Справа № 2/489/2265/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 серпня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позивачка вказувала на те, що з 17.02.2014 року по 31.01.2015 року вона працювала на посаді бухгалтера Миколаївської філії ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Наказом №50-22-кф від 27.01.2015 року її було звільнено з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Посилаючись на те, що в день звільнення відповідач не провів з нею розрахунку, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5519 грн. 65 коп., в тому числі з яких 596,54 грн. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2015 року по 15.07.2015 року в розмірі 13102, 65 грн., а також 1500 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, просила про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи судом відповідач повідомлений celjvналежним чином. Своїх пояснень чи заперечень на позов не надав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 55-22-кф від 14.02.2014 року ОСОБА_1 була прийнята до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаду бухгалтера.

Згідно з наказом № 50-22-кф від 27.01.2015 року позивачку було звільнено з посади згідно з п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Між тим, при звільненні відповідачем не виплачено належну позивачці заробітну плату.

Згідно наявних у справі розрахункових відомостей залишок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за грудень 2014 року та січень 2015 року на час звільнення позивачки з роботи становить 5519 грн. 65 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 5519 грн. 65 коп. заборгованості по заробітній платі.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В роз'ясненнях, що містяться в п.20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідач, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не виплатив належні позивачці кошти при звільненні, що свідчить про порушення прав працівника на отримання належних сум, а отже є підстави для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Оскільки звільнення позивачки відбулося 31 січня 2015 року, то середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за листопад і грудень 2014 року.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка була звільненна з роботи 31 січня 2015 року. Середньоденна заробітна плата, виходячи з заробітної плати за листопад і грудень 2014 року, складала 144,29 грн. (3085,14 + 3119,24 : 43).

Середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2015 року по 15 липня 2015 року (111 робочих днів) складе 16015 грн. 95 коп.

Разом з тим, в своєму позові позивачка просила суд стягнути з відповідача 13102 грн. 65 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому саме такий середній заробіток і підлягає стягненню на її користь, оскільки у відповідності до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах і на підставі заявлених вимог.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП, якщо порушення трудових прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя, відшкодуванню власником підлягає і моральна шкода.

Відповідачем порушено право позивачки на своєчасне отримання нею життєво необхідних платежів, як заробітна плата, а тому неотримання її своєчасно в належному розмірі вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

За загальним принципом розумності та справедливості, а також враховуючи час затримки, суд вважає відповідною грошовою компенсацією є 500 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 5519,65 грн. заборгованості по заробітній платі, 13102,65 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього - 19122 (дев'ятнадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 30 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» 487 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська