РІШЕННЯ

Іменем України

01.07.2015 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа: Пятої Львівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області

про визнання права власності в порядку спадкування, суд,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Пятої Львівської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив суд визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) в порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_3, який помер 15.02.2013р., право власності на: гаражний бокс №16, що знаходиться в гаражному кооперативі «Космос» по вул. Головатого, 11 у м. Львові; ? частини квартири №5 (загальною площею 195,4 кв.м., підвал 5 кв.м.), що знаходиться у буд. 37 по вул. Степана Бандери у м. Львові та визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) в порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_3, який помер 15.02.2013р., право власності на ? частини квартири №5 (загальною площею 195,4 кв.м., підвал 5 кв.м.), що знаходиться у буд. 37 по вул. Степана Бандери у м. Львові.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.02.2013 року помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, зокрема: гараж (гаражний бокс №16) площею 18,8 кв.м. в гаражному кооперативі «Космос» по вул. Головатого, 11 у м. Львові та на частину квартири АДРЕСА_1. Він та його брат ОСОБА_2 відповідач є дітьми покійного ОСОБА_3 Ще за життя, 15.12.2012 року ОСОБА_3 склав заповіт на нього, згідно з яким заповів йому частину квартиру АДРЕСА_2. 07.02.2002р. померла мати сторін ОСОБА_4, ? частки у праві власності квартири якої успадкував батько сторін ОСОБА_3 Відтак, на момент смерті покійному ОСОБА_3 належала частка у спірній квартирі в розмірі ? (? частки отримана ним в порядку приватизації квартири та ? частки отримана в порядку спадкування від співвласника ОСОБА_4М.). Крім того, за життя спадкодавця співвласники спірної квартири розпочали реконструкцію даної квартири з розширенням за рахунок обєму частини горища. 27.03.2007р. розпорядженням Франківської РА ЛМР №126 надано дозвіл ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 за власні кошти здійснити реконструкцію квартири АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок обєму частини горища згідно з проектними пропозиціями. Після реконструкції квартиру було збільшено мансардним приміщенням, обладнаного за рахунок горища житлового будинку та загальна площа вказаної квартира після реконструкції становить 195,4 кв.м.. Однак за життя спадкодавець ОСОБА_3 завершив виконання робіт із реконструкції вказаної квартири, про те до моменту смерті не встиг оформити належним чином документи на підтвердження права власності на квартиру з урахуванням приміщення мансарди з обєктивних причин. Крім цього, спірний гараж також спадкодавцем ОСОБА_3 не був законному порядку зареєстрований, внаслідок чого дане майно не було передано у власність. У звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують належність спадкодавцю майна, а тому він не може в установленому порядку оформити спадщину в нотаріальній конторі на вищезазначене майно, з приводу отримав відмову. Тому вважає, що його право та інтереси порушені як спадкоємця, а тому він змушений звертається до суд за захистом такого. Просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не зявився, однак подав заяву 01.07.2015 року з якої видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, також подав заяву 01.07.2015 року з якої видно, що він просить справу слухати у його відсутності, позов визнає повністю, просить такий позов задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представники третьої особи у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає розглядувані заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 15.12.2013 року помер батько позивача ОСОБА_3/а.с.6/. Після смерті якого відкрилась спадщина на майно, зокрема: гараж (гаражний бокс №16) площею 18,8 кв.м. в гаражному кооперативі «Космос» по вул. Головатого, 11 у м. Львові/а.с.9-11/ та на частину квартири АДРЕСА_1/а.с.12-13/. Спадкоємців за законом, які мають право на спадкування після смерті померлого ОСОБА_3, окрім позивача є відповідач ОСОБА_2, які є дітьми покійного ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про народження/а.с.7-8/.

15.12.2012 року ОСОБА_3 склав заповіт на позивача, згідно з яким заповів йому частину квартиру АДРЕСА_2/а.с.14/.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на спірну квартиру №205565 від 31.05.1996 року, що квартира АДРЕСА_2 в порядку приватизації була виділена у власність чотирьом особам: ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_2 (син, відповідач) та ОСОБА_1 (син, позивач). Оскільки, між співвласниками не було жодних домовленостей щодо розміру часток цієї квартири, то за загальним правилом згідно ЦК України частки цих співвласників є рівними, тобто по ? кожному.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

07.02.2002 року померла мати сторін ОСОБА_4, ? частки у праві власності квартири якої успадкував батько сторін ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 16.12.2003р. державним нотаріусом Пятої Львівської державної нотаріальної контори/а.с.15/. Відтак, на момент смерті спадкодавцю ОСОБА_3 належала частка у спірній квартирі в розмірі ? ( ? частки отримана ним в порядку приватизації квартири та ? частки отримана в порядку спадкування від співвласника ОСОБА_4М.).

Як вбачається із копії спадкової справи 831/2013 після смерті ОСОБА_3, який помер 15.02.2013 року, що позивач та відповідач як спадкоємці першої черги звернулись до Пятої львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Однак, 30.01.2015р. державний нотаріус Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 повідомила сторін про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в загальному порядку у звязку з відсутністю зареєстрованих у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно та як наслідок розяснено спадкоємцям право на звернення до суду для вирішення питання про визнання права власності, що підтверджується листом від 30.01.2015р. №223/02-14/а.с.16/ та такий лист міститься у вище зазначеній спадковій справі.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину від 16.09.2003 року, виданого ОСОБА_3 по смерті його дружини ОСОБА_4М./а.с.15/, що таке майно у встановленому порядку не зареєстроване, а від так спадкодавець ОСОБА_3 за життя належним чином не оформив права власності на належну йому частку у спірній квартирі. Як наслідок, нотаріус не вправі видати свідоцтво про право власності у загальному порядку.

Крім цього, за життя спадкодавця ОСОБА_3, співвласники спірної квартири розпочали реконструкцію даної квартири з розширенням за рахунок обєму частини горища, так як 27.03.2007 року розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №126 надано дозвіл ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 за власні кошти здійснити реконструкцію квартири АДРЕСА_3 з розширенням за рахунок обєму частини горища згідно з проектними пропозиціями/а.с.17/.

А тому після реконструкції квартиру було збільшено мансардним приміщенням, обладнаного за рахунок горища житлового будинку, а тому загальна площа квартира АДРЕСА_2 після реконструкції становить 195,4 кв.м., що відображено у технічному паспорті, складеного 09.06.2008р./а.с.13/.

Крім цього, з технічного паспорта також вбачається відсутність, яких небудь вказівок на самочинне будівництво, оскільки, як зазначалось вище, реконструкція квартири здійснювалась покійним ОСОБА_3 на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №126 від 27.03.2007 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

А тому з повідомлення приватного нотаріуса державного нотаріусу Пятої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5П.(лист від 30.01.2015р. №223/02-14) вбачається, що державний нотаріус відмовив в оформленні права на спадщину та вказав сторонам, що їм слід звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування.

Проте, хоч і за життя спадкодавець ОСОБА_3 і завершив виконання робіт із реконструкції вказаної квартири, про те до моменту смерті не встиг оформити належним чином документи на підтвердження права власності на вищевказану квартиру з урахуванням приміщення мансарди. Так як, мансарда становить частину спірної квартири, то дане майно в цілому підлягає спадкуванню позивачем за заповітом.

Крім цього, зі змісту свідоцтва про право власності від 16.12.2005р./а.с.9/ на спірний гараж також вбачається відсутність реєстрації права власності на даний обєкт нерухомості в БТІ, згідно чинного на той час законодавства, що також перешкоджає спадкоємцям отримати свідоцтво про право на спадщину в загальному порядку.

За життя батько сторін ОСОБА_3 залишив заповіт лише з приводу квартири, а заповіт з приводу гаражу ним за життя не складався. Відтак, спадкування гаражу здійснюється за законом.

За таких обставин, процедура реєстрації гаражного приміщення та приватизації частини квартири з обєктивних причин не закінчена, тому дане нерухоме майно не було передано в порядку спадкування, а тому позивач не може в установленому порядку оформити спадщину після смерті батька ОСОБА_3 в нотаріальній конторі.

Враховуючи, що власник гаражу (гаражного боксу №16) площею 18,8 кв.м. в гаражному кооперативі «Космос» по вул. Головатого, 11 у м. Львові та частини квартири АДРЕСА_1 на даний час померлий, а згідно ст.25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється після смерті, виконати оформлення та реєстрацію права власності на гараж та збільшену частку спірної квартири у загальному порядку неможливо.

Згідно до п.3.4., 3.5., 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року №1692/5) та листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Виходячи з вищенаведеного, без правовстановлюючих документів та витягу з реєстру прав, оформити спадкові права у державного або приватного нотаріуса, неможливо. Відповідно до діючого законодавства, громадяни мають право звернутись до суду для оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця у судовому порядку.

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо будівництво здійснювалось із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Враховуючи рік побудови гаражу та реконструкції квартири, наявність фактичного володіння спадкодавцем, документів підтверджуючих право забудовника, відсутність законодавчого врегулювання окрім звернення до суду за оформленням спадкових прав, в інший спосіб позивач не може отримати свідоцтво про право власності на вище зазначене спадкове майно.

У відповідності до положень ст.ст.316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно.

В зв'язку з тим, що будівництво гаражу, який знаходиться (гаражного боксу №16) площею 18,8 кв.м. в гаражному кооперативі «Космос» по вул. Головатого, 11 у м. Львові та реконструкція квартири АДРЕСА_1 здійснювалось із законом, суд вважає, що після смерті ОСОБА_3, позивач в порядку спадкування набув право власності на вище зазначене майно згідно заявлених позовних вимог.

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.331 ЦК України вбачається, що право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положенням п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Крім цього, відповідно до ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає таке визнання відповідачем позову. Крім цього, до матеріалів справи судом долучена нотаріально завірена заява відповідача ОСОБА_2 від 30.06.2015 року про визнання позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За такими обставинами суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін викладені у поданих заявах, визнання позову відповідачем, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що визнання права власності порядку спадкування є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача, а тому суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57, 58, 60, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1233, 1236,1258, 1261, 1262, 1268 -1270, 1274, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) в порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_3, який помер 15.02.2013р., право власності на:

-гаражний бокс №16, що знаходиться в гаражному кооперативі «Космос» по вул. Головатого, 11 у м. Львові;

-? частини квартири №5 (загальною площею 195,4 кв.м., підвал 5 кв.м.), що знаходиться у буд. 37 по вул. Степана Бандери у м. Львові.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) в порядку спадкування по смерті батька ОСОБА_3, який помер 15.02.2013р., право власності на ? частини квартири №5 (загальною площею 195,4 кв.м., підвал 5 кв.м.), що знаходиться у буд. 37 по вул. Степана Бандери у м. Львові.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.