03 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
26 травня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 16 листопада
2002 року по 16 липня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ними було придбано наступне майно: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; домоволодіння АДРЕСА_3; автомобіль Mercedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1, на 1/2 частину АДРЕСА_2, на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3, стягнути з ОСОБА_5 на свою користь компенсацію вартості 1/2 частини вартості автомобіля Mercedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 79 477 грн 50 коп. та судові витрати.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступне майно: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; домоволодіння АДРЕСА_3 та автомобіль Mercedes - BENZ VITO, держаний номерний знак НОМЕР_1. Розподілено спільне майно між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частках за кожєним. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,8 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м, що складається з: 1-ї кімнати 11,9 кв. м, 2-ї кімнати 7,8 кв. м, 3-ї кімнати 15,5 кв. м, кухні площею 9,5 кв. м, коридору площею 9,8 кв. м, вбиральні площею 4,4 кв. м, балкону І площею 0,7 кв. м, лоджії II площею 1,2 кв. м. Іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 залишено у власності ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 31,1 кв. м, житловою площею 14,0 кв. м, та яка складається з: 1-ї кімнати площею 14,0 кв. м, кухні площею 5,9 кв. м, коридору площею

7,2 кв. м, вбиральні (поєднаної) площею 2,9 кв. м, балкону І площею

0,7 кв. м, лоджії II площею 1,2 кв. м. Іншу Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 залишено у власності ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3, до складу якого входять: А-1 -житловий будинок загальною площею 71,1 кв. м; веранда площею 15,9 кв. м; козирок; гараж площею 22,1 кв. м, літня кухня площею 7,2 кв. м; сарай площею 15,8 кв. м; баня площею 13,3 кв. м; туалет площею 1,0 кв. м; хвіртка 1,0 кв. м; ворота

5,8 кв. м; мостіння 9,2 кв. м. Іншу Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3 залишено у власності ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки спірне майно подружжя придбано в період шлюбу, а тому в силу ст. ст. 60, 69 СК України майно є спільним, та таким, що підлягає поділу між сторонами.

Судами встановлено, що з 16 листопада 2002 року по 16 липня

2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу в сторін народились діти: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу ними було придбано наступне майно: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; домоволодіння АДРЕСА_3; автомобіль Mercedes-Benz Vito, державний номерний знак НОМЕР_1.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно розʼяснень викладених в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суди попередніх інстанцій встановили, що спірне майно сторонами було придбано за спільні кошти в період шлюбу, а тому суди дійшли правильного висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірне нерухоме майно, визнання за кожним по 1/2 частині спірного майна та його поділ по 1/2 частини кожному.

Крім того, суди дійшли правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, оскільки встановили, що частину коштів від продажу спірного автомобіля відповідач позивачу не передавав.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від

07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик Н.А. Горелкіна