Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/294/15-ц

Провадження № 2/752/2195/15

18.06.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору в частині недійсним,-

встановив:

в січні 2015 року ОСОБА_1.(далі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ПАТ «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі - відповідач)про визнання договору в частині недійсним, при цьому пояснивши наступне.

26 лютого 2009 року між ОСОБА_1 як позичальником та ПАТ «Старокиївський банк» як кредитором було укладено Кредитний договір № 02/980/К/011, відповідно до умов якого ПАТ «Старокиївський банк» надав та ОСОБА_1 отримав кошти кредиту у сумі 5488906,73 грн. Разом з цим позивач зобов'язався повернути кошти кредиту і сплатити проценти за користування ним в термін по 03 червня 2014 року згідно Кредитного договору № 02/980/К/011 і Додаткової угоди № 8 від 04 червня 2013р. При цьому згідно п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/К/011 позивач як позичальник зобов'язався дотримуватися умов цього договору. В наступному позивач прострочив оплату кредиту та не сплатив проценти за користування ним у визначений термін, чим порушив п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/К/011. Разом з цим, згідно п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 у випадку порушення позивачем як позичальником вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору, останній сплачує штраф у сумі п'ять процентів від суми кредиту за кожний випадок. У зв'язку із наведеним ПАТ «Старокиївський банк» було нараховано позивачу до оплати штраф у сумі 274445,34 грн. В свою чергу позивач зазначив, що суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин і принципам справедливості, розумності та добросовісності, встановлює істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін положення п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 щодо оплати позивачем штрафу в сумі п'ять процентів від суми кредиту за кожний випадок порушення останнім вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору. При цьому позивач пояснив, що стосовно вказаного пункту договору йому відповідач не надав повну, своєчасну та достовірну інформацію, у зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості оцінити для себе можливі негативні наслідки. На підставі викладеного позивач просив суд визнати недійсним п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 від 26 лютого 2009 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити повністю позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити повністю у задоволені позовних вимог, оскільки: позивач шляхом підписання тексту Кредитного договору № 02/980/К/011 засвідчив обізнаність із його умовами та своє вільне волевиявлення на укладення такого договору із ПАТ «Старокиївський банк»; положення п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 відповідають умов цивільного законодавства та є належним способом забезпечення виконання зобов'язання позивачем як позичальником; рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.04.2015р. по справі № 753/20356/14-ц стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Старокиївський банк» кошти штрафу в сумі 274445,34 грн. згідно п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011.

Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволені позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, 26 лютого 2009 року між ОСОБА_1 як позичальником та ПАТ «Старокиївський банк» як кредитором було укладено Кредитний договір № 02/980/К/011.

Відповідно до умов Кредитного договору № 02/980/К/011, ПАТ «Старокиївський банк» зобов'язалося як кредитор надати ОСОБА_1 як позичальнику грошові кошти у сумі 5488906,73 грн., а ОСОБА_1 повернути зазначені кошти і сплатити проценти за користування ними.

Згідно Додаткової угоди № 8 від 04 червня 2013 року до Кредитного договору № 02/980/К/011 визначено кінцевий термін погашення заборгованості по 03 червня 2014 року.

Відповідно до п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/К/011 позивач як позичальник зобов'язався дотримуватися умов цього договору.

Разом з цим, згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 02/980/К/011 станом на 07 листопада 2014 року позивач прострочив оплату кредиту та не сплатив проценти за користування ним у визначений термін, чим порушив п. 3.3.5. Кредитного договору № 02/980/К/011.

Вбачається, що згідно п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 у випадку порушення позивачем як позичальником вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору, останній сплачує штраф у сумі п'ять процентів від суми кредиту за кожний випадок.

У зв'язку із наведеним суд зазначає наступне.

Положеннями п. 3 ч. й ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Також відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведене суд відхиляє як неналежні доводи позивача про його необізнаність із умовами Кредитного договору № 02/980/К/011, оскільки їх засвідчено як належні і погоджено за підписом позивача на кожному аркуші такого договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Крім того, суд зазначає, що на момент укладення Кредитного договору № 02/980/К/011 діяли положення закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII в редакції станом на 01.12.2005р.

При цьому відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів» було визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

В свою чергу, в положеннях п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 встановлено обов'язок щодо оплати позивачем штрафу в сумі п'ять процентів від суми кредиту за кожний випадок порушення останнім вимог п.п. 3.3.5. - 3.3.13. цього договору.

Таким чином, визначений у п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 штраф у сумі п'ять відсотків від суми кредиту є меншим, ніж визначено у п. 5 ч. 3 ст. 18 закону України «Про захист прав споживачів», а тому положення п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 не встановлюють непропорційно велику суму компенсації та не порушують вимоги справедливості.

При цьому позивачем не зазначено і не доведено в чому саме оскаржуваний п. 4.4. Кредитного договору № 02/980/К/011 є несправедливим, невигідними по відношенню до нього як споживача.

В свою чергу згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України унормовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим згідно вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені позову повністю.

Керуючись ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

У задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору в частині недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя