Справа № 740/1555/15 Провадження № 22-ц/795/1221/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Діденко О. П. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна М.І.
суддів:Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.
при секретарі:Козлачковій Ю.В.
за участю:представника апелянта - ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи - садівниче товариство „Квітучий сад", Ніжинська районна державна адміністрація, про визнання права власності на садовий будинок у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково; визнано за позивачем право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Незаконність рішення суду апелянт обгрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог про визнання за ним права власності на весь садовий будинок АДРЕСА_1 фактичним обставинам справи, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального права. ОСОБА_7 посилається, що відповідач по справі - його мати повністю визнала заявлені до неї позовні вимоги, тобто визнала той факт, що садовий будинок АДРЕСА_1 побудований саме на власні кошти її чоловіка - ОСОБА_9 і в силу ст.24 КпШС УРСР є його особистою власністю.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на весь садовий будинок.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 був членом Садового товариства „Золотий колос", яке згодом перейменовано на садове товариство „Квітучий сад", садовий будинок АДРЕСА_1 побудований в 1991 році (а.с.56-59).

24 травня 1999 року ОСОБА_9 склав заповіт, згідно якого належний йому на праві особистої власності автогараж, розташований в автокооперативі „Дружба", і належний йому на праві особистої власності садовий будинок, розташований в товаристві „Золотий колос" заповідав ОСОБА_7, а все інше майно заповідав ОСОБА_6 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

Згідно довідки КП „Служба Єдиного Замовника" №353 від 26.01.2015 року на день смерті спадкодавця членами його сім'ї були дружина - ОСОБА_6, дочка - ОСОБА_8, син - ОСОБА_7, онука - ОСОБА_10 (а.с.9).

Відповідно до постанови нотаріуса Ніжинської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії 9 лютого 2015 року заведено спадкову справу №33/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 за заявою сина померлого ОСОБА_7 Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Нотаріусом відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності державної реєстрації права власності на садовий будинок АДРЕСА_1. Відсутність такої реєстрації підтверджується також довідкою КП „Ніжинське МБТІ" №00391 від 03.03.2015 року (а.с.10).

Відповідно до ст.22 КпШС України, який був чинний на час смерті ОСОБА_9, майно, нажите подружжям за час шлюбу, вважалось його спільною сумісною власністю і кожен з подружжя мав рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном. Аналогічне положення містилось в ст.16 Закону України „Про власність".

Статтею 24 КпШС України було встановлено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Також абз.2 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 15.06.1973 року № 6 „Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім'ю України", чинної на час смерті спадкодавця, було встановлено, що майно, яке належало подружжю до укладення шлюбу, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, вважалося власністю кожного з них.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, на набуте подружжям під час шлюбу майно поширювався статус спільної сумісної власності. Для визначення ж майна особистою власністю одного з подружжя необхідно було, щоб це майно: належало йому до укладення шлюбу; було одержане ним під час шлюбу в дар; було одержане ним під час шлюбу в порядку спадкування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо будівництва спірного будинку в 1991 році за рахунок особистих коштів ОСОБА_9, які б належали йому до укладення шлюбу в 1971 році, чи були ним успадковані або отримані в дар. Зазначення в довідці голови садового товариства „Квітучий сад" щодо будівництва садового будинку АДРЕСА_1 за власні кошти ОСОБА_9, а також в заповіті - щодо належності спірного будинку на праві особистої власності спадкодавцю за відсутності відповідних доказів є безпідставним.

Враховуючи викладене, на час смерті ОСОБА_9 садовий будинок АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю подружжя і кожному з них належало по 1/2 його частині. Тому спадкуванню підлягала лише належна ОСОБА_9 1/2 частина садового будинку. В зв'язку з викладеним, суд першої інстанції обгрунтовано визнав за спадкоємцем право власності не на весь спірний будинок, а на 1/2 його частину.

При цьому доводи апелянта ОСОБА_7, що інший спадкоємець за заповітом - ОСОБА_6 визнала позовні вимоги, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в силу положень ч.4 ст.174 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем позову, якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, рішення суду є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: