Справа № 454/941/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/4430/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Ясиновської Я.М.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа відділ ДВС Сокальського РУЮ про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа відділ ДВС Сокальського РУЮ про звільнення від сплати заборгованості по аліментах задоволено.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року оскаржила відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх доказів у справі та є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 08 серпня 2006 року присуджено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини в розмірі 200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25 липня 2006 року і до досягнення дочкою повноліття. З моменту винесення даного рішення і до 2011 року, ОСОБА_4 періодично сплачував аліменти, однак з 2011 року перестав сплачувати остаточно. Даний факт, позивач не заперечую і в позовній заяві. Враховуючи те, що апелянт втратила постійне місце роботи, коштів на утримання малолітньої дочки постійно не вистачало, а позивач не надавав жодної матеріальної допомоги, участі у вихованні дитини не брав, відповідно вона звернулась до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення, в якій чітко зазначила про те, що просить стягнути заборгованість по сплаті аліментів лише за три останні роки, з 2011 року по 2014 рік включно. Позивач ОСОБА_3 розмір заборгованості не оскаржував, а навіть погасив частково дану заборгованість за чотири місяці, сплативши 800 грн. 00 коп., тим самим визнавши наявність самої заборгованості.

Покликається й на те, що кожен з батьків повинен утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. І не звернення апелянта з заявою про примусове виконання рішення не позбавляє обов»язка батька утримувати малолітню дитину. Розмір аліментів в сумі 200 грн. 00 коп. не може покрити найнеобхідніші потреби дитини та становить менше 20% розміру мінімальної заробітної плати. Вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості по сплаті аліментів, та на підставі яких суд прийшов до висновку про задоволення позову, не є підставами для звільнення його від сплати такої в аспекті ч. ч. 2, 3 ст. 197 Сімейного Кодексу України.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст.7 СК України), а також зобов»язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч. 9 ст. 7 СК України).

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За приписами ч. 3 ст. 197 СК України, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок не пред»явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 серпня 2006 року, ОСОБА_4 зобов»язаний сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 25 липня 2006 року та до досягнення нею повноліття (а.с.8).

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29 січня 2015 року, розмір аліментів, які стягуються щомісячно, відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 серпня 2006 року змінено, вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 550 грн. 00 коп. щомісячно на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття (а.с.9).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 04 березня 2015 року, заборгованість позивача ОСОБА_3 по сплаті аліментів, згідно матеріалів виконавчого провадження №1011 від 17 січня 2015 року, станом на 01 листопада 2014 року складає 7 232 грн. 25 00 коп. (а.с.13).

Із заяви ОСОБА_6 у відділ ДВС Сокальського РУЮ від 26.12.2014 року вбачається, що остання просить стягувати аліменти з ОСОБА_4 з грудня 2014 року. А вже відповідно до заяви ОСОБА_6 у відділ ДВС Сокальського РУЮ від 27 січня 2015 року, остання просить стягувати аліменти з ОСОБА_4 за період з грудня 2011 року, тобто за три роки.

Постановою відділу ДВС Сокальського РУЮ від 17 січня 2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_4 згідно дубліката виконавчого листа № 2- 155/2006, виданого 26.12.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 у 2007 році добровільно відкликала з виконання з відділу ДВС виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_4 Оригінал виконавчого листа був втрачений, однак коли саме відповідачка не пам»ятає. Про видачу дубліката виконавчого листа звернулась до суду лише у 2014 році. Пред»явила такий до виконання у січні 2015 року. Доказів поважності причин неотримання дубліката і неподання виконавчого документа до виконання у відділ ДВС Сокальського РУЮ протягом 2012-2014 років, відповідачкою суду не надано. В той же час, сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що у 2007 році вони поновили шлюбні стосунки, проживали однією сім»єю до 2012 року і позивач у цей час надавав кошти на утримання дочки добровільно. Неподання відповідачкою в подальшому виконавчого листа до виконання, на думку суду, свідчить і про подальше добровільне надання коштів позивачем ОСОБА_4 на утримання доньки.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що заборгованість виникла внаслідок не пред»явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання відповідачкою ОСОБА_6 і тому позовні вимоги підлягають до задоволення, є вірними.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року відсутні.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.п.1,4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7