АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/102/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Зембра Є.Й.
Провадження № 22-ц/789/854/15 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, інтереси якої в судовому засіданні представляє ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування удаваним, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року позивачка ОСОБА_3звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удаваним, посилаючись на те, що 18 вересня 2000 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу посвідчено договір дарування, згідно якого відповідачка ОСОБА_6 подарувала відповідачу ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою вул. Центральна,3 в с.Чугалі Кременецького району Тернопільської області. Вважає, що договір дарування є удаваним, оскільки вважала що укладається договір купівлі- продажу житлового будинку, а позивач приховав іншу угоду- договір дарування. Про факт прихованої угоди вона дізналася в 2014 році, коли повернулася із за кордону.

Рішенням Кременецького районного суду від 18 травня 2015 року позов задоволено. Визнано договір дарування, що укладений 18 вересня 2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за №487 удаваним, визнавши вказаний правочин договором купівлі-продажу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Кременецького районного суду від 18 травня 2015 року скасувати, постановити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що спірний будинок йому був подарований, є його приватною власністю, позивачка знала що укладається договір дарування від 18 вересня 2000 року, пропустила строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 при посвідченні нотаріально договору дарування житлового будинку приховав факт укладення договору купівлі-продажу, а позовну давність не застосував оскільки позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки про порушене право вона дізналася в 2014 році, коли повернулася із-за кордону і дізналася що відповідач розірвав з нею шлюб і проживає в будинку з іншою дружиною.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства та наявним матеріалам справи.

Згідно ч.1 ст.243 ЦК УРСР (яка була діючою на час укладення спірної угоди) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Відповідно до ч.2 ст.58 цього кодексу, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійснимироз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено, що воля сторін в угоді була спрямована на укладення договору купівлі-продажу, а не договору дарування, оскільки удаваність дій сторін договору дарування підтверджується поясненнями колишнього власника житлового будинку ОСОБА_6, яка підтвердила, що продала будинок ОСОБА_1 за 1500 доларів США. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що кошти 1500 дол. США були спільним майном подружжя і були використані саме на придбання будинку, тому спірний правочин вірно визнано удаваним правочином, який насправді приховував договір купівлі-продажу, а звідси випливає що відносини між сторонами щодо спірної частини квартири повинні регулюватися правилами, що регулюють договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Якщо встановити день, коли особа довідалась про це, неможливо, або маються докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

Крім того, із правових позицій Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального

права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-7 цс 14, які відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, вбачається наступне.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснення сторін, свідків, що після купівлі -продажу житлового будинку, позивачка ОСОБА_3 постійно перебувала на робоі в Італії, зароблені гроші передавала на ремонт квартири, які були використані на заміну даху, капітального ремонту кімнат. Про те, що спірний будинок був подарований, а не куплений, вона дізналася в 2014 році, коли позивач розірвав в судовому порядку шлюб і почав проживати з іншою жінкою в житловому будинку. Відповідач в судовому засіданні не заперечує, що розірвав шлюб з позивачкою і без її згоди в 2013 році.

Судова колегія прийшла до висновку, що позивачка взнала про порушене право в 2014 році, а тому не пропустила строк позовної давності

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи та доказами.

Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення Кременецького районного суду від 18 травня 2015 року немає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 308, 311, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8