Справа № 308/621/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., при секретарі судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Ужгород, у присутності: позивача - ОСОБА_2, його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» - ОСОБА_6, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання правочинів недійсними, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, третьої особи про визнання недійсними правочинів, укладених між сторонами у справі, а саме:

-Договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0;

-Додаткової угоди від 19.06.2008 року № 1 до вищезазначеного договору;

-Додаткової угоди від 30.01.2009 року № 1 до вищезазначеного договору;

-Додаткової угоди від 30.01.2009 року № 2 до вищезазначеного договору;

-Договору банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092;

-Договору застави транспортного засобу від 19.06.2008 року № 0.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 712/2-1461/2011 було визнано дійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за цим договором в розмірі 882 579,65 грн.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2013 вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 в частині визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 дійсним скасовано. У вимогах ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року дійсним відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Позивач вважає, що зазначеним рішенням апеляційної інстанції було встановлено, що вказані договори відповідачем ОСОБА_2 не підписувалися, оскільки згідно висновків експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Закарпатській області № 2842 від 19.01.2011 року та № 15/195 від 08.11.2011 року, підписи від імені ОСОБА_8 у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, графіку погашення кредиту (Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року), додатку №3 «Тарифи банку» до вказаного кредитного договору, графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток №2 до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року), договорі застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 року та додатковій угоді №1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року виконані не ОСОБА_2.

Згідно висновку судово почеркознавчої експертизи, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000428, підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки № 27 від 19.06.2008 року на суму 478 331,69 грн. виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Даний факт встановлений висновком експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/437 від 02.10.2013 року, як і той факт, що підписи, наявні на кожній сторінці у договорі застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 року, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Таким чином позивач зазначив, що кредитні кошти за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року ним не отримувалися.

Згідно висновку судово почеркознавчої експертизи, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000428, підписи в графі «Підпис платника» від імені ОСОБА_2 на вищевказаних документах: «Заява на переказ готівки № 48 від 08.09.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 47 від 20.07.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 49 від 21.04.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 8 від 20.02.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 52 від 13.10.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 6 від 11.09..2008 року»; «Заява на переказ готівки № 45 від 09.09.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 14 від 20.08.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 1 від 25.07.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 14 від 18.07.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 15 від 17.07.2008 року» - виконано не ОСОБА_2, а іншою особою. Даний факт встановлений висновком експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/205 від 17.04.2014 року

Згідно висновку почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні № 0000428, підписи на кожній сторінці перед надрукованим текстом ОСОБА_2 у договорі банківського рахунку № 565092 від 19.06.2008 року та у додатку № 1 до даного договору виконані не ОСОБА_2 Вказані підписи виконані з наслідуванням власних підписів громадянина ОСОБА_2 Даний факт встановлений висновком експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/689 від 01.12.2014 року

З урахуванням викладеного та із посиланням на ст.ст. 203, 215, 627, 638, 640, 1054, 1046 ЦК України та лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.11.2011 року за вих.№6-1466/0/4-11 позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

22 квітня 2015 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву (а.с. 139 141, т. 1), за якою просить суд ухвалити рішення про стягнення на користь ПАТ Укрсиббанк» з ОСОБА_2 суму боргу за договором про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0 (1) в розмірі 135 501,96 доларів США, пеню в розмірі 961 009,30 грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

За ухвалою від 27.04.2015 судом було прийнято зазначений зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом і обєднано його в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування позову відповідач, позивач за зустрічним позовом, зазначив наступне.

19.06.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 98 556 доларів США, що становило 478 331,69 грн. терміном до 19.06.2013 року зі сплатою 14,5 % річних та зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування.

Факт отримання кредитних коштів підтверджено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 по справі № 2-1461/11, яке набрало законної сили 13.03.2013 на підставі ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2013.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, 19.06.2008 року між банком та відповідачем укладено договір застави транспортного засобу №0, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за № 1250, згідно якого в заставу банку передано транспортний засіб марки Temsa Prestij модель Super Delux, 2008 р.в., н.з. АО 0274 АО, який є власністю ОСОБА_2

В порушення умов договору взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконує.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2146/2011 було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість на користь банку за цим договором в розмірі 882 579,65 грн.

06.10.2014 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення по цивільній справі № 308/2152/14-ц про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 1 014 228,55 грн. на користь ОСОБА_2

Відповідно до пункту 7.1.1 кредитного договору № 0 від 19.06.2008 року сторони погодили можливість списувати кошти з будь якого рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті відкритого в АКІБ «УкрСиббанк». Договірне зарахування банком здійснено 14.11.2014 року, що засвідчує довідка розрахунок заборгованості за кредитом.

