Справа № 738/2002/14-ц року
№ провадження 4-с/738/3/2015
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2015 року

місто Мена Чернігівської області
Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi:
судді Волошиної Н.В.,
секретаря судового засідання Костюка І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 і начальника Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернулося до суду із скаргою на на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві ОСОБА_1 і начальника Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві ОСОБА_2. Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у вищезазначеному відділі перебуває виконавчий лист за № 2/738/324/2014, виданий 02 вересня 2014 року Менським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВБР» 38270,36 грн. боргу. Постановою державного виконавця від 16 жовтня 2014 року було відкрито виконавче провадження, та надано боржнику строк на самостійне виконання виконавчого документу. В наданий строк боржник не сплатив суму боргу за виконавчим листом. Запити заявника до відділу ДВС щодо надання інформації про стан виконавчого провадження залишились без відповіді. Заявник, скориставшись правом, як сторони виконавчого провадження, за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, згідно з якими, на думку заявника, не вбачається здійснення державним виконавцем виконавчих дій. Заявник просить визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві ОСОБА_1 і начальника Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві ОСОБА_2 по невиконанню рішення Менського районного суду Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВБР» 38270,36 грн. боргу, зобовязати посадові особи Відділу ДВС Печерського РУЮ у місті Києві провести виконавчі дії для повного, своєчасного і неупередженого виконання судового рішення у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та постановити окрему ухвалу у відношенні посадових осіб вищезазначеного відділу, для направлення її до керівництва відповідного органу ДВС вищого рівня щодо вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, та до правоохоронних органів щодо вирішення питання про притягнення їх до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів, передбачених ст. 367 та ч.2 ст.382 КК України.

Представник заявника, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі.

Заінтересовані особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі статтею 386 ЦПК неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги, заяви чи подання.

Оскільки заінтересована особа проігнорувала вимоги суду, не виконала запит про надання матеріалів виконавчого провадження та ухвалу суду про витребування доказів, та враховуючи, що суд обмежений у строках для розгляду справ даної категорії, суд прийшов до висновку про розгляд скарги на підставі наявних у справі даних та доказів.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано положеннями статті 383 ЦПК України, згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором в сумі 37 891,45 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» 378,91 грн. судового збору.

02 вересня 2014 року Менським районним судом Чернігівської області на виконання вказаного рішення видані виконавчі листи, які ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» предявлені до виконання до ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 167).

За заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження постановами старшого державного виконавця Білоуса О.О. від 16 жовтня 2014 року були відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» 37 891,45 грн. та 378,91 грн. (а.с.109, 110).

Відомості про обєднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття провадження.

На час розгляду справи у суді виконавче провадження не завершене, що є порушенням вказаної норми закону, будь-яких доказів щодо відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження заінтересованою особою суду не надано.

За приписами статті 32 Закону України "Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є :1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до п. 5.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 865/4158 від 12 грудня 1999 року звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Здійснюючи виконавчі дії у межах виконавчого провадження державний виконавець 16 жовтня 2014 року направив запити до Державної податкової служби України з метою перевірки номерів рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах та отримання доходів боржником; до Пенсійного Фонду України з метою отримання інформації про місце роботи боржника; до Державної реєстраційної служби про зареєстровані права власності, інші речові права, про обтяження речових прав та про іпотеки; 28 жовтня 2014 року та 21 листопада 2014 року до УДАІ м. Києва про наявність зареєстрованих транспортних засобів, належних на праві власності боржнику.

Проведеними виконавчими діями було встановлено, що у боржника відсутнє нерухоме майно, за ним не зареєстровано транспортних засобів, не встановлено місце його роботи; за повідомленням ДПС України на імя боржника відкриті рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим державним виконавцем на адресу банку 18 грудня 2014 року були направлені платіжні вимоги про списання коштів, у виконанні яких відмовлено у звязку із відсутністю коштів на рахунках боржника.

19 березня 2015 року державним виконавцем складено акт про виїзд державного виконавця за місцем проживання боржника з метою виявлення майна у боржника, проте АДРЕСА_1 ні боржника, ні належного йому майна не було виявлено.

18 травня 2015 року державний виконавець виніс постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про арешт коштів боржника (а.с. 139-142), тобто вчинив вказані виконавчі дії поза межами встановленого законом строку проведення виконавчих дій.

На підставі наявних у справі даних та доказів, суд приходить до висновку, що державним виконавцем примусові виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», здійснені не у повному обсязі, що призвело до істотного порушення прав стягувача у виконавчому провадженні.

Як вбачається із заяви про відкриття виконавчого провадження ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» просив виявити майно, яке належить боржнику, шляхом надсилання запитів, окрім вказаних вище органів, ще й до нотаріальної контори, органу земельних ресурсів, відділу архітектури, що не було зроблено державним виконавцем. Отже, державним виконавцем не в повній мірі вживались заходи щодо встановлення майна боржника та його вилучення для подальшої реалізації.

Також державним виконавцем не зясовувалося питання наявності та вилучення готівки, наявності акцій; не встановлено місце роботи боржника для утримань із заробітної плати, не виносилися постанови про застосування до боржника приводу через органи внутрішніх справ, боржник не притягувався до відповідальності, передбаченої законом за невиконання рішення суду.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника, а у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, державний виконавець організовує примусове виконання згідно встановлених для нього прав та обовязків. Проте таких звернень державним виконавцем здійснено не було, не було вжито й інших заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника, оскільки з наявних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник не зявився за викликом до державної виконавчої служби, за місцем проживання відсутній; про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні свідчить не виконання ним вимоги державного виконавця, не надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Також обґрунтованими є доводи скарги щодо невнесення та несвоєчасного внесення державним виконавцем відомостей до Єдиного Державного реєстру виконавчих проваджень, оскільки це позбавляє права стягувача знайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Будь-яких доказів на спростування доводів скарги в цій частині заінтересованою особою суду не надано.

Водночас з тим, суд вважає необґрунтованими доводи скарги в частині не направлення рекомендованими листами копій документів виконавчого провадження заявнику, оскільки відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження надсилаються виключно ті документи виконавчого провадження, які відповідно до закону державний виконавець зобовязаний довести їм до відома, а за умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. На підтвердження доводів скарги про надання згоди на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, заявником не надано належних доказів, у матеріалах справи такі докази також відсутні.

Крім того, відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії.

Приписами статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Суду не надано належних та допустимих доказів, що начальником органу державної виконавчої служби здійснювався реальний контроль за станом виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу, суд виходить з того, що начальник та державний виконавець ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві, виконуючи зазначене судове рішення, діяли не у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та допустили порушення порядку та неповноту виконання судового рішення, передбаченого вищезазначеним Законом.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали відповідно до ст.211 ЦПК України, оскільки в діях посадових осіб не вбачається ознак кримінального правопорушення або підстав для дисциплінарної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 і начальника Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 і начальника Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 по невиконанню рішення Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2014 року у частині невиконання всіх необхідних дій для звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника.

Зобов`язати старшого державного виконавця Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 і начальника Відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 виконати всі необхідні дії для звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, вжити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для своєчасного та повного виконання рішення Менського районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2014 року.

В задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Волошина