АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5951/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Бартащук Л.П.
справа №755/1197/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Желепи О.В.

при секретарі Задорожному А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 22 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У заяві посилається на те, що третейський суд був законодавчо обмежений вирішувати спори у справах щодо захисту прав споживачів банківських послуг. Зазначає, що таке обмеження встановлено пунктом 14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», яким доповнено цей Закон та який набув чинності з 12 березня 2011 року.

У зв»язку із цим також вважає, що з 12 березня 2011 року п.6.2 договору щодо третейського розгляду спору є нікчемним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та ухвалити рішення, яким відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами заяви; зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги Закону, на підставі яких ґрунтувались доводи заяви; зазначає, що справу у третейському суді розглянуто за її відсутності, у зв»язку із чим вона не змогла заперечувати проти заявлених вимог, зокрема щодо обставин збільшення процентної ставки та вплив цього на загальну заборгованість.

Учасники процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що характер позовних вимог, які були предметом розгляду третейським судом, відноситься до його підвідомчості.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Звертаючись до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, заявник, як на такі підстави, посилається на ті, що передбачені п.1 ч.2 ст.389-5 ЦПК України.

Аналогічні підстави для скасування рішення третейського суду містить п.1 ч.3 ст.51 Закону України «Про третейські суди».

З матеріалів справи убачається, що 12 березня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №2008/35-19/020 із цільовим призначенням - фінансування інвестування житла. Сума кредиту 41729 доларів США, процентна ставка 12,25% річних.

Одночасно із укладенням договору, сторони домовились про вирішення спорів у третейському суді. Так, за змістом п.6.2 Договору у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14.

Так, п.14 ст.6 цього Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, справи щодо захисту прав споживачів, якими є фізичні особи, підлягають вирішенню виключно державними судами.

З рішення третейського суду, яке заявник просить скасувати, убачається, що рішення прийнято у справі за позовом банку у зв»язку із невиконанням позичальником своїх договірних зобов»язань. Ухваленим рішенням позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача 51174,59 доларів США заборгованості за кредитним договором, що за курсом валют НБУ станом на 07 листопада 2013 року становить 409038,50 грн. Вирішено питання щодо стягнення третейського збору.

З рішення третейського суду також убачається, що третейським судом відсотки за договором стягнуті, виходячи з процентної ставки 12,25% у сумі 14327,63 долари США, а не виходячи з процентної ставки 13,25% у сумі 15497,23 долари США. Окрім того, виходячи з процентної ставки 12,25%, а не з 13,25%, з відповідача також стягнуто пеню у розмірі 732,93 долари США.

Щодо непідвідомчості третейському суду поданої банком позовної заяви з підстав, на які посилається заявник, колегія суддів зазначає наступне.

Характером позовних вимог, які перебували на розгляді третейського суду, є захист порушеного права юридичної особи у цивільному правовідношенні з позичальником.

Положення законодавства про захист прав споживачів щодо визначення підвідомчості справи на позовні вимоги банку не розповсюджуються, оскільки предметом таких вимог є стягнення кредитної заборгованості, відтак, доводи апеляційної безпідставні та не ґрунтуються на вимогам законодавства.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена справа не належала до категорії справ щодо захисту прав споживачів, оскільки позов не спрямований на захист порушеного права банку, як споживача, а на захист своїх прав на належне виконання іншою стороною договірних відносин.

Доводи в частині розгляду справи третейським судом без участі відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки не ґрунтується на підставах визначених для скасування рішення у такій справі. Окрім того, з рішення третейського суду убачається, що відповідач належним чином повідомлена про розгляд третейської справи.

Вимоги апеляційної скарги про ухвалення рішення, яким відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 304, 305, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В.Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В. Желепа