Таким чином станом на 07.04.2015 року заборгованість ОСОБА_2 складає 176 487,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 4 138 193,54 грн., з яких:

-43 044,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 1 009 283,04 грн. - заборгованість за простроченим кредитом;

-92 457,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 2 167 901,20 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

-14 657,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 343 676,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-26 328,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 617 332,98 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

З урахуванням викладеного та із посиланням на ст.ст. 1054, 1050, 525, 526, 530, 625, 509, 598, 627 ЦК України та п. 1.2.2, 4.1, 3.1.3, 3.1.4, 6.1, 6.2, 3.4.3., 7.1.1. договору відповідач просить задовольнити його зустрічний позов.

Відповідачем також було подане до суду клопотання (а.с. 171, т. 1), за яким він просить суд застосувати строк пропущеної позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказав, що рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі № 2146/2011 було ухвалене 24.12.2012, висновок судового експерта № 284 складений 19.01.2011 року, а № 15/195 08.11.2011 року, тому відповідач вважає, що позивач порушив приписи ст. 256, 257ЦК України та прострочив строки позовної давності для подачі позову до суду.

Відповідач за первісним позовом також подав до суду заперечення на позов від 23.04.2015 № 30-/291 за яким просить суд відмовити у задоволенні позову повністю за безпідставністю та недоведеністю, з підстав викладених у запереченнях.

Позивач надав суду письмові пояснення від 12.05.2015 року на вищезазначені заперечення відповідача.

Позивачем також надана суду заява про застосування строків позовної давності від 12.05.2015 (а.с. 227-230, т. 1) за якою просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав пропущення строків позовної давності. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що, на його думку строк позовної давності сплинув в вересні 2012 року.

Відповідачем за первісним позовом подана до суду заява від 13.05.2015 № 30-6/332 (а.с. 240, т. 1) про застосування правових наслідків недійсності кредитного договору застави у відповідності до ст. 1057 1 ЦК України, за якою просить суду разі винесення рішення у справі про визнання недійсними кредитного договору/договору застави: застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України та винести ухвалу, якою накласти арешт на транспортний засіб: Temsa Prestij, модель Super Delux, рік випуску - 2008, колір білий, тип ТЗ автобус D, державний номер НОМЕР_1, який перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АОС 652985, виданого Ужгородським ВРЕВ УДАІ УМВС України та переданий в заставу АТ «УкрСсиббанк» у відповідності до договору застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові, зустрічний позов не визнав, та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на нього.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» позов не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях на нього, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити його повністю, оскільки вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

19 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами п.1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті в розмірі 98 556,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 478 331,69 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою процентів 14,50% річних за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, а після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору (п. 1.3.1 договору), з кінцевим строком повернення кредиту не пізніше 19 червня 2013 року (п. 1.2.2).

Кредит надавався шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 9202 у банку (п. 1.5 договору).

Разом із цим договором сторонами були підписані:

-додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року - графік погашення кредиту на період з 19.06.2008 по 19.06.2013;

-додаток № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невідємною частиною договору № 0 від 19.06.2008 року;

-додаток № 3 до кредитного договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року за яким був встановлений розмір комісії за надання кредиту 2,0% від суми кредиту.

-Протягом дії цього договору між сторонами також були підписані:

-додаткова угода № 1 від 19.06.2008 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року;

-додаткова угода № 1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року за якою був змінений кінцевий термін погашення кредиту до 19.06.2015 року;

-додаткова угода № 1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року за якою сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту;

-додаткова угода № 2 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року за якою сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.

Між сторонами також був укладений договір банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092 за умовами якого банк відкрив клієнту поточний рахунок у іноземній валюті та здійснює його обслуговування згідно умов цього договору, вимог банку та чинного законодавства України.

Сторонами також було підписано додаток № 1 до Договору банківського рахунку № 565092 від 18.06.2008 року про відкриття поточного рахунку у доларах США за № 9202 за тарифним пакетом «Базовий».

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу №0 від 19 червня 2008 року, який нотаріально посвідчений, згідно якого ОСОБА_2 передав в заставу банку транспортний засіб марки Temsa Prestij, модель Super Delux, р.в. 2008, колір білий, тип ТЗ автобус D, н.з. АО 0274 АО, який належить йому на праві власності.

Однак, як вбачається з наступних висновків експертів, частина вказаних договорів позивачем ОСОБА_2 не підписувалися, а саме:

-згідно висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 2842 від 19.01.2011 року, про проведення судової почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі ухвали від 29.11.2010 року про призначення судової експертизи, винесеної суддею Ужгородського міськрайонного суду Сочка В.І. по цивільній справі № 2п-5880/10, підписи від імені ОСОБА_8 у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, графіку погашення кредиту (Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року), додатку № 3 «Тарифи банку» до вказаного кредитного договору, графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року), договорі застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 року та додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року не відповідають фактичному підпису ОСОБА_2. Вирішити питання про те, чи відповідають підписи від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 р. фактичному підпису ОСОБА_2 не надалось можливим, оскільки в жодному з випадків порівняння не було встановлено такої сукупності ознак, яка б дозволила судити в категоричній або ймовірній формі про наявність або відсутність тотожності. Це пояснюється не співставимістю транскрипції досліджуваних підписів та зразків підпису ОСОБА_2 (а.с. 172-176, т. 1);

-згідно висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 15/195 від 08.11.2011 року, про проведення судової почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі ухвали від 11.05.2010 року про призначення судової експертизи, винесеної суддею Ужгородського міськрайонного суду Сочка В.І. по цивільній справі № 2-1461/11, підписи від імені ОСОБА_8 у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року) та договору застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 виконані не ОСОБА_2.

Підпис від імені ОСОБА_2 у листі від 13.08.2009р. виконаний ОСОБА_2.

Підпис від імені ОСОБА_8 у додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року виконані не ОСОБА_2.

Ознак, які б вказували на факт навмисної зміни почерку чи виконання підписів у незвичних умовах не виявлено.

Підписи від імені ОСОБА_8 у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року) та договору застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 виконані однією особою. Підписи від імені ОСОБА_8 у додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року виконані однією особою (а.с. 177-178, т. 1);

-згідно п. 5.34 висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/437 від 02.10.2013 року, про проведення почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі постанови від 05.09.2013 року про призначення почеркознавчої експертизи, яка винесена ст. слідчим СВ Ужгородського МВ УМВСУ у Закарпатській області ОСОБА_9 по кримінальному провадженні № 0000428, підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Підпис отримувача» у «Заяві на видачу готівки» № 27 від 19.06.2008 року виконані не ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а іншою особою (а.с. 67- 92, т. 1);

-згідно п. 2.1 висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/205 від 17.04.2014 року, про проведення почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі постанови від 26.03.2014 року про призначення почеркознавчої експертизи, яка винесена ст. слідчим СВ Ужгородського МВ УМВСУ у Закарпатській області ОСОБА_9 по кримінальному провадженні № 0000428, підписи в графі «Підпис платника» від імені ОСОБА_2 у документах: «Заява на переказ готівки № 48 від 08.09.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 47 від 20.07.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 49 від 21.04.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 8 від 20.02.2009 року»; «Заява на переказ готівки № 52 від 13.10.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 6 від 11.09.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 45 від 09.09.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 14 від 20.08.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 1 від 25.07.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 14 від 18.07.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 15 від 17.07.2008 року»; «Заява на переказ готівки № 3 від 20.06.2008 року» - виконано негромадянином ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 94- 103, т. 1);

-згідно п. 2.1 висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/689 від 01.12.2014 року, про проведення почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі постанови від 11.11.2014 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка винесена ст. слідчим СВ Ужгородського МВ УМВСУ у Закарпатській області ОСОБА_9 по кримінальному провадженні № 0000428, підписи наявні на кожній сторінці, на рисці, у правому куті, вище надрукованого тексту «підпис», перед надрукованим текстом «(ОСОБА_2А.)» у договорі банківського рахунку № 565092 від 19.06.2008 року та на рисці, у цій частині, вище надрукованого тексту «підпис», перед надрукованим текстом «(ОСОБА_2А.)» у Додатку до Договору банківського рахунку № 565092 від 19.06.2008 року - виконані не ОСОБА_2 Вищевказані підписи виконані з наслідуванням власних підписів громадянина ОСОБА_2 (а.с. 103 111, т. 1).

Судом зазначається, що жодного клопотання від сторін про проведення експертиз у цій справі не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 було первісний позов ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено; договір про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 визнано дійсним; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року в розмірі 882 579,65 грн. (вісімсот вісімдесят дві тисячі пятсот сімдесят девять гривень шістдесят пять копійок); у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору та договору застави нікчемними відмовлено.

Зазначене рішення було переглянуте в апеляційному порядку. Рішенням від 13.03.2013 Апеляційного суду Закарпатської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 грудня 2012 року в частині визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 червня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, дійсним скасовано; у вимогах ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 червня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, дійсним відмовлено. У решті рішення суду залишене без змін.

При цьому апеляційною інстанцією зазначено, наступне.

Як розяснено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10.11.2011 року за вих. №6-1466/0/4-11, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи неукладення не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Таким чином встановивши, що спірний договір про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизами підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, зокрема ОСОБА_2, тому такий є вчиненим.

Визнаючи дійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, на підставі ч. 2 ст. 218 ЦК України, суд першої інстанції помилково виходив із того, що такий між сторонами був укладений усно, з недодержанням вимоги щодо письмової форми, оскільки вказаний договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, а тому є вчиненим. А та обставина, що позичальник ОСОБА_2 кредитний договір не підписував, є підставою для визнання його недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України. Однак ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просив визнати кредитний договір та договір застави нікчемними, і вимог про визнання їх недійсними не заявляв.

Факт отримання ОСОБА_10 кредиту, його погашення та сплата ним процентів за користування кредитом стверджується матеріалами справи, а також заявою ОСОБА_2, адресованою начальнику відділення № 637 АКІБ «УкрСиббанку» п. Бадиді В.В., зареєстрованою банком за № 248 від 02.09.2009 року (а.с.182), яка ним була надіслана у відповідь на письмові вимоги банку про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій ОСОБА_2 ствердив, що ним було отримано споживчий кредит в розмірі 98556,00 доларів США за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19 червня 2008 року під заставу транспортного засобу Temsa Prestij, модель Super Delux, 2008 р.в., н.з. АО 0274 АО, в якій він вказував про виконання ним зобовязань за цим кредитним договором, зокрема про сплату кредиту та процентів за його користування, в якій міститься його прохання про перенесення термінів погашення заборгованості за договором у звязку з фінансовими труднощами.

Та обставина, що вказана заява була підписана особисто ОСОБА_2 стверджується висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області №15/195 від 08.11.2011 року, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_2 у листі від 13.08.2009 року (а.с.182) виконаний ОСОБА_2 (а.с.192-202).

Оскільки матеріалами справи встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 є вчиненим, і сторонами цього договору виконувалися його умови, зокрема АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 98556,00 доларів США, частину якого в сумі 7712,27 доларів США погасив і сплатив банку відсотки за користування кредитом в сумі 6456,68 доларів США, умови якого позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує, а саме не сплачує кредит та відсотки за його користування, у звязку з чим його заборгованість станом на 15.04.2010 року становить 882579,65 грн., яка складається з основного боргу - 80392,29 доларів США, що еквівалентно 637213,41 грн.; простроченого боргу 10451,44 доларів США, що еквівалентно 82841,25 грн., прострочених відсотків 17888,47 доларів США, що еквівалентно 141789,38 грн., пені 20235,61 грн. та штрафу 500 грн., тому суд правильно дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку 882579,65 грн. заборгованості за кредитним договором, виходячи з положень статей 526, 530, 610, 611, 629, 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у зустрічному позові про визнання кредитного договору та договору застави нікчемними за його недоведеністю.

За ухвалою від 04.10.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 308/15433/13-ц заяву ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 було залишено без задоволення.

Позивач просив переглянути зазначене рішення посилаючись, як на підставу перегляду, встановлення висновком експерта, в межах кримінального провадження порушеного за заявою ОСОБА_2, що підписи від імені ОСОБА_2 в графі «підпис отримувача» в заяві на видачу готівки № 27 від 19.06.2008 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. Однак суд дійшов висновку, що зазначена підстава не може вважатися ново виявленою, оскільки в судовому рішенні, яке просить переглянути заявник факт отримання ОСОБА_2 кредиту підтверджено іншими доказами, тобто обставина відсутності підписів ОСОБА_2 на документах кредитної справи не ставилася в основу прийнятого судом рішення по даній справі.

Ухвалою від 23.12.2013 року Апеляційного суду Закарпатської області зазначену ухвалу було залишено без змін. При цьому апеляційною інстанцією було зазначено, що посилання ОСОБА_2 на висновок спеціаліста науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України у Львівській області від 05.08.13 р. у підтвердження наявності нововиявленої обставини не заслуговує на увагу, оскільки факт наявності чи відсутності підпису заявника на кредитному договорі не вплинув на висновок суду першої інстанції, а саме це питання було предметом доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів справи 17.04.2013 Міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37585043 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1461/11, виданого 02.04.2013 Ужгородським міськрайонним судом за вищезазначеним рішенням апеляційної інстанції, яке набрало чинності 13.03.2013.

А 29.12.2014 року Міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1461/11, виданого 02.04.2013 Ужгородським міськрайонним судом.

Що стосується строків позовної давності при вирішення основного та зустрічного позовів у цій справі, оскільки від обох сторін надійшли заяви про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначено у п. 28 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК).

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21 листопада 2012 року розглянув справу № 6-101 цс 12, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року № 6-738цс15, а саме: виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Позивач у позовній заяві зазначив, що про існування договору банківського рахунку від 19 червня 2008 року, відповідно до якого був відкритий на імя ОСОБА_2 поточний рахунок № 202 та на який були зараховані кредитні кошти за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року він дізнався лише в грудні 2014 року під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 30000428. Тоді він дізнався, що підписи на ньому були вчинені від його імені іншою особою шляхом наслідування його власного підпису.

Крім того, позивачем зазначено, що про те, на підставі яких саме заяв на переказ готівки здійснювалося від його імені часткове погашення заборгованості за кредитним договором та сплата відсотків за користування кредитом, позивач дізнався лише в травні 2014 року. Тоді ж позивачу стало відомо і про встановлення судовою почеркознавчою експертизою факту вчинення іншою особою від його імені підпису на даних платіжних банківських документах.

Також під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за № 30000428 в жовтні 2013 року позивачу стало відомо про проведення експертизи підписів, вчинених від його імені іншою особою на заяві на видачу готівки № 27 від 19.06.2008 року на суму 478 331,69 грн., а відповідно і встановлення факту отримання кредитних коштів не ним, а іншою особою.

Таким чином позивач вважає, що строк звернення до суду із даним позовом про визнання недійсним вищевказаних правочинів, позивачем було пропущено не з його вини, а тому підлягає поновленню судом.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлені позовні вимоги про визнання недійсними правочинів, укладених між сторонами у справі, а саме: Договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0; Додаткової угоди від 19.06.2008 року № 1 до вищезазначеного договору; Додаткової угоди від 30.01.2009 року № 1 до вищезазначеного договору; Додаткової угоди від 30.01.2009 року № 2 до вищезазначеного договору; Договору банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092; Договору застави транспортного засобу від 19.06.2008 року № 0. У якості підстав недійсності зазначених договорів надані висновки експертиз, що вони не підписувалися позивачем.

Однак, як вбачається з рішення від 13.03.2013 Апеляційного суду Закарпатської області у липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», 3-ї особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7, в якому просив визнати кредитний договір № 0 від 19 червня 2008 року та договір застави транспортного засобу Temsa Prestij, модель Super Delux, 2008 р.в., н.з. АО 0274 АО за № 0 від 19.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 - нікчемними, з тих підстав, що такі ним не укладалися і не підписувалися, а також скасувати заборону на відчуження вказаного транспортного засобу.

У рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 зазначено, що з зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк»про визнання кредитного договору та договору застави нікчемними слідує, що останній договір про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року, графік погашення кредиту (Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 р.), заяву про видачу готівки № 27 від 19.06.2008 року, а також договір застави транспортного засобу №0 від 19.06.2008 р. не підписував.

Крім того, як вбачається з висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 2842 від 19.01.2011 року, про проведення судової почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі ухвали від 29.11.2010 року про призначення судової експертизи, винесеної суддею Ужгородського міськрайонного суду Сочка В.І. по цивільній справі № 2п-5880/10, підписи від імені ОСОБА_8 у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, графіку погашення кредиту (Додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року), додатку № 3 «Тарифи банку» до вказаного кредитного договору, графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (Додаток № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року), договорі застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 року та додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 року до договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року не відповідають фактичному підпису ОСОБА_2. Вирішити питання про те, чи відповідають підписи від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді № 1 від 30.01.2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 р. фактичному підпису ОСОБА_2 не надалось можливим, оскільки в жодному з випадків порівняння не було встановлено такої сукупності ознак, яка б дозволила судити в категоричній або ймовірній формі про наявність або відсутність тотожності. Це пояснюється не співставимістю транскрипції досліджуваних підписів та зразків підпису ОСОБА_2 (а.с. 172-176, т. 1).

Згідно висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 15/195 від 08.11.2011 року, про проведення судової почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі ухвали від 11.05.2010 року про призначення судової експертизи, винесеної суддею Ужгородського міськрайонного суду Сочка В.І. по цивільній справі № 2-1461/11, підписи від імені ОСОБА_8 у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року, графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 19.06.2008 року) та договору застави транспортного засобу № 0 від 19.06.2008 виконані не ОСОБА_2.

Тобто позивач ОСОБА_2 довідався про порушення свого права за: Договором про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0 у липні 2010 року; Додаткової угоди від 19.06.2008 року № 1 до вищезазначеного договору у січні 2011 року; Додаткової угоди від 30.01.2009 року № 1 до вищезазначеного договору у січні 2011 року; Договору застави транспортного засобу від 19.06.2008 року № 0 у липні 2010 року.

Таким чином строк позовної давності щодо зазначених вимог сплинув у липні 2013 та січні 2014 року відповідно.

Зазначений же позов поданий позивачем до суду 22 січня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Як зазначено у ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем у позові не наведено жодної причини поважності пропуску строку позовної давності за вищезазначеними позовними вимогами, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про поновлення ОСОБА_2 строку для звернення до суду із даним позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк», тертя особа Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними.

Суд також вважає за необхідне, з урахуванням положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними правочинів, укладених між сторонами у справі, а саме: Договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0; Додаткової угоди від 19.06.2008 року № 1 до вищезазначеного договору; Додаткової угоди від 30.01.2009 року № 1 до вищезазначеного договору; Договору застави транспортного засобу від 19.06.2008 року № 0.

Що ж стосується позовних вимог про визнання недійсними: додаткової угоди від 30.01.2009 року № 2 до вищезазначеного договору та Договору банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092, суд зазначає наступне.

У жодній експертизі, наданій позивачем відсутні висновки із зазначенням, що додаткову угоду від 30.01.2009 року № 2 до Договору про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0 підписано не ОСОБА_2, інших підстави недійсності цього правочину, крім відсутності підпису на документах, позивачем зазначено не було, відтак відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Згідно п. 2.1 висновку експерта Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУ МВС України у Львівській області № 6/689 від 01.12.2014 року, про проведення почеркознавчої експертизи, зробленого на підставі постанови від 11.11.2014 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка винесена ст. слідчим СВ Ужгородського МВ УМВСУ у Закарпатській області ОСОБА_9 по кримінальному провадженні № 0000428, підписи наявні на кожній сторінці, на рисці, у правому куті, вище надрукованого тексту «підпис», перед надрукованим текстом «(ОСОБА_2А.)» у договорі банківського рахунку № 565092 від 19.06.2008 року та на рисці, у цій частині, вище надрукованого тексту «підпис», перед надрукованим текстом «(ОСОБА_2А.)» у Додатку до Договору банківського рахунку № 565092 від 19.06.2008 року - виконані не ОСОБА_2 Вищевказані підписи виконані з наслідуванням власних підписів громадянина ОСОБА_2 (а.с. 103 111, т. 1).

Як розяснено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10.11.2011 року за вих. № 6-1466/0/4-11, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи неукладення не застосовується. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Таким чином договір банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092 є вчиненим. Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про визнання договору недійсним за ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, судом перевіряється чи схвалив власник у подальшому цей правочин.

Як було встановлено рішенням від 13.03.2013 Апеляційного суду Закарпатської області факт отримання ОСОБА_10 кредиту, його погашення та сплата ним процентів за користування кредитом стверджується матеріалами справи, а також заявою ОСОБА_2, адресованою начальнику відділення № 637 АКІБ «УкрСиббанку» п. Бадиді В.В., зареєстрованою банком за № 248 від 02.09.2009 року, яка ним була надіслана у відповідь на письмові вимоги банку про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій ОСОБА_2 ствердив, що ним було отримано споживчий кредит в розмірі 98556,00 доларів США за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 червня 2008 року під заставу транспортного засобу Temsa Prestij, модель Super Delux, 2008 р.в., н.з. АО 0274 АО, в якій він вказував про виконання ним зобовязань за цим кредитним договором, зокрема про сплату кредиту та процентів за його користування, в якій міститься його прохання про перенесення термінів погашення заборгованості за договором у звязку з фінансовими труднощами.

Та обставина, що вказана заява була підписана особисто ОСОБА_2 стверджується висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області № 15/195 від 08.11.2011 року, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_2 у листі від 13.08.2009 року виконаний ОСОБА_2 (а.с. 177-178, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як зазначено у ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскільки власник у подальшому схвалив дію договору банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092 відповідно він є вчиненим, і відсутні підстави визнавати його недійсним на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити.

Суд зазначає, що у задоволенні заяви від 13.05.2015 № 30-6/332 (а.с. 240, т. 1) про застосування правових наслідків недійсності кредитного договору застави у відповідності до ст. 1057 1 ЦК України, поданої відповідачем, слід відмовити, оскільки відсутні підстави для застосування таких наслідків через той факт, що у задоволенні первісного позову судом відмовлено, тобто будь які угоди недійними судом не визнавалися.

Суд також звертає увагу позивача ОСОБА_2, що оскільки можливості щодо захисту свого порушеного права у цивільному порядку на цей час ним вичерпано через сплив строку позовної давності за більшою частиною вимог, проте його визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 0000428, то під час або після розгляду судом обвинувального акту у зазначеному кримінальному провадженні у нього буде можливість звернутися до суду із цивільним позовом про відшкодування шкоди від злочину у встановленому КПК України порядку.

Що стосується судового збору за первісним позовом суд зазначає наступне.

Позивачем при звернені до суду було сплачено судовий збір у сумі 243,60 грн. за квитанцією від 16.12.2014 № НОМЕР_2.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на цей час складає 243,60 грн. (1218 * 0,2).

Проте, як зазначено у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Тобто позивачам при зверненні до суду із зазначеним позовом слід було сплатити судовий збір у сумі 1461,60 грн. (243,60 * 6).

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові від позову, а при задоволенні позову - з відповідача.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь Державного бюджету України недоплачену суму судового збору у розмірі 1218,00 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 461,60 грн. слід покласти на позивача у звязку з відмовою у задоволенні первісного позову.

Що стосується зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Оскільки позивачем, відповідачем за зустрічним позовом, подана до суду заява про застосування строків позовної давності від 12.05.2015 (а.с. 227-230, т. 1) судом спочатку перевіряється зустрічний позов з приводу дотримання позовної давності при зверненні до суду з відповідними вимогами.

На засіданні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року було розглянуто справу № 6-133цс14 про стягнення заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування. Правова позиція ВСУ, висловлена за результатами перегляду: за договором про комплексне банківське обслуговування, який встановлює не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, але і кінцевий термін повного погашення кредиту, протягом трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК) щодо щомісячних платежів розпочинається після несплати чергового платежу, а по поверненню кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого терміну повного погашення кредиту (ст. ст. 261 ЦК).

З урахуванням зазначеного правового висновку та вищевикладених вимог законодавства щодо позовної давності, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за договором про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року слід обчислювати з 19.06.2015 року (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 30.01.2009 року до зазначеного договору, а.с. 37, т. 1), оскільки відповідачем заявлено вимогу про поверненню кредиту в повному обсязі. Тобто на час звернення до суду з відповідним позовом строк позовної давності ще не сплинув.

Відповідач, позивач за зустрічним позовом, просить суд стягнути з позивача, відповідача за зустрічним позовом, станом на 07.04.2015 року заборгованість ОСОБА_2, яка складає 176 487,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 4 138 193,54 грн., з яких:

-43 044,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 1 009 283,04 грн. - заборгованість за простроченим кредитом;

-92 457,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 2 167 901,20 грн. - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

-14 657,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 343 676,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-26 328,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 617 332,98 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Однак, як вбачається з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 за цим рішенням було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року в розмірі 882 579,65 грн. (вісімсот вісімдесят дві тисячі пятсот сімдесят девять гривень шістдесят пять копійок).

Зазначене рішення було переглянуте в апеляційному порядку, рішенням від 13.03.2013 Апеляційного суду Закарпатської області в цій частині залишене без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як зазначено у ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 вбачається, що внаслідок невиконання зобовязань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту виникла заборгованість, яка на момент звернення до суду становила 882 579,65 грн., в тому числі: основний борг 80 392,29 доларів США, що становить 637 213,41 грн., прострочений борг 10 451,44 доларів США, що становить 82 841,25 грн., прострочені відсотки 17 888,47 доларів США, що становить 141 789,38 грн., пеня 20 235,61 грн., штрафні санкції 500 грн.

Тобто судом було достроково стягнуто з ОСОБА_2 всю суму заборгованості за кредитом, відсотками та штрафні санкції за невиконання обовязків з їх сплати.

Як зазначив відповідач в обґрунтування зустрічного позову 06.10.2014 р., Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення по цивільній справі № 308/2152/14-ц про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 1 014 228,55 грн. на користь ОСОБА_2

Відповідно до пункту 7.1.1 кредитного договору № 0 від 19.06.2008 року сторони погодили можливість списувати кошти з будь якого рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті відкритого в АКІБ «УкрСиббанк». Договірне зарахування банком здійснено 14.11.2014 року, що засвідчує довідка розрахунок заборгованості за кредитом. Тобто відбулося часткове погашення боргу ОСОБА_2 за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 підлягає виконанню у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Як вбачається з матеріалів справи 17.04.2013 Міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 37585043 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1461/11, виданого 02.04.2013 Ужгородським міськрайонним судом за вищезазначеним рішенням апеляційної інстанції, яке набрало чинності 13.03.2013.

А 29.12.2014 року Міським відділом Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1461/11, виданого 02.04.2013 Ужгородським міськрайонним судом.

Таке повернення було проведено органом викоання судових рішень згідно письмової заяви № 30-5/731 від 19.11.2014 стягувача ПАТ «Укрсиббанк» у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

З урахуванням того факту, що за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту на момент звернення до суду, у суду відсутні підстави повторно стягувати зазначену заборгованість.

Що стосується позовної давності та можливості стягнення пені та процентів за користування кредитом за період з дня винесення судом рішення 24.12.2012 до 07.04.2015 року суд приймає до уваги наступне.

Наявність у ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року в розмірі 882 579,65 грн. (вісімсот вісімдесят дві тисячі пятсот сімдесят девять гривень шістдесят пять копійок) підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11, яке було переглянуте в апеляційному порядку, та за рішенням від 13.03.2013 Апеляційного суду Закарпатської області в цій частині залишене без змін. Тому з урахуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначений факт є встановленим та не підлягає доказуванню.

Правові наслідки невиконання зобовязання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики. При цьому суд зробив правовий висновок про те, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Суд також приймає до уваги, що саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, пені й інших втрат, передбачених договором.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено наявність у ПАТ «УкрСиббанк» відповідної ліцензії та дозволів (а.с. 163 165, т. 1).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог за зустрічним позовом в сумі 2 019 058,72 грн., які були заявлені в межах строку позовної давності за станом на 07.04.2015, а саме:

-45124,16 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом за три роки, починаючи з дати винесення рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 24.12.2012 у справі № 2-146/11 (оскільки встановити точну таку на яку було стягнуто заборгованість у цій справі встановити неможливо) і до 07.04.2015 року (дати на яку було визначено заборгованість відповідачем);

-14 657,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 343 676,32 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за один рік;

-26 328,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 617 332,98 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом за один рік. В решті позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 782,82 грн. підлягають стягненню з позивача ОСОБА_2, відповідача за зустрічним позовом, на користь банку, в решті в сумі 1 871,18 грн. покладається на відповідача, позивача за зустрічним позовом.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що додаткові докази долучені позивачем до заперечень від 15 червня 2015 року не досліджувалися судом та не приймалися до уваги при винесенні цього рішення, оскільки були подані позивачем після початку розгляду справи по суті без обґрунтування поважності причин їх неподання у встановлений законом строк.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 256, 258, 259, 261, 267, 611, 1048 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання правочинів недійсними, - відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 36/83, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь Державного бюджету України недоплачену суму судового збору у розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок).

3. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 461,60 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня 60 копійок) покласти на позивача ОСОБА_2 у звязку з відмовою у задоволенні первісного позову.

4. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, - задовольнити частково.

5. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 36/83, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк», рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код банку 09807750, м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, заборгованість за договором про надання споживного кредиту № 0 від 19.06.2008 року в сумі 2 019 058,72 грн., які були заявлені в межах строку позовної давності за станом на 07.04.2015, а саме:

-45 124,16 доларів США (сорок пять тисяч сто двадцять чотири долари США 16 центів) - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом;

-14 657,26 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 343 676,32 грн. (триста сорок три тисячі шістсот сімдесят шість гривень 32 копійки) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

-26 328,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 617 332,98 грн. (шістсот сімнадцять тисяч триста тридцять дві гривні 98 копійок) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

6. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 36/83, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_5 акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, витрати із сплати судового збору в сумі 1 782,82 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят дві гривні 82 копійки).

7. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 1 871,18 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят одна гривня 18 копійок) покласти на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07.07.2015.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_11