У х в а л а

11 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна та Лічман Інна Миколаївна, про визнання договорів дарування земельної ділянки недійсними, витребування майна від добросовісного набувача та поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 8 червня 2001 року вона перебувала зі ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2010 року розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуто майно: автомобіль марки LEXUS GX 300, 2002 року випуску, земельна ділянка, металевий контейнер, розташований на торговому місці АДРЕСА_2 на другому контейнерному майданчику ТОВ «Промтоварний ринок». Крім того, ними було набуто автомобіль марки LEXUS GX 470, 2006 року випуску, та автомобіль марки TOYOTA, 2001 року випуску, які були ОСОБА_5 зняті з обліку для продажу без її згоди та відома.

Оскільки вони не дійшли згоди щодо поділу вказаного майна, позивачка просила, визнати за нею право власності та виділити їй: автомобіль марки LEXUS GX 300, 2002 року випуску; земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності та виділити йому: автомобіль марки LEXUS GX 470, 2006 року випуску; автомобіль марки TOYOTA, 2001 року випуску, металевий контейнер, розташований на торговому місці АДРЕСА_2 на другому контейнерному майданчику ТОВ «Промтоварний ринок».

У подальшому ОСОБА_4 доповнила свої позовні вимоги та просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2117 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та його матір'ю - ОСОБА_11, посвідченого приватним нотаріусом Лічман І.М. 17 червня 2009 року за № 4328; визнати недійсним договір дарування цієї ж земельної ділянки, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. 20 листопада 2009 року за № 13556; витребувати спірну земельну ділянку від ОСОБА_7, оскільки вона вибуло з її володіння не з її волі.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 8 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. У порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя визнано право власності за ОСОБА_4 та виділено їй автомобіль марки LEXUS GX 300, 2002 року випуску. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2015 року рішення районного суду скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання правочинів недійсними та витребування майна від добросовісного набувача та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано договір дарування земельної ділянки, площею 0,2117 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 17 червня 2009 року між к ОСОБА_5 та ОСОБА_6, частково недійсним у частині дарування 1/2 частини вказаної земельної ділянки. Витребувано 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2117 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від добросовісного набувача - ОСОБА_7 У порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_4 право власності та виділено їй 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У серпні 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року.

У заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу касаційного суду та залишити в силі рішення апеляційного суду, на підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статті 65 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) та частини четвертої статті 720 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції статті 65 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) та частини четвертої статті 720 ЦК України заявник посилається на судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року, 21 січня 2015 року, 8 жовтня 2014 року, 11 грудня 2013 року, 12 лютого 2014 року, 18 березня 2015 року та ухвалу Верховного Суду України (постановлену в порядку касаційного розгляду) від 14 лютого 2007 року, де, на її думку, судами касаційної інстанції неоднаково застосовано норми матеріального права.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Перевіривши наведені в заяві ОСОБА_4 доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договорів дарування спірної земельної ділянки недійсними, її витребування та визнання права власності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що відповідно до частини четвертої статті 720 ЦК України та статті 65 СК України позивачкою було надано ОСОБА_5 генеральну довіреність на вчинення від її імені та на його розсуд будь-яких договорів цивільно-правового характеру щодо всього її майна, яке є у її власності та буде у її власності у майбутньому, яку суд розцінив як письмову згоду позивачки на відчуження її частини майна, тому сторони за договором спірної земельної ділянки мали всі необхідні повноваження на укладення таких договорів та діяли відповідно до норм чинного законодавства. Отже, майно не вибувало поза її волею.

Разом із тим в судових рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року, 21 січня 2015 року, 8 жовтня 2014 року, 11 грудня 2013 року, 12 лютого 2014 року, 18 березня 2015 року та ухвалі Верховного Суду України (постановлену в порядку касаційного розгляду) від 14 лютого 2007 року, які надані заявником для порівняння, касаційний суд визнаючи договір купівлі-продажу недійсним, виходив з того, що відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також стосовно цінного майна, потрібна письмова згода другого з подружжя, а така згода ним не надавалась, отже майно вибуло поза його волею.

Таким чином, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин неоднаково застосував норми матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Оскільки зі змісту наведеного судового рішення та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини, у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 360 ЦПК України колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна та Лічман Інна Миколаївна, про визнання договорів дарування земельної ділянки недійсними, витребування майна від добросовісного набувача та поділ майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Сімоненко В.М.
Гуменюк В.І. Сенін Ю.Л.