яким чином, в якому році вказані ним речі придбались сторонами, за які кошти, де воно знаходяться? Підстав для задоволення зустрічного позову немає.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, підтримав свій зустрічний позов, суду пояснив, що у шлюбі з ОСОБА_2 він знаходився з 2009 року. В період шлюбу у 2013 р. вони придбали автомобіль НОМЕР_1, яким зареєстрований на його імя і він їм користується. Автомобіль був придбаний на його кошти, які він збирав в період шлюбу, однак доказів цього немає. Він згоден сплатити ОСОБА_2 ? вартість вказаного автомобіля у сумі 22 165,00 грн. Шлюб з ОСОБА_4 розірваний на підставі рішення Новомосоковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року. Всі речі, які вказані у нього зустрічному позову придбалися в кредити, які укладала ОСОБА_2 на своє імя, деякі речі він придбав на ринку за свої кошти. Він не помятає коли і де оформлялися кредити на вказані ним речі. Морозильну камеру ОСОБА_2 вивезла з квартири ще у січні 2015 року, до припинення ними шлюбних відносин. У березні вони припинили шлюбні відносини. 23.04.2015 року ОСОБА_2 зі своїм сином вивезла з будинку, де вони проживали всі останні речі, які вказані у його зустрічному позові. В той час він був на роботі. Він 25.04.2015 року звернувся до ДІМ Новомосковського МВ ГУМВС України з заявою щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, але йому прийшов відповідь, що у даному випадку склалися цивільне правові відносини, і його заява передана в архів. Ніяких доказів придбання вказаного у його зустрічному позові майна у нього немає, ніхто із сусідів не погодився прийти до суду для підтвердження факту, що ОСОБА_2 вивезла вказані ним речі з будинку. Він звертався до ОСОБА_2 для обговорення цього питання, але вона сказала, що нічого не брала. Платити судові витрати він не згодний, тому що у нього не має грошей, його заробіток складає приблизно 1000 грн.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що 20 лютого 2009 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів у 2009 році лютого місяця 20 числа зроблено відповідний актовий запис за № 41 у Відділі РАЦСу по м. Новомосковську Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище Кулик.

Під час спільного життя у зареєстрованому шлюбі 25 06.2013 року подружжя Кулик придбали транспортний засіб, який зареєстрований на імя відповідача, а саме автомобіль НОМЕР_1, що підтверджується довідкою (карткою) Новомосковського МРЕВ.

Згідно висновку оцінювача ОСОБА_6 риночка вартість вказаного транспортного засобу на дату оцінки(26 травня 2015р.) складає 44 330 грн.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, яке придбано у період шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Аналогічна норма закріплена і у цивільному законодавстві. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Таким чином, автомобіль НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя Кулик, і кожний з них має право на ? частину вказаного автомобіля.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, сторони дійшли згоди в судовому засіданні, щоб вказаний автомобіль залишився у власності відповідача, а він сплатив позивачки грошову компенсацію у розмірі ? частини його вартості.

Суд вважає стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? вартість автомобіляНОМЕР_1 у сумі 22 165 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільне нажитого майна суд вважає відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач по зустрічному позову не надав суду жодного доказу тому факту, що вказані у зустрічному позові речі дійсно придбались подружжями Кулик у період шлюбу. Його пояснення в судовому засіданні щодо часу придбання речей, місту і способу придбання є приблизними і нічим не підтверджені, хоча суд неодноразове пропонував позивачу по зустрічному позову щодо необхідності надання доказів, оскільки відповідачка по зустрічному позову не визнає наявність цих речей. Висновок ДІМ Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровської області вказує на те, що між сторонами склалися цивільно-правові стосунки і цей висновок не несе ніяких доказових значень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Судовий збір сплачений позивачкою ОСОБА_2 підтверджується двома квитанціями.

Згідно зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В звязку с задоволенням позову ОСОБА_2, суд вважає стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 221, 65 грн.

Судові витрати позивачки повязані з проведенням оцінки спірного транспортного засобу. Договір №9 від 25.06.2015 року на виконання робіт по авто товарознавчому дослідженню, укладений між ОСОБА_2 і субєктом оцінюваної діяльності підприємцем ОСОБА_6, наданий до цього договору висновок про вартість спірного транспортного засобу на час складення експертизи, та квитанція про оплату ОСОБА_2 300 грн. за проведені роботи, свідчать про судові витрати та сума 300 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. позивачкою надана суду товарний чек від 10.06.2015 року і акт виконаних робіт від 10.06.2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджені граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних і адміністративних справ і зазначено. Що граничний розмір витрат, пов'язаний з правовою допомогою не повинен переверищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Відповідно до діючого на даний час законодавства розмір мінімальної заробітної плати складає 1218 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_1, яка надала правову допомогу, надала таки послуги: складання позовної заяви і представництво інтересів ОСОБА_2 в суді, складання запиту до МРЕВ, заява про забезпечення позову, уточнююча позовна заява, вона працювала в судових засіданнях 11.06.2015 року, 03.07.2015 р., 15.07.2015 р. Всього робочий час правової допомоги склав 2 години 45 хвилин. Таким чином, граничний розмір витрат на правову допомогу у справі складає 1339,80 грн. (40%* (2год.45 хв. х 1218 грн./год.). Тому з відповідача на користь позивачки підлягаю стягненню витрати на правову допомогу у сумі 1339,80 грн.

Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати: судовий збір у сумі 221 грн. 65 коп., витрати на оплату авто товарознавчого дослідження у сумі 300 грн., витрати на правову допомогу у сумі 1339 грн. 80 коп., а всього 1861 грн. 45 коп.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 60,71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 268 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,79, 84, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати автомобіль НОМЕР_1 визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? вартість автомобіляНОМЕР_1 у сумі 22 165 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір у сумі 221 грн. 65 коп., витрати на оплату авто товарознавчого дослідження у сумі 300 грн., витрати на правову допомогу у сумі 1339 грн. 80 коп., а всього 1861 грн. 45 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення, а особами, які не були присутні при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: