У Х В А Л А

4 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування квартири,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2014 року позов задоволено, визнано недійсним договір дарування квартири від 4 червня 2010 року.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У червні 2015 року до Верховного Суду України звернулися

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 229, 235 ЦК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявники надали ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права. При цьому відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції виходив із відсутності передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання договору дарування недійсним, а також судом звернуто увагу, що суд першої інстанції не мотивував заявлених вимог про визнання недійсним договору дарування з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2011 року, наданою заявниками для порівняння, суд касаційної інстанції на підставі статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, зокрема: суди не уточнили підстав позову, вийшли за межі позовних вимог, під час ухвалення рішення суд першої інстанції послався на дві взаємовиключні обставини визнання правочину недійсним, а суд апеляційної інстанції передчасно зазначив в оскаржуваному рішенні про відсутність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування згідно зі статтею 229 ЦК України.

Порівняння судового рішення, наданого заявниками як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування квартири за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко