АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3748/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/777/15 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ТНЕУ ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Тернопільського національного економічного університету на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського національного економічного університету про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТНЕУ про відшкодування 18900 грн. матеріальної та 45000 грн. моральної шкоди.

06 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ТНЕУ на її користь моральну шкоду в розмірі 65 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Тернопільського національного економічного університету на користь ОСОБА_1 3 691 грн. понесених витрат на оренду житла, 3 483,44 грн. понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та 5 000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто із Тернопільського національного економічного університету на користь ОСОБА_1 458,80 грн. сплаченого позивачем судового збору.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТНЕУ просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що долучені позивачкою копії договорів оренди квартири від 01.11.2011 року та від 01.08.2012 року не доводять факт її проживання в цих квартирах та понесених нею витрат. Наголошує на тому, що в копіях квитанцій про оплату комунальних послуг платником вказана ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а не ОСОБА_1 Вказує на те, що позивачкою не надано доказів, які б підтверджували неправомірне рішення, дію чи бездіяльність відповідача, та наявність його вини. Висновок лікаря-психіатра ОСОБА_6 щодо наявності заподіяної ОСОБА_7 моральної шкоди вважає недопустимим доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши його розмір до 65 000 грн., обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки розміру завданих їй моральних страждань.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ТНЕУ ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, апеляційну скаргу ТНЕУ частково задовольнити.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці неправомірними діями відповідача, які полягали в спричиненні їй перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку, завдано майнової шкоди в розмірі понесених нею витратах на оренду житла, оплату наданих їй житлово-комунальних послуг в орендованому житлі та моральної шкоди, розмір якої був визначений з урахуванням обставин справи, тривалості душевних страждань, їх обсягу та характеру.

Колегія суддів вважає, що з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна, оскільки висновок щодо встановленого розміру спричиненої позивачці майнової шкоди є недоведеним в частині понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що в силу ст. 309, ч. 1, п. 3 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року позов ОСОБА_1 до ТНЕУ про усунення перешкод у користуванні кімнатою в гуртожитку задоволено.

Зобов'язано ТНЕУ надати можливість ОСОБА_1 вільного доступу до кімнати № 126 гуртожитку № 3 ТНЕУ по вул. Львівська, 3 у м. Тернопіль з метою проживання у вказаній кімнаті. Зобов'язано ТНЕУ видати ОСОБА_1 перепустку встановленого взірця для вільного доступу до вказаної кімнати гуртожитку з метою проживання у ній.

У задоволенні зустрічного позову ТНЕУ до ОСОБА_1 про виселення із кімнати гуртожитку - відмовлено.

Відповідно до ст. 61, ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Вищезазначеним рішенням установлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку поселена в кімнату № 126 гуртожитку № 3 ТНЕУ по вул. Львівська, 3 у м. Тернопіль у зв'язку із працевлаштуванням у відповідача. У кімнаті проживала з 1986 року. Власного житла не має.

З 25.02.2011 року відповідачем їй чиняться перешкоди в доступі до займаної нею кімнати та проживанні в ній.

Такі дії відповідача суд визнав неправомірними.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою № 126 гуртожитку № 3 ТНЕУ по вул. Львівська, 3 у м. Тернопіль.

Ухвалою апеляційного суду від 29 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року вищевказане рішення залишено без змін.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 липня 2014 року установлено, що позивачка з липня 2012 року не проживає у студентському гуртожитку № 3 без поважних причин.

Апеляційним судом установлено, що постановою державного виконавця від 31.08.2012 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року в звязку з тим, що згідно з актом державного виконавця від 31.07.2012 року згадане рішення виконане в добровільний термін.

В силу вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 47, ч. 3 Конституції України, ст. 311,ч.3 ЦК України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини ( цивільні відносини) (ст.1,ч.1 ЦК України).

Право на недоторканість житла відноситься до видів особистих немайнових прав фізичної особи ( ст. 270,ч.1 ЦК України).

За змістом ст.ст. 22,ч.ч.1,2,п.1; 23,ч.ч.1,2,п.2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно зі ст. 1166,ч.ч.1,2 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналізуючи встановлені обставини і наведені вимоги закону, колегія вважає мотивованим висновок суду про те, що неправомірними діями відповідача, якими було порушено особисті немайнові права позивачки, зокрема, право на недоторканість житла (ст. ст. 270, 311,ч.4 ЦК України), їй була спричинена майнова шкода у вигляді витрат на вимушену оренду житла.

На підставі наявних у справі доказів судом правильно визначено розмір понесених витрат по оплаті за оренду житла в сумі 3 691 грн. згідно з договором оренди житла, укладеного між позивачкою і ОСОБА_8 01.11.2011 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про перерахування цієї суми на картковий рахунок орендодавця ОСОБА_8

Колегія не приймає до уваги посилання апелянта ТНЕУ на недоведеність призначення перерахованих позивачкою на картковий рахунок орендодавця ОСОБА_8 коштів, оскільки спірні кошти були перераховані під час дії договору оренди житла, а тому суд підставно визнав їх орендною платою. Будь-яких доказів про те, що спірні кошти мали інше призначення відповідачем не подано, а судом не здобуто.

Разом з тим, висновок суду щодо відшкодування позивачці вартості житлово-комунальних послуг за згаданим договором оренди житла та договором оренди, укладеним між позивачкою та ОСОБА_9 01.08.2012 року, є таким, що не відповідає зібраним у справі доказам.

Згідно зі ст. 810, ч. 1 ЦК Україна за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Як убачається з договорів оренди та квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, власниками квартир, які були предметом договору оренду, є різні особи, а саме:

власником квартири АДРЕСА_1 у квитанції про сплату комунальних послуг зазначена ОСОБА_4, а в договорі- Коваль Р.П.;

-власником квартири АДРЕСА_2 у квитанції про сплату комунальних послуг зазначена ОСОБА_5, а в договорі - ОСОБА_9

Виходячи з наведеного, колегія вважає недоведеним висновок суду про понесення позивачкою витрат на оплату комунальних послуг за двома договорами оренди житла.

Крім того, договір оренди від 01.08.2012 року між позивачкою і ОСОБА_9 був укладений після поновлення прав позивачки на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від від 22.03.2012 року, яке було виконане згідно з актом державного виконавця від 31.07.2012 року в добровільний термін.

Колегія погоджується з висновком суду щодо визначеного судом розміру відшкодування позивачці моральної шкоди з урахуванням обставин справи, засад розумності та справедливості.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала через неможливість потрапити у власне помешкання, користуватись власними речами, порушення звичного способу життя, тривалістю вимушених змін у її житті.

Доводи апеляційної скарги ТНЕУ щодо недоведеності неправомірності дій відповідача є безпідставними, оскільки спростовуються рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2012 року.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів уважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши розмір стягуваної з ТНЕУ на користь ОСОБА_1 майнової шкоди з 3 691 грн. понесених витрат на оренду житла і 3483, 44 грн. понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг лише до понесених витрат на оренду житла в сумі 3 691 грн.

На підставі ст.ст.1, 22, 23, 270, 311, 810, 1166, 1167, 1172 ЦК України, та, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 57, 58, 307, ч. 1, п. 3; ст. 309, ч. 1, п. 3; 313; 314; 316; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Тернопільського національного економічного університету задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року змінити.

У частині стягнення із Тернопільського національного економічного університету на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди зменшити її розмір до 3 691 грн. понесених витрат на оренду житла.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10