АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/90/15-ц
Справа № 22-ц/791/2053/15 Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: 20 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення подвійної суми завдатку та штрафу за невиконання умов договору та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання попереднього договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.01.2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений попередній договір, відповідно до якого, сторони зобовязались в майбутньому, в строк до 31.12.2014 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,18 га у встановлений законом формі та на умовах, визначених попереднім договором. На виконання умов зазначеного договору, позивачем було сплачено продавцю завдаток в сумі 1000 доларів США (що еквівалентно 8500 грн.). Враховуючи те, що 29.12.2014 року позивач зявився до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з метою укладання основного договору, проте відповідач, в свою чергу, не зявилася, на зв'язок не виходила, листів про відстрочення виконання попереднього договору на адресу позивача не надсилала, чим заподіяла останньому матеріальну шкоду у розмірі 34672 грн., яка складається з: суми завдатку по умовах попереднього договору 1000 доларів США (що станом на 29.12.2014 року еквівалентно 15760 грн.), подвійної суми завдатку по умовах попереднього договору 1000 доларів США (що станом на 29.12.2014 року еквівалентно 15760 грн.), штрафу за невиконання договору по умовах попереднього договору 200 доларів США (що станом на 29.12.2014 року еквівалентно 3152 грн.)., просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

У лютому 2015 року ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_6, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про визнання попереднього договору частково недійсним, посилаючись на те, що укладений між сторонами попередній договір не відноситься до грошового зобовязання, оскільки він передбачає зобовязання його сторін укласти в майбутньому основний договір, а таке зобовязання не є грошовим, а тому забезпечувати його завдатком неможливо. Враховуючи те, що внаслідок порушення попереднього договору позовна вимога може за своїм характером розглядатися як позов про присудження, а рішення відповідно повинно заміняти собою той договір, від якого ухиляється відповідач, та зважаючи на те, що договір купівлі-продажу та договір задатку є договорами, які регулюють різні правовідносини, а тому їх поєднання в одному договорі (попередньому) не відповідає діючому законодавству, просила визнати недійсним пункт 3.3 попереднього договору від 27.01.2014 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині визнання передачі суми 8500 грн. в якості завдатку.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8500 грн. авансу. В задоволені решти позовних вимог первісного позову відмовлено. В задоволені зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення подвійної суми завдатку та штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог, а також стягнути на користь позивача судові витрати у справі.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі продажу (основний договір), який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами укладений не був, натомість був укладений лише попередній договір, за яким сторони зобовязались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу, тому передана ОСОБА_3 відповідачу грошова сума в розмірі 1000 доларів США (що еквівалентно 8500 грн.) є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 27.01.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений попередній договір (далі - Договір), відповідно до якого сторони зобовязались в майбутньому, в строк до 31.12.2014 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) земельної ділянки площею 0,18 га., яка розташована в с. Чулаківка, вул. Калініна ім., Голопристанського району Херсонської області, у встановленій законом формі та на умовах визначених цим договором (а.с.5-6).

Відповідно до умов зазначеного Договору, ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_4 до підписання цього договору 8500 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, які сторони визначили як завдаток (п.1.4, п.3.3.) (а.с.5).

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема, відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (частина 1 статті 571 ЦК України).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання. Відсутність зобов'язання виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток.

Головними ознаками завдатку та обов'язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є:

1) письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (частина 1 статті 547 ЦК України);

2) факт укладення основного договору, наприклад, договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (частина 1 статті 548 ЦК України).

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Таким чином, встановивши, що договір купівлі продажу (основний договір), який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами укладений не був, а, тому передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми сплаченого останнім авансу в сумі 8500 грн. При цьому судом першої інстанції було правильно визначено правову природу переданих позивачем відповідачу за попереднім договором грошових коштів в сумі 8500 грн.

Колегія суддів не приймає як належні доводи апелянта про те, що попередній договір укладений в іноземній валюті, а тому розмір стягуваних коштів повинен бути визначений відповідно за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Так, в п.1.4 спірного договору зазначено, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 до підписання цього договору грн., що еквівалентно 1000 доларів США, а ОСОБА_8 отримала вказану суму. (а.с.5 о.с.). Також і в п.3.3. зазначеного договору вказано про домовленість сторін про суму 8 500 грн., що еквівалентно 1000 дол. США. Отже, суд дійшов правильного висновку про стягнення 8 500 грн., яка передавалася відповідно до п.1.4. договору.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що сума передана позивачем за Договором є завдатком, оскільки гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, а тому якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Відповідно до п. 3.2. Договору сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, що випливають з попереднього договору, винна у такому порушенні сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі десяти відсотків від суми зобовязання, вказаної у п. 3.1 цього договору (а.с.5 о.с.).

Згідно вимог статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобовязання, ЦК України покладає на неї обовязок довести відсутність своєї вини.

Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що, вирішуючи спір про повернення авансу та відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суду слід встановити причину не укладення основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також зясувати умови відповідальності, які були встановлені попереднім договором.

Указані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року № 6-119цс12 та від 13 лютого 2013 року № 6-170цс12 та від і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, апелянт пояснив, що за весь час, відповідачку для укладення договору-купівлі продажу до нотаріальної контори не запрошував, ОСОБА_8 сама запропонувала зявитися до нотаріуса для договору купівлі-продажу 29 грудня 2014 року, але не зявилася.

З матеріалів справи вбачається, що 29,30 грудня 2014 року через складні погодні умови (снігопад, ожеледиця), неналежний стан автомобільних доріг по селах району, рух автобусів до (з) сільських населених пунктів Голопристанського району був обмежений, рейси здійснювалися з м. Гола Пристань до м. Херсона та в зворотному напрямку, що підтверджується довідкою Голопристанського автотранспортного підприємства № 16540 від 05.01.2015 року № 1 (а.с.39).

За таких обставин посилання апелянта на те, що відповідач в строк, вказаний в договорі не зявилася до нотаріуса для посвідчення основного договору, а тому наявні підстави для стягнення з останньої штрафу в сумі 3152,00 грн., до уваги колегією суддів не беруться, оскільки не зявлення відповідача 29.12.2014 року до приватного нотаріусу ОСОБА_5 для укладення договору купівлі-продажу було зумовлено складними погодними умовами (а.с.39), що, з урахуванням ст. 614 ЦК України свідчить про відсутність вини ОСОБА_4 у порушенні зобовязання.

Враховуючи отримання відповідачкою свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 07.08.2014 року, не спростовані позивачем її твердження про її неодноразову пропозицію укласти договір купівлі-продажу.

Таким чином, висновки місцевого суду щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову належним чином мотивовані, підтверджуються матеріалами справи, узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. При цьому, суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам, висновки щодо яких обґрунтовано виклав в мотивувальній частині рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують мотивованих висновків суду, а тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки рішення в іншій частині апелянтом не оскаржується, колегія суддів у відповідності до принципу диспозитивності йому юридичної оцінки не дає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: