АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/2334/15 Головуючий І інстанції: Омельченко Н.І.
Справа № 643/7936/14-ц Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Хорошевський, Пшенічної Л.В.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус ОСОБА_6 про захист права власності, усунення від права на спадкування, виселення, встановлення факту належності документу,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила та просила захистити її право власності і рівних умов здійснення прав на частину квартири АДРЕСА_1 шляхом усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 06.01.2013 р., виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2, проживаючих без реєстрації, без надання іншого жилого приміщення, також встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2000 року, реєстраційний № 5-00-208311, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради від 21.04.2000 року № 5358 на імя ОСОБА_8, вирішити питання щодо судових витрат.

В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7, від шлюбу мають двох дітей, сина ОСОБА_9 і дочку ОСОБА_2, квартира АДРЕСА_1 була надана їм на сімю у 1975 році

ОСОБА_1 яка є їх донькою вийшла заміж, взяла прізвище чоловіка ОСОБА_2 і у 1986 р. народила дочку ОСОБА_10, яка також була зареєстрована у квартирі.

Спірна квартира була передана в спільну сумісну власність їй, її чоловікові ОСОБА_11, відповідачці ОСОБА_12 та онуці ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2000 року, реєстраційний № 5-00-208311, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради від 21.04.2000 року № 5358.

Згідно даних паспорту, виданого Московським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 05.02.2002 року, її прізвище вказано як ОСОБА_1, а в свідоцтві про право власності на житло її прізвище вказано як ОСОБА_13, у звязку з чим просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2000 року, реєстраційний № 5-00-208311, видане Центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради від 21.04.2000 року № 5358.

Її чоловік ОСОБА_11 помер 06.01.2013 р.

Рішенням Московського райсуду м.Харкова від 16.04.14 року встановлено факт проживанняоднією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнано, що вона та ОСОБА_7 весь час після розірвання шлюбу 07.12.73 року і до смерті останнього 06.01.13 року проживали однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу.

Після смерті чоловіка ОСОБА_7, їхня дочка ОСОБА_2 звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 за якою відкрита спадкова справа № 8/2013.

Померлий спадкодавець ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 був людиною похилого віку, за станом здоровя страждав на ряд хронічних захворювань, з 1996 р. переніс хірургічні операції, через які уникав фізичних навантажень, не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Через створені дочкою ОСОБА_2 неможливі умови для проживання за місцем своєї реєстрації у спірній квартирі, ОСОБА_11 з 2000 року до смерті, будучи людиною похилого віку, постійно проживав у садовому будинку садового товариства «Аеліта» Нововодолажського району Харківської області без комунальних зручностей. Тобто через тяжкі хвороби, фактично перебував в безпорадному стані.

ОСОБА_2, будучи дочкою ОСОБА_7 та розуміючи свій обовязок щодо надання допомоги останньому, свідомо не виконувала обовязок по наданню допомоги батькові, створила неможливі умови для його проживання у спірній квартирі, не пускала батька в квартиру, в звязку з чим він змушений був ночувати у сусідів, жодного разу не відвідувала батька в лікарнях та в садовому товаристві, отримувала її пенсію та пенсію батька якими розпоряджалася на свій розсуд.

Скориставшись відсутністю ОСОБА_14 та ОСОБА_7 у квартирі, відповідач ОСОБА_2 без їхньої згоди, як власників квартири, надала дозвіл на проживання в спірній квартирі без реєстрації двом чоловікам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, разом з ОСОБА_3 самочинно зайняла кімнату, в якій позивач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_7 займали.

Після смерті ОСОБА_7, вона повернулася жити до спірної квартири і вимушена проживати в самій маленькій кімнаті без балкону, яка заповнена меблями та речами ОСОБА_2

На цей час в спірній квартирі без її згоди, як співвласника квартири та без реєстрації постійно проживають двоє чоловіків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Проживання останніх у квартирі створюють несприятливі умови для її проживання та користування квартирою як для особи похилого віку. Відповідачі забороняють їй вільно користуватися усіма кімнатами та балконами в квартирі, перешкоджають користуватися кухнею, ванною, туалетом, примушують її постійно перебувати в одній маленькій кімнаті. Проживаючи в квартирі без реєстрації, відповідачі користуються всіма комунальними послугами, а відповідач ОСОБА_2 примушує її надавати гроші на оплату комунальних послуг.

Дії відповідача ОСОБА_2 повязані з подальшим отриманням спадщини після смерті ОСОБА_7 та дії проживаючих в квартирі без реєстрації відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушують її права передбачені ст.ст.317,319 ЦК України, тобто права власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення своїх прав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2015 року виправлено описки, допущені в посиланнях мотивувальної частини рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року на загальну нумерацію аркушів справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилається на те, що відмовляючи в частині позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_1 (як вказано в свідоцтві про смерть) ОСОБА_15, померлого 06 січня 2013 року, суд першої інстанції неповно зясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим позивачем доказам, що потягло за собою неправильне застосування матеріального права для усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо встановлення юридичного факту, суд необґрунтовано дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, в порушення норм п. 4 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу за її відсутності.

Учасники процесу, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причину неявки судову колегію не повідомили.

ОСОБА_1 позивач у справі є особою, що подала апеляційну скаргу на судове рішення, розглядом справи не цікавиться, в судові засідання з березня 2015 року не зявляється.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та їхніх процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду справи по суті.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, а також положень ст. 3031 ЦПК України щодо строку розгляду справи апеляційним судом та вимог ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, судова колегія визнала не явку позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заяву ОСОБА_1 про відкладення справи у звязку з неможливістю її явки в суд за станом здоровя, судова колегія вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки посилання останньої на стан здоровя не підтверджено належним чином. При цьому судова колегія приймає до уваги, що з такою заявою ОСОБА_1 звертається не вперше, без підтверджень поважності причини неявки.

У відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України судова колегія справу розглядає за відсутності учасників процесу, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам вказаного цивільного процесуального закону.

Розглядаючи спір, суд повно та всебічно зясував та встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами і законом, що ці правовідносини регулює.

Розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_5 відповідачів у справі.

ОСОБА_11 чоловік позивача ОСОБА_1, батько ОСОБА_2 та дідусь ОСОБА_5 помер 06 січня 2013 року.

Позивач та відповідачі зареєстровані в спірній квартирі АДРЕСА_1, разом з ним в квартирі проживають чоловіки ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_5 ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, суд виходив із того, що позивач не навела жодних переконливих доказів на обґрунтування позовних вимог, заявлених нею при зверненні до суду.

Так, наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що спадкодавець ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Висновок суду у цій частині є таким, що погоджується з вимогами ч. 5 ст. 1224 ЦК України та розясненнями Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як зазначено у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду,

допомоги та піклування.

Правильно суд дійшов висновку щодо безпідставності позовних вимог про виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, оскільки останні є членами сімї своїх дружин. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є власниками спірної квартири, проживають однією сімєю.

Судова колегія погоджується з висновком суду щодо вимог позивача про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2000 року, реєстраційний № 5-00-208311, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Харківської міської ради від 21.04.2000 року № 5558 на імя ОСОБА_13 - вони не підлягають задоволенню, оскільки встановлення такого факту не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а розглядається в порядку окремого провадження і позивач не позбавлена права звернутися до суду із заявою про встановлення даного факту.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість і достовірність наданих сторонами доказів у їх сукупності, а також виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, у відповідності до вимог п. 3 ст. 215 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими ОСОБА_1 обґрунтувала позовні вимоги, правильно застосував зазначені в судовому рішенні нормативно-правові акти.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -