Справа № 428/9452/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді- Александрової Н.В.,

при секретарі - Голуб Т.М.,

за участю позивача- Лойко В.А.,

представника позивача- Сєрікової К.С.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» про визнання права на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі, що відповідає фактично отриманим послугам та зобовязання здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» про визнання права на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі, що відповідає фактично отриманим послугам та зобовязання здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги, посилаючись на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 5/70. КП «СТКЕ» їй надавались послуги з теплопостачання, але не в обсязі, достатньому для обігріву її квартири, а тому у вересні 2010 року вона вирішила відмовитись від послуг КП «СТКЕ» з централізованого теплопостачання та перейти на використання електричного опалення, про що повідомила відповідача, а також здійснила відгалуження радіаторів опалення централізованого опалення. С того часу вона також перестала сплачувати рахунки, які виставляє їй відповідач за надані ним послуги з централізованого теплопостачання, що стало причиною її звернення до суду.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали позовну заяву, обставини, викладені в ній на її підтримання, просили позов задовольнити та визнати за позивачем право на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води від Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» у розмірі, що відповідає фактично отриманим послугам та зобовязати КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що позивач ОСОБА_2 до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» зі скаргами на низьку температури в ї квартирі не зверталась, документів на підприємстві КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» про відключення квартири позивача від системи централізованого опалення відповідно до діючого законодавства також немає. При цьому, відсутність укладеного договору не звільняє позивача від обовязку по сплаті послуг.

Вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обовязками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору дарування серії ВСТ № 731965, посвідченого 23 травня 2006 року, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що відповідачем не оспорюється.

Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами визнати за позивачем право на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води від Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» у розмірі, що відповідає фактично отриманим послугам та зобовязати КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги, посилається на неналежне надання позивачем послуг з централізованого теплопостачання, що призвело до необхідності відключення від мережі централізованого теплопостачання та встановлення альтернативних систем опалення. Однак суду будь-яких фактичних доказів цих тверджень надано не було, що зокрема підтверджено представником відповідача, згідно яких до КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» скарг від ОСОБА_2 щодо неналежного опалення квартири АДРЕСА_1 не надходило, а позивач дані пояснення представника відповідача у судовому засіданні не спростувала, а тому дані пояснення суд до уваги не бере.

Факт надання саме відповідачем послуг з централізованого опалення та теплопостачання позивачем, та самовільне відключення позивача від мережі централізованого опалення та теплопостачання не оспорюється, а отже дані факти доказуванню не підлягають.

Згідно ст. 152 Житлового кодексу України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

В силу ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Відповідно до положень п. п. 24, 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Відповідно до п. 2.1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до постійно діючої міжвідомчої Комісії по розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками.

Як видно з положень наведених нормативних актів, споживачі дійсно мають закріплене законодавством право відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак таке відключення має бути здійснено у передбаченому порядку, зокрема, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, а також технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Отже, діючим законодавством визначено підстави та порядок відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, однак позивачем в їх порушення проведено самовільне відключення, при цьому до компетенції суду не відносяться питання надання дозволу на відключення чи визнання його таким, що здійснений відповідно до діючого порядку, так як дані питання відносяться до компетенції центрального органу та органу місцевого самоврядування, скарги на дії чи бездіяльність та зобовязання вчинити дії яких відносяться до компетенції суду, хоча позивачем не надано доказів щодо звернення до цих органів з зазначеними питаннями чи до суду за оскарженням їх дій або бездіяльності.

Наведені обставини, а саме факт відсутності належним чином посвідченої та затвердженої технічної та дозвільної документації не дає можливості визначити кількість та обсяг споживаної позивачем теплової енергії.

При цьому право на оплату послуг у розмірі фактично отриманих споживачем суд не може визнати, так як дане право вже закріплено за позивачем діючим законодавством та Конституцією України, але позивачем встановлений порядок його застосування порушено.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води від Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» у розмірі, що відповідає фактично отриманим послугам, та зобовязання КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги задоволенню не підлягають.

Крім того суд також зазначає, що відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, і кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи оспорюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивачів.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Однак саме по собі нарахування суми по сплаті за надані послуги підприємством відповідача ще не порушує ніяких прав позивачів, оскільки діючим законодавством, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачено стягнення нарахованої але не сплаченої суми по оплаті за надані послуги безпосередньо на підставі розрахунку такої суми. Даний розрахунок заборгованості по оплаті може залишитися і не реалізованим з якихось причин. Тому нарахування такої оплати ще не свідчить про порушення прав споживача. І тільки у разі вчинення відповідачем конкретних дій, як то предявлення до суду позову про стягнення нарахованої заборгованості, тощо, може йти мова про порушення прав споживача та про правомірність такого порушення. І вже в межах позову про правомірність дій працівників відповідача з приводу цих дій і виникає необхідність встановлення правомірності нарахування такої оплати, розрахунку по її заборгованості та іншим питанням, повязаним з виконанням зобовязання, тому вищенаведені вимоги позивача, як спосіб захисту порушеного права, не передбачені діючим законодавством.

Тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобовязання КП «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги також необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» про визнання права на оплату послуг централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі, що відповідає фактично отриманим послугам та зобовязання здійснити перерахунок розміру плати за фактично надані послуги відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. В. Александрова