Справа № 127/4622/15-ц Провадження № 22-ц/772/1884/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Жданкіна В.В.

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 року,

В с т а н о в и л а:

У березні 2015 року КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Позов мотивовано тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідач станом на 15.02.2015 року заборгував за наданні послуги 13 498,82 грн., 3178,63 грн. інфляційних витрат та 960,68 грн. - 3% річних, в звязку з чим позивач терпить матеріальні збитки. Просив суд стягнути вище зазначену суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13, п/р № 001, ПАТ «Банк» Київська Русь, МФО 319092, ), заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 10 603, 26 грн., (девятсот тисяч шістсот три гривні 26 коп.). В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» подало апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального права просить оскаржуване рішення скасувати. Апеляційну скаргу мотивує тим, що при розгляді вище зазначеної справи судом помилково застосовано строк позовної давності тривалістю в три роки. В ході судового розгляду представником позивача заявлялось клопотання про визнання причини пропуску строку для звернення до суду поважними та їх поновлення, оскільки КП Вінницька міська рада «Вінницяміськтеплоенерго» не володіє інформацією щодо власника квартири, а тому отримує дану інформацію від самого власника. Відповідач зобовязаний не пізніше 20-го числа кожного місяця вносити плату за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Однак останній даного обовязку не виконував. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_3 не здійснюючи оплату за спожиті послуги, ухиляється від покладеного на нього обовязку, чим завдає збитки Підприємству.

В судовому засіданні апеляційного суду 06.07.2015 року представник позивача подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав, в судове засідання 13.07.2015 року представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що оскільки позивачем було предявлено судовий наказ 06.12.2013 року (який в подальшому скасовано ухвалою Вінницького міського суду від 04.12.2014 року), то борг, з урахуванням строку позовної давності тривалістю 3 роки, слід стягнути за період з грудня 2013 року в розмірі 10 603 грн. 26 коп.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та винесений з невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, рішення суду не містить розрахунків та мотивів з яких суд визначив саме такий розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України Про житлово-комунальні послуги .

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, що не заперечується сторонами та підтверджено довідкою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (а.с.5);

19.12.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 10 493 грн. 70 коп. за період з серпня 2010 року по серпень 2013 року. Вказаний судовий наказ скасовано ухвалою Вінницького міського суду від 04.12.2014 року за заявою боржника (а.с.6);

16.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по отриманих послугах з теплопостачання та гарячого водопостачання і за період, за який було видано судовий наказ ( з серпня 2010 року по серпень 2013 року), так і за період з вересня 2013 року по лютий 2015 року включно ( звязку з тим, що відповідач не проводив будь-яких проплат), визначивши загальний розмір заборгованості в сумі 13 498 грн. 82 коп. (оборотна відомість по особовому рахунку а.с.3).

Отже, по судовому наказу від 19.12.2013 року було стягнуто заборгованість в розмірі 10 493 грн. 70 коп. за період з серпня 2010 року по серпень 2013 року ( з заявою про видачу судового наказу позивач звертався 06.12.2013 року), а за період з вересня 2013 року по січень 2015 року включно заборгованість за спожиті послуги склала 3005 грн. 12 коп..

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.14).

Суд першої інстанції, визначаючи період, за який слід стягнути заборгованість, з урахуванням строку позовної давності, вказав, що початком такого строку слід взяти час звернення з заявою про видачу судового наказу: грудень 2013 року. Однак такий висновок суду є невірним та спростовується наступним:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. (ОСОБА_5 правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214 цс14).

Отже, видача судового наказу в грудні 2013 року перервала строк позовної давності щодо вимог позивача до відповідача. Подальше скасування судового наказу в грудні 2014 році не свідчить про те, що строк позовної давності повинен відраховуватись з дня предявлення позову позивачем. Зважаючи на те, що заява про видачу судового наказу була подана КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в грудні 2013 року, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожиті послуги за період з грудня 2010 року по серпень 2013 року включно (в межах заявлених вимог) в розмірі 5 407 грн. 72 коп., яку суд визначає, виходячи з Оборотної відомості на а.с.3.

Окрім того, підлягає стягненню з відповідача і заборгованість за період з вересня 2013 року по січень 2015 року включно (в межах заявлених вимог) в сумі 3005 грн. 12 коп., оскільки ці вимоги заявлені позивачем після видачі судового наказу за період, що не перевищує встановлений законом строк позовної давності .

Таким чином, з урахуванням подачі заяви про видачу судового наказу, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з грудня 2010 року по січень 2015 року включно в розмірі 8 412 грн. 84 коп.

Крім вимог про стягнення основної заборгованості, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України 3 % річних, що становить 960 грн. 68 коп. за період з грудня 2012 року по січень 2015 року включно та інфляційних втрат за цей же період, що становить 3 178 грн. 63 коп..

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. (Правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року по справі № 6-68 цс12).

Тому вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підставними. Однак, зважаючи на заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.14), те, що позивач звернувся до суду з позовом в березні 2015 року, вказані суми підлягають стягненню за період з березня 2012 року по січень 2015 року (в межах заявлених вимог), а саме: 942 (девятсот сорок дві) гривні 90 коп. 3% річних за період з березня 2012 року по січень 2015 року включно, 3 163 грн. 71 коп.(три тисячі сто шістдесят три гривні 71 коп.) втрат від інфляції за період з березня 2012 року по січень 2015 року включно.

Враховуючи ціну позову, на підставі ст. 88 ЦПК країни, судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача 243 грн. 60 коп. документально підтверджених понесених судових витрат (а.с.1), рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід залишити без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове:

Позовні вимоги Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13, п/р № 001, ПАТ «Банк» Київська Русь, МФО 319092, ), заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання станом на лютий 2015 року включно в розмірі 8 412 грн. 84 коп. грн., (вісім тисяч чотириста дванадцять грн.. 84 коп.), 942 (девятсот сорок дві) гривні 90 коп. 3% річних за період з березня 2012 року по січень 2015 року включно, 3 163 грн. 71 коп.(три тисячі сто шістдесят три гривні 71 коп.) втрат від інфляції за період з березня 2012 року по січень 2015 року включно, а всього 12 519 грн. 45 коп. (дванадцять тисяч пятсот девятнадцять гривень 45 коп.).

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2015 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, на рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_5

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

З оригіналом згідно: ОСОБА_5