РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

22 червня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Голубашенко Т.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за стягнення заборгованості за кредитним договором; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у формі договору від 10.08.2014 року та у формі розписки від 10.08.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Скасувати засіб забезпечення позову, що був накладений ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва 10.09.2014 року о 16.40 годин у вигляді арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: 1/2 частину квартири №213 розташовану по проспекту Леніна, 267 в м.Миколаєві, 1/4 частину квартири №168 розташованої АДРЕСА_1 розташовану по вул. Повздовжна дванадцята, 13 в м.Миколаєві.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Подзігун Г.В.

справа №490/11436/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Голубашенко Т.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи по суті, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 46177,00 доларів США, що еквівалентно 999741,28 грн.

В обґрунтування позову позивач вказувала, що 10 серпня 2014 року вона надала ОСОБА_3 у борг 55077,00 доларів США строком до 31.08.2014 року, про що останній склав відповідну розписку.

У зв'язку із тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, а саме не повертає одержані за вказаним договором кошти, вона звернулася до суду із вказаним позовом. В ході розгляду справи, 25.09.2014 року відповідач повернув частину боргу в сумі 8900 доларів США, за такого позивач зменьшила позовні вимоги.

11 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просив визнати недійсним договір позики, що був укладений між сторонами у формі договору від 10.08.2014 року та у формі розписки від 10.08.2014 року.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 вказував, що вказаний договір позики від 10.08.2014 року є фіктивним та складений проти його волі внаслідок застосування до нього та членів його родини фізичного та психологічного тиску.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник первісний позов підтримали, просили стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 46177,00 доларів США. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, вказували на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Відповідач та його представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічні позовні вимоги підтримали.

Вивчивши доводи позовів та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідач ОСОБА_5 займає посаду директора магазину "Лайм Стор" компанії Лайм-Рупп, розташованого по пр. Леніна, 122 в м. Миколаєві з 2011 року, власником якого є ОСОБА_6

ОСОБА_1 є рідною сестрою дружини ОСОБА_6

Як зазначає у первісному позові позивач ОСОБА_1, 10 серпня 2014 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики та складена розписка, з яких вбачається, що відповідач взяв у неї борг 55077 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму до 31 серпня 2014 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В судовому засіданні знайшов своє місце факт того, що зазначений договір був укладений без передачі грошових коштів, а відтак є фіктивним правочином. До такого висновку суд прийшов з огляду на наступне.

Як пояснив у судовому засіданні відповідач, у серпні 2014 року між ним та власником магазину ОСОБА_6 виник конфлікт, оскільки останній виявив нестачу грошових коштів, в чому став звинувачувати ОСОБА_3 та бухгалтера ОСОБА_7 В ході проведення перевірки ОСОБА_6 визначив нестачу в загальному розмірі 58864 долара США, з яких 55077 доларів США пред'явив ОСОБА_3, 3787 доларів США - ОСОБА_7

01 вересня 2014 року на робоче місце відповідача - магазин Лайм Сервіс, що розташований по пр. Леніна, 122 у м. Миколаєві, прийшов ОСОБА_6 разом зі своїми охоронцями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і почав вимагати з ОСОБА_3 складання боргових документів в зв'язку із наявною нестачою у магазині "Лайм Стор".

02 вересня 2014 року ОСОБА_6 разом із вказаними особами змусили ОСОБА_3 шляхом погроз та фізичного насилля написати дві розписки про отримання від ОСОБА_1 коштів та підписати договори позики на суми 55077,00 доларів США та 140000,00 доларів США. Крім того, зобов'язали на наступний день з'явитися на робоче місце.

03 вересня 2014 року, коли ОСОБА_3 прийшов до магазину, ОСОБА_6 представив до нього охоронця ОСОБА_9 та заборонив йому покидати своє робоче місце до того часу, як ним не буде сплачена дебіторська заборгованість магазину, після чого ОСОБА_6 пообіцяв повернути вказані розписки і договори позики.

В цей же день на робоче місце ОСОБА_3 приїхав батько його дружини ОСОБА_10, який намагався побачитися із відповідачем та став вимагати від ОСОБА_6 його звільнення та припинення вимог про повернення неіснуючої заборгованості. В зв'язку із чим, ОСОБА_6 разом зі своїми охоронцями нанесли останньому тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_6 наказав ОСОБА_3 з'їздити у супроводі з ОСОБА_11 до Миколаївського відділення ПАТ "ОТП ОСОБА_10" та зняти зі свого рахунку депозитні кошти, але вказані кошти не були зняті, оскільки за правилами банку кошти видаються на підставі письмової заяви на протязі двох днів.

Зазначені обставини, крім пояснень відповідача, об'єктивно підтверджуються наступними доказами.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 вересня 2014 року о 02.00 год. ОСОБА_3 звернувся із заявою до начальника Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, згідно якої будучи попередженим про кримінальну відповідальність відповідно до ст.383 КК України, просив вжити заходів щодо ОСОБА_12, який на протязі часу з 26.08.2014 року по 03.09.2014 року вимагав у нього грошові кошти у розмірі 195000 доларів США по неіснуючій заборгованості перед ним та змусив ОСОБА_3 написати відповідну розписку про отримання коштів у сестри дружини ОСОБА_13 ОСОБА_1 Також вказував, що зазначеної заборгованості перед ОСОБА_1 в нього не існує.

На підставі вказаної заяви був сформований витяг з кримінального провадження № 0004954 від 04.09.2014 року за ч.1. ст. 355 КК України.

Згідно протоколів допиту ОСОБА_3 як потерпілого від 05.09.2014 рр., в яких ОСОБА_3 роз'яснено порядок проведення допиту та його права, зокрема попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.383,384 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиве показання), вбачається, що 02 вересня 2014 року о 10.00 год. ОСОБА_3 прийшов на своє робоче місце (магазин "Лайм Сервіс") де відбулася розмова з ОСОБА_14, який наказав не покидати робоче місце на протязі дня та з метою контролю над ОСОБА_3 співробітнику охорони ОСОБА_9 наказав не випускати відповідача із магазину "Лайм Стор".

Близько 16 год. 00 хвилин цього ж дня ОСОБА_6 під психологічним тиском змусив ОСОБА_3 скласти боргові розписки на 140000 доларів США та на 55000 доларів США і підписати відповідні договори позики, які були датовані 10.08.2014 року.

Крім того, вказані обставини підтверджуються витягом з кримінального провадження № 0004943 від 03.09.2014 року за частиною 1 ст. 125 КК України, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_10, згідно якої 03.09.2014 року близько 15.20 год. біля магазину "Лайм Стор", який розташований по пр. Леніна,122 у м. Миколаєві, невідомими особами були спричинені тілесні ушкодження, в зв'язку із чим ОСОБА_10 був доставлений до ЛШМД м. Миколаєва.

Вказане підтверджує наявність обставин, про які свідчить відповідач.

Крім того, судом встановлено, що 04.09.2014 року о 01.30 год. ОСОБА_7 також звернулася до начальника Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявою, в якій просила прийняти міри до ОСОБА_12 та його охоронців, оскільки вона переживала за своє життя та життя своїх близьких через обставини, які відбулися 03.09.2014 року.

На підставі вказаної заяви 04.09.2014 року було порушене кримінальне провадження № 0004946 за ч.1. ст. 219 КК України.

Постановою прокуратури Центрального району м. Миколаєва від 27.11.2014 року було об'єднані матеріали вказаних досудових розслідувань.

Позивач у судовому засіданні не заперечуючи обставин, викладених відповідачем, наполягала на задоволенні позову, вказуючи на те, що відповідач має заборгованість перед нею на виконання договору позики.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він є засновником ТОВ Лайм Групп фірмовим магазином якого є Лайм Сервіс. ОСОБА_1 є сестрою його дружини, а ОСОБА_3 є директором магазину Лайм Сервіс. Вказував, що у вересні 2014 року йому стало відомо про те, що ОСОБА_3 взяв у борг в ОСОБА_1 грошові кошти. Не заперечував, що у вказаному магазині була проведена інвентаризація, під час якої було виявлено недостачу товару, сума якої не визначена, в зв'язку із цим він звернувся до міліції; конфліктів із батьком дружини відповідача ОСОБА_10 не було; про вказані порушені кримінальні провадження нічого не відомо.

Підтвердив, що у магазині із приводу нестачі коштів був конфлікт.

З приводу обставин, які відбулися 03.09.2014 року пояснити не може, оскільки у магазині присутній не був, а дізнався про них через місяць, в зв'язку із цим не було змоги подивитися відеозаписи камер спостережень магазину, оскільки вони знищені.

Ці покази суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_15 є зацікавленою у вирішенні справи особою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він є батьком дружини відповідача, від якої 03.09.2014 року по телефону дізнався, що у ОСОБА_3 на роботі проблеми, що його там утримують та заставили підписати боргові документи. В зв'язку із чим ОСОБА_10 в той же день поїхав до робочого місця відповідача - магазин Лайм Стор.

Одразу ОСОБА_10 не пустили до кабінету відповідача, але коли він туди зайшов побачив, що останній знаходиться в подавленому стані та знаходиться під психологічним тиском, в зв'язку із чим ОСОБА_10 викликав міліцію, але через те, що ОСОБА_3 відпустили, виклик міліції був скасований.

На підставі вказаних подій між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 розпочався конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 разом із охоронцями почав бити ОСОБА_10, у зв'язку із чим останнього відвезли до лікарні, після якої він звернувся до міліції.

Свідок також зазначав, що йому відомо про те, що ОСОБА_3 погрожували на роботі три дні, починаючи з 01.09.2014 року, але оскільки відповідач має на утриманні вагітну дружину та переживав за її життя, він не звертався до відділу міліції із відповідною заявою того дня, а звернувся лише після складання розписки та підписання договору вночі 04.09.2015 року.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_16 суду показала, що вона працювала у магазині Лайм Сервіс та 02.09.0214 року під психологічним тиском нею також був підписаний договір позики та розписка, що датовані 10.08.2014 року на суму 3787,00 доларів США., що були складені на ім'я ОСОБА_1М, яка є сестрою дружини власника магазину ОСОБА_6, оскільки під час здійснення останнім перевірки було виявлено нестачу товарів.

Крім того, підтвердила обставини, що викладені відповідачем по справі та вказала, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до неї про стягнення заборгованості за вказаним договором позики, однак доказом того, що ніяких коштів у ОСОБА_1 вона не позичала та взагалі у місті Миколаєві того дня не знаходилась, є той факт, що вона з 09.08.2014 року перетинала Український державний кордон у пункту пропуску Херсон, про що є документальне підтвердження, а саме довідка Державної прикордонної служби України, та повернулась на територію України лише 17.08.2014 року.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_1 не передавала ОСОБА_3 грошові кошти, а складені договір позики та розписка, що датовані 10.08.2014 року були фактично були складені 02.09.2014 року під застосуванням до відповідача психологічного тиску з приводу утворення його дебіторської заборгованості перед ТОВ Лайм Групп, про що також свідчить кримінальне провадженням №00049, що порушене за заявою ОСОБА_6 з приводу нестачі на підприємстві.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з огляду на те, що вони перебувають у трудових відносинах з чоловіком рідної сестри позивача ОСОБА_6, а відтак є матеріально залежними, а також спростовуються вищенаведеними доказами.

Згідно частини 1 статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним; правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтовані та безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають.

Увалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договір позики, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у формі договору від 10.08.2014 року та у формі розписки від 10.08.2014 року, суд виходить з того, що вказаний правочин був вчинений проти волі ОСОБА_3 внаслідок застосування до нього психічного тиску, фактично був укладений 02.09.2014 року, а не 10.08.2014 року та його метою було не отримання готівкових коштів, а сплата боргу ОСОБА_3 перед ТОВ Лайм Групп де останній був директором.

На підставі викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним задовольняє.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

При цьому в силу ч.6 ст.154 ЦПК України суд вважає за необхідне Скасувати засіб забезпечення позову, що був накладений ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва 10.09.2014 року о 16.40 годин. у вигляді арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: 1/2 частину квартири №213 розташовану по проспекту Леніна, 267 в м.Миколаєві, 1/4 частину квартири №168 розташованої АДРЕСА_1 розташовану по вул. Повздовжна дванадцята, 13 в м.Миколаєві.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у формі договору від 10.08.2014 року та у формі розписки від 10.08.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Скасувати засіб забезпечення позову, що був накладений ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва 10.09.2014 року о 16.40 годин у вигляді арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3, а саме: 1/2 частину квартири №213 розташовану по проспекту Леніна, 267 в м.Миколаєві, 1/4 частину квартири №168 розташованої АДРЕСА_1 розташовану по вул. Повздовжна дванадцята, 13 в м.Миколаєві.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Подзігун Г.В.