Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1287/15-ц Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 39 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Якухно О.М., Коломієць О.С.

при секретарі судового

засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом та просила визнати за нею право власності на 72,5/100 ідеальних частин спадкової квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати. Мотивувала позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який є батьком відповідача, відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1. Судовими рішеннями визнано право власності на 27,5/100 ідеальних частин квартири за відповідачем ОСОБА_3, визнано частково недійсними свідоцтва про частку в спільному майні подружжя та про право на спадщину за законом, видані нотаріальною конторою на ім'я позивачки, та встановлено, що ОСОБА_2 має право на 72,5/100 часток спірної квартири. Проте, нотаріусом відмовлено у повторній видачі свідоцтв про право на частку в спільному майні подружжя та про право на спадщину за законом на частину спірної квартири. Виходячи із наведеного, посилаючись на ч.3 ст.61 ЦПК України, просила визнати за нею право власності на вказане спадкове майно.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 72,5/100 частин квартири АДРЕСА_1 та стягнуто із відповідача на користь позивачки понесені судові витрати у сумі 614, 27 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду в Овруцький районний суд. Посилається на те, що, на її думку, між відповідачем та позивачкою спору не існує, ОСОБА_3 не є належним відповідачем по справі, а тому не повинен сплачувати судовий збір. Вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК країни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи із положень п.1 ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути зокрема визнання права.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно із ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Судом встановлено, що18.02.2006 року помер ОСОБА_5, який є чоловіком позивачки та батьком відповідача (а.с.76 зворот,78,81).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Овруцькою міською радою Житомирської області 12.09.2008 року за рішенням виконкому від 24.10.1997 року за реєстром №333, зареєстрованого у Коростенському бюро технічної інвентаризації 12.09.2008 року, ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.89 зворот). ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як спадкоємці першої черги за законом спадщину прийняли (а.с.76,80).

17.09.2009 року на ім'я позивачки видано свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на частку пережившого з подружжя, відповідно до якого ОСОБА_2 належить право власності на ? частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, а саме - квартири АДРЕСА_1 (а.с.55,56).

Також 17.09.2009 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого вона набула право власності ще на ? частку спірної квартири (а.с.53,54).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 12.07.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.10.2011 року, визнано частково недійсними видані 17.09.2009 року державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_1, та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частини зазначеної квартири. При цьому в мотивувальній частині судового рішення зазначено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 55/100 часток квартири АДРЕСА_1 (30/100 часток, успадкованих ним після смерті першої дружини та 25/100 часток, як власність у спільному майні подружжя: його і ОСОБА_2), отже частка кожної із сторін у спадковому майні становить 27,5/100 (а.с.57-58,59). Вказані обставини визнаються сторонами та встановлені рішенням суду, а тому в контексті положень ч.1, 3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.12.2013 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на 27,5 /100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1. На підставі даного рішення відповідач зареєстрував своє право власності на 27,5/100 часток спадкової квартири, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20560906 від 16.04.2014 року (а.с.99, 103).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції одночасно керувався як нормами спадкового права /ст.ст.1216-1218,1268 ч.5 ЦК/, так і нормами Цивільного кодексу, що регулюють захист права власності /ст.392 ЦК/, та вважав, що визнання за позивачкою права власності на спадкове майно є відповідним способом захисту її права, оскільки останнє не підтверджене відповідними доказами, підлягає сумніву і не визнається іншими особами.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, мотивуючи наступним.

Спір щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 45/100 частин квартири, що складається із 20/100 частин, які їй належать на праві приватної власності, і 25/100 - її частка в спільному майні подружжя, виходить за рамки правовідносин сторін з приводу спадкового майна, оскільки ці 45/100 частин квартири не входять до складу спадщини. Відповідач ОСОБА_3 не претендує на вказане нерухоме майно та не оспорює його належність позивачці, втім як і її право на частку у спадщині - 27,5 /100 частин квартири АДРЕСА_1. Як вже вище зазначалось, відповідач зареєстрував своє право власності на 27,5/100 часток спадкової квартири і жодним чином не перешкоджає реалізації позивачкою її спадкових прав. Отже спір між сторонами відсутній. Крім того, є чинним рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 12.07.2011 року, яким частково визнані недійсними правовстановлюючі документи, видані ОСОБА_2 на спірну квартиру, із визначенням її частки у спірній квартирі. Вказане рішення змінило правовідносини, встановлені вже виданими свідоцтвами, і воно має вважатися самодостатнім для захисту прав ОСОБА_2

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в порядку п.3 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину квартири.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: