АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Соколової В.В., Шахової О.В.

при секретарі - Стегній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києвіапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 748 116,43 грн. за прострочення виконання зобов'язань за договором позики, укладеного між сторонами 23.05.2014 р. з внесеними змінами та доповненнями від 06.06.2014 р., а також з заявою про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.04.2015 р. заяву задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Виконання ухвали покладено на Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві.

07.05.2015 р. ОСОБА_1 звернулася з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 29.04.2015 р., посилаючись на те, що суд не звернув увагу на те, що договори позики та іпотеки були розірвані внаслідок повного виконання нею своїх зобов'язань, що підтверджується письмовими доказами.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.06. 2015 р. у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Справа №756/4960/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9570/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
До Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1просив зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про скасування заходів забезпечення позову вжитих відповідно до ухвали від 29.04.2015 р., посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказував на те, що суд не урахував, що договір позики та договір іпотеки були розірвані внаслідок повного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором позики, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 11.03.2015 р. та нотаріально посвідченими договорами про розірвання договору позики та про розірвання договору іпотеки.

Крім того вважав, що суд не звернув увагу на те, що в договорах про розірвання договору позики та договору іпотеки зазначено, що підписання зазначених договорів є підтвердженням факту відсутності претензій у сторін, а тому відсутні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка не є предметом спору.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема у спосіб накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи убачається, що 23.05.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики. Договором №1 від 06.06.2014 р. до договору позики внесено зміни та доповнення, відповідно до яких, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 500 000,00 грн. строком з 23.05.2014 р. по 01.07.2014 р.

23.05.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на забезпечення виконання договору позики укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, договором №1 від 06.06.2014 р. до нього внесено зміни та доповнення.

11.03.2015 р. між сторонами укладено договір про розірвання договору позики та договір про розірвання договору іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу прострочення ОСОБА_1 виконання грошового зобов'язання за договором позики, а тому застосовуючи саме такий вид забезпечення позову, як арешт належного відповідачеві нерухомого майна, суд мав обґрунтовані підстави вважати, що невжиття такого виду забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про безпідставність заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 748 116,43 грн. за прострочення виконання зобов'язань за договором позики не є переконливими, оскільки такі твердження стосуються обґрунтованості позовних вимог (їх безпідставності) по суті спору, що не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції і не спростовують посилань позивача та висновків суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку відчуження належного відповідачці нерухомого майна.

Ухвалу про забезпечення позову від 29.04.2015 р. ОСОБА_1 не оскаржувала.

Зважаючи на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 151, 152, 154, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: