Ірпінський міський суд Київської області
РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2010 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.

при секретарі Балинській О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іртиського міського суду у м.Ірпінь справу за позовом прокурора м.Ірпеня Київської обалсті в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, -

встановив:

Прокурор в січні 2010 р. звернувся до суду з даним позовом на захист прав і законних інтересів дитини, позбавленої батьківського піклування - неповнолітньої ОСОБА_1 Позов мотивував тим, що рішенням Ірпінського міського суду від 19.06.2002 р. батьки неповнолітньої були позбавлені батьківських прав щодо неї. Після позбавлення батьківських прав неповнолітня ОСОБА_1 направлена на навчання до Бучанської спеціалізованої школи-інтернату для дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, де навчалася і перебувала на повному державному утриманні протягом 2002-2008 р. Після закінчення навчання в школі-інтернаті, неповнолітня ОСОБА_1 продовжила навчання у Васильківському професійно-технічному училищі для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. вона народила сина ОСОБА_3 та мала намір повернутися до свого місця проживання в частину будинку по АДРЕСА_1, власником якої є її дідусь ОСОБА_2 - відповідач у справі. Однак останній заперечує проти її повернення до будинку, не впускає її, у зв»язку з чим неповнолітня з сином мешкає у сторонніх осіб в с.Козинці Бородянського району. Посилаючись на незаконність дій відповідача, який фактично позбавив онуку житла, просив зобов»язати відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні жилим приміщенням та передати їй ключі від вхідних дверей, а також вселити до будинку із малолітнім сином.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав, уточнив вимоги, просив вселити неповнолітню разом із сином ОСОБА_3 до належної відповідачу 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1 із приміщень 1-2, 1-3, 1-4 відповідно до технічного паспорта на будинок.

Неповнолітня ОСОБА_1 в інтересах якої пред»явлено позов прокурором, вимоги підтримала, підтвердила обставини щодо неодноразової відмови діда впустити проживати її з сином до будинку, де вона зареєстрована та мешкада до направлення в шкоду-інтернат. Пояснила, що у неї немає іншого житла, крім того, де вона мешкала. Просила вселити її до будинку із сином.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Пояснили, що відповідач є власником 1/4 частини будинку по АДРЕСА_1 неповнолітньої ОСОБА_1 в будинку, бо житлом її має забезпечити держава в особі Бучанської ради, а не він. Крім того, послався, що йому належить 1/4 частина будинку, що не виділена в натурі. Підтвердили, той факт, що неповнолітня ключів від будинку не має. Просили в позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування Бучанської міської ради в судовому засіданні позов підтримав, просив задоволити. Посилаючись на необхідність дотримання законних прав та інтересів неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського іпклування.

Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників, дослідивши по справі письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені слідуючі обставини : відповідач є власником 1/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Дана частина будинку складається з трьох приміщень 1-2, 1-3, 1-4, два з яких згідно технічного паспорту визначені як житлові, що стверджується технічним паспортом. На вказану частину будинку відповідач має окрему домову книгу, з якої вбачається, що на час розгляду судом даної справи в належній відповідачу частині будинку зареєстрований він та ОСОБА_1 з 1996 р. Інші дві старші онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зняті з реєстрації у 2007 р. і у 13.01.2010 р. відповідно, що стверджується оглянутим судом оригіналом домової книги.

Також судом встановлено, що після позбавлення батьківських прав її батьків неповнолітня ОСОБА_1 з 2002 року по 2008 рік навчалася і перебувала на повному державному утриманні в Бучанській спеціалізованій школі-інтернаті для дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, а протягом 2008-2009 р. навчалася у Васильківському професійно-технічному училищ: для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування.

Після народження сина у 2009 р. ОСОБА_1 зробила спробу повернутися проживати за місцем реєстрації, однак відповідач заперечує право на проживання неповнолітньої в даній частині будинку та заперечує проти її вселення.

Наведені обставини стверджуються рішенням суду, довідками, поданням органу опіки та піклування, актами обстеження, свідоцтвом про право на спадщину, технічним паспортом, домовою книгою та іншими матеріалами справи.

Вирішуючи даний спір суд керується наступними положеннями Конституції України, Закон;. України «Про охорону дитинства», ЖК України.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» діти, які внаслідок позбавлення батьків батьківських прав чи з інших причин залишилися без батьківського піклування мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. У разі влаштування дітей, позбавлених батьківською; піклування, в школи-інтернати жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім»ї.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_1 була зареєстрована і мешкала в частині будинку по АДРЕСА_1 станом на 2002 р., тобто на момент позбавлення щодо неї батьківських прав її батьків та влаштування її в Бучанську школу-інтернат.

Поскільки неповнолітня з 2002 р. по 2008 р. перебувала на повному державному утриманні в Бучанській спеціалізованій школі-інтернаті для дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, то на весь цей час згідно ст.25 Закону України «Про охорону дитинства за нею зберігалося право на житло.

Після закінчення Бучанської школи-інтернату неповнолітня не була визнана у встановленому законом (ЖК України) порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не була виселена, а тому вона має право проживати в частині будинку по АДРЕСА_1 і користуватися нею.

З огляду на викладене дії відповідача, який заперечує проти проживання неповнолітньо: будинку порушують її права, які підлягають до захисту.

Для поновлення прав суд задовольняє позов і зобов»язує відповідача не чинив неповнолітній перешкод у користуванні жилим приміщенням 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 та надати їй ключі від вхідних дверей до цієї частини будинку. Також суд вселяє ОСОБА_1 з її малолітнім сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до жилого приміщення 1/4 частини будинку.

При цьому суд враховує вимоги ст. 156 ЖК України згідно якої на вселення до батьків а неповнолітніх дітей згоди власника буинку непотрібно.

Доводи представника відповідача що обов»язок забезпечити житлом неповнолітню лежить на місцевих органах влади, а не на відповідачу, суд не приймає до уваги як такі, що не стосуються суті спору. В даному випадку мова йде не про забезпечення неповнолітньої житлом у вигляді наданні благоустроєного житла, а про дотримання її житлових прав на користування жилим приміщенню, право на яке вона вже має і не втратила.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо неможливості вселення ндар ОСОБА_1 до 1/4 частини будинку, бо дана частина будинку не виділена в натурі, як необгрунтовані, поскільки судом незаперечно встановлено, що дана частина будинку становить 5ему частину будинку, яка не сполучається із іншими квартирами, складається з трьох приміщень , 1-3, 1-4, два з яких згідно технічного паспорту визначені як житлові, які перебувають у окремленому від інших співвласників користуванні відповідача. На вказану частину будинку повідач має окрему домову книгу, окрему реєстрацію, що сам підтвердив в судовому засіданні.

Безпідставні і доводи відповідача щодо того, що одне з приміщень не узаконено, бо із іанаго позивачем технічного паспорту на будинок не вбачається, що одне із приміщень 1-2, 1-3, 1- самочинним.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.25 Закону України «Про охорону дитинства», :т. 9, 156, 157 ЖК України, ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у іистуванні жилим приміщенням 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 належній ОСОБА_2 на праві власності, зобов»язавши ОСОБА_2 дти ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до цієї частини будинку.

Вселити ОСОБА_1 з її малолітнім сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до жилого іміщення 1/4 частини (пріміщенняя по плану 1-2, 1-3, 1-4) будинку АДРЕСА_1 належній ОСОБА_2 на праві власності.

Рішення в повному обсязі буде виготовлене не пізніше 24.03.2010 р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом іння заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом іцяти днів після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо у не було подано, а у випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не ) подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.І. Савченко