АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/4557/15 Головуючий1 інстанції ОСОБА_1
Справа №644/9462/14-ц Доповідач Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Котелевець А.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судновому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, - представника позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_7, представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення.

Просив в рахунок задоволення вимог за договором позики від 19.07.2010р. на суму 573665,48 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання позивачу права на продаж даної квартири, для чого надати позивачу право предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати, підписувати необхідні довідки та документи, заяви до міграційної служби України, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», органів нотаріату і приватних нотаріусів та інших державних органів, установ,підприємств, організацій з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сімї, а також вчиняти всі інші дії, повязані з вирішенням цих питань, крім того виселити відповідачів з вищезазначеної квартири, передати предмет іпотеки в управління позивача на період його реалізації та стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування позову вказував, що 19.07.2010р. між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, за яким відповідачі отримали у борг грошові кошти у розмірі 20400 доларів США, повернути дані кошти зобовязались до 19.07.2011р.

Також 19.07.2010р. між позивачем та відповідачами було укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.06.2014р. з відповідачів на користь позивача стягнуто борг у розмірі 213448,72 грн., проценти у розмірі 56966,70 грн., три відсотки річних у розмірі 16417,32 грн., неустойку у розмірі 286832,74 грн., усього 573665,48 грн.

Позивач уточнив позовні вимоги і просив звернути стягнення на предмет іпотеки не лише в рахунок заборгованості, встановленої рішенням суду від 06.06.2014р., а також в рахунок задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів процентів за продовження після рішення суду користування позикою на суму 1866 доларів США, трьох відсотків річних у сумі 519 доларів США та неустойки у розмірі в сумі 696000 грн. за період з 01.02.2014р. по 14.01.2015р. Оскільки, відповідачі не виконують свої зобовязання за договором позики, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Суд в рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 за договором позики від 19 липня 2010 року на суму визначену рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 червня 2014 року у розмірі 573665 гривень 48 коп., а також трьох відсотків річних, процентів за користування коштами в розмірі 36183 грн.40 коп. та неустойки у розмірі 696000 грн., які виникли за період з 01 лютого 2014 року по 14 січня 2015 року звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 43,8 кв.м., загальною площею 64,8 кв.м. шляхом застосування визначеної ст.38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_3 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Суд стягнув з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судові витрати по справі у розмірі 243 гривні 60 коп., у дольовому співвідношенні по 81 гривні 20 коп. з кожного. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про передання іпотечного майна в управління іпотекодержателя та виселення відповідачів, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким передати предмет іпотеки в управління позивача на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу і виселити відповідачів з іпотечного майна з наданням їм іншого житла за рахунок держави з відповідних житлових фондів або без такого. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

В судове засідання апеляційної інстанції, повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином, відповідачі не зявилися.

Частиною 1 ст. 305 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про передання іпотечного майна в управління іпотекодержателя та виселення відповідачів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що квартира АДРЕСА_1, що була передана в іпотеку, належить відповідачам наступним чином:

- 1/4 частка належить ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 15 грудня 2009 року.

- 3/4 (три четвертих) частки належать ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради 07 лютого 2005 року, та не була придбана за кредитні кошти, отримані від ОСОБА_3 за договором позики від 19.07.2010р. тому немає передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного житлового приміщення без надання їм іншого постійного житла.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-39 цс15 від18.03.2015 р., за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

У відповідності до ст.. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України межі позовних вимог визначає позивач.

З позовом про виселення мешканців із зазначеного житлового приміщення з наданням їм іншого постійного житла, позивач не звертався та такої можливості не позбавлений.

У відповідності до ст.. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження в галузі житлово-комунального господарства, відносяться до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, такі повноваження є делегованими виконавчому комітету державою.

Належним відповідачем у справах про виселення мешканців із житлового приміщення з наданням їм іншого постійного житла має бути орган, що виконує функції управляння житловим фондом.

У відповідності до ст.. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

На час ухвалення рішення позивачем не було заявлено клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача.

Доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про передання іпотечного майна в управління іпотеко держателя, не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

Так, згідно статті 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

З наведеної правової норми вбачається, що можливість на підставі рішення суду, передати цей предмет іпотеки в управління позивача на період його реалізації, повязується з використанням переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом іпотеки є житлове приміщення, його цільовим призначенням є використання у якості житла.

Дійшовши висновку про відмову позову в частині виселення відповідачів, а підстави для передачі предмету іпотеки в управління позивача на період його реалізації, повязується з використанням переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням яким є використання у якості житла в якому правомірно проживають відповідачі, суд підставно відмовив в позові в частині передачі предмету іпотеки в управління позивача на період його реалізації, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :