АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1715/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 69 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін в актовий запис.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

26 травня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін в актовий запис.

В обгрунтування заяви посилався на ті обставини, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду було зобовязано органи РАЦС внести зміни до актового запису про народження заявника, де у графі національність батька змінити запис з «українець» на «німець».

Встановлення даного факту йому потрібно для відновлення відповідного національного статусу, для того, щоб він міг впевнено себе почувати у громадській організації «Центр німецької культури «Widerstahl», куди входять лише німці по національності, можливості організовувати культурну фестивалі на території Німеччини.

Таким чином, посилаючись на той факт, що батько заявника був по національності «німець», ОСОБА_6 просив встановити факт, що він по національності «німець» і зазначити про це у свідоцтві про його одруження, зобовязавши змінити такий запис з «українець» на «німець» органи РАЦС.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його заяви.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін в актовий запис (а.с. 3-7), ОСОБА_6 обґрунтовував свої доводи тим, що згідно внесених даних до актового запису, його батьком був ОСОБА_7, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_1, Германії. Вважає, що оскільки його батько був особою німецької національності, у актовому записі про його народження, його національність помилково зазначена «українець», замість правильного «німець». Вказує, що зазначена неточність у написанні національності батька, в актовому записі про його народження, є перешкодою для обрання ним національності. На даний час заявник прагне відновити та зберегти своє етнічне німецьке походження, скористатись своїм законним правом, яке гарантоване Конституцією України та ЗУ «Про національні меншини» та обрати національність «німець». Також вказав, що встановлення даного юридичного факту йому потрібно для впорядкування документів для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватись окремими гарантіями і пільгами, що передбачені чинним законодавством Німеччини для громадян пострадянських республік німецького походження. Просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що він за національністю німець та зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського РУЮ у Черкаській області внести зміни до актового запису № 09 від 24 лютого 1979 року про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_8, змінивши національність чоловіка ОСОБА_6 з «українець» на «німець».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6 (а.с. 37-39) суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що чинним законодавством України в судовому порядку не передбачено встановлення фактів щодо належності до певної національності.

В апеляційній скарзі (а.с. 41-42), ОСОБА_6 вказав, що рішення суду є незаконним та мотивував свої доводи тим, що ЗУ «Про національні меншини в Україні» встановлено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Вважає, що після встановлення юридичного факту зміни національності, він матиме змогу скористатись окремими гарантіями і пільгами, про які він вказував в своїй заяві (а.с. 3-7). Вважає, що відмова у задоволенні його заяви є порушенням його законних прав, передбачених ст. 300 ЦК України та ЗУ «Про національні меншини».

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Судом встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року (а.с. 8-10) було зобовязано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського РУЮ у Черкаській області внести зміни до актового запису № 19 від 03 березня 1958 року про народження ОСОБА_6 змінивши національність його батька ОСОБА_7 з «українець» на «німець». Зміни в актовому записі були внесені відповідним органом, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження серія АКЕ № 028594 (а.с. 12).

В заяві (а.с. 5), ОСОБА_6 вказав, що єдиним документом, де зазначена його національність, являється свідоцтво про одруження, тому просив внести зміни в даний документ, для усунення перешкод для обрання ним національності.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачає, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказав, що не задоволення його заяви буде порушувати його законні права, передбачені ст. 300 ЦК України та ЗУ «Про національні меншини в Україні».

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно вимог ст. 13 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські обєднання.

Ст. 15 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні і громадські обєднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати звязки з особами своєї національності та їх громадськими обєднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що в даному випадку право на індивідуальність, яке передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «німець» не перешкоджає заявнику дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з 2005 року являється членом Черкаської міської громадської організації «Центр німецької культури «Widerstrahl». Дана обставина підтверджується довідкою № 5/2014 від 02 вересня 2014 року (а.с. 17).

Сам заявник в судовому засіданні не заперечив тієї обставини, що право на участь у громадській організації ніким не оспорюється та не обмежується, до складу вказаної організації входять лише німці по національності, отже його національність ніким із учасників під сумнів не ставиться. Також, ОСОБА_6 пояснив, що встановлення факту не потрібно йому для встановлення якихось благ чи вигод, а це повязано виключно зі здійсненням культурних заходів та внутрішніх переконань щодо власної національності.

Суд першої інстанції при вирішення заяви ОСОБА_6 правильно в своєму рішенні зазначив ту обставину, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України» та наказу Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

Належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не повязується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ч.3 ст. 9 та ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Як вбачається з матеріалів заяви та пояснень ОСОБА_6, він хоче встановити факт своєї національності, змінивши національність в свідоцтві про одруження з «українець» на «німець».

П. 1 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Як вже було зазначено вище, належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не повязується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обовязків.

З цього приводу ВСУ в своєму аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

Тому, враховуючи вище встановлені обставини по справі та зазначені норми чинного законодавства і розяснення ВСУ з приводу розгляду справ даної категорії, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6, оскільки підстав для її задоволення в судовому порядку законодавством України не передбачено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення та внесення змін в актовий запис залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :