АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8146/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Мельник А.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Мараєва Н.Є.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан», третя особа: ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Кримський Титан», третя особа: ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати наказ від 19.11.2014 року № 1097-п незаконним, а звільнення позивача з ПрАТ «Кримський ТИТАН» неправильним; поновити позивача на роботі у ПрАТ «Кримський Титан» на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу; стягнути з відповідача заробітну плату за час затримки у розмірі 1678 грн.; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 16780 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначила, що з червня 2004 року ОСОБА_1 працювала в ПрАТ «Кримський Титан», з грудня 2010 року на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу.

19.11.2014 року позивач була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним.

Згідно ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Ігноруючи зазначену норму закону позивачу не запропонували іншої роботи.

Позивач є одинокою матір'ю, одна виховує та забезпечує малолітню дитину.

Також посилається на те, що відповідно до ст. 184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається.

На момент подання позову розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 6780 гривень. Виплату заробітної плати було затримано позивачу на два дні, тобто відповідач повинен сплатити за цю затримку 1678 грн. (щоденна заробітна плата складає 839 грн.).

Незаконним звільненням позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що в позивача були порушені звичайні життєві зв'язки, виникли хвилювання з приводу незаконного звільнення.

Моральну шкоду позивач оцінює виходячи з вимог розумності та справедливості у розмірі 30000 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що з червня 2004 року позивач працювала в ПрАТ «Кримський Титан», з грудня 2010 року на посаді начальника контрольно-ревізійного відділу в м. Армянську, АР Крим.

Наказом № 1097-П від 19.11.2014 року позивач була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.(а.с.11)

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач не довів наявності тих обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Поняття "одинокої матері" визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року N 9. Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

Відповідно розлучені мати чи батько, у одного з яких залишилися на утриманні діти, не можуть бути віднесені до категорії одиноких, тому що після розлучення подружжя й надалі повинно виконувати свій обов'язок щодо утримання та виховання спільних дітей і той, з ким залишилася неповнолітня дитина, має право на стягнення аліментів. Виняток становлять лише випадки позбавлення судом батька батьківських прав або оголошення колишнього чоловіка у розшук, відомості про що у даному випадку у відповідача були відсутні.

Позивач до позовної заяви надає документи, а саме: свідоцтво про народження дитини в якому наявний запис про батька - ОСОБА_3; розрахунок заборгованості щодо сплати аліментів чоловіком ОСОБА_3 станом на 21.03.2014 року, згідно якого, батько дитини приймає участь в утриманні дитини, про що свідчать відповідні сплати в 2012 та 2013 роках, по-друге розрахунок складений станом на 21.03.2014 року, що не виключає можливості сплати відповідної заборгованості з квітня 2014 року.

За час попередження про звільнення (наказ від 01.09.2014 №1056 - п) з яким позивач була ознайомлена, відомостей про наявність будь-яких обмежень її звільнення, чи підтвердження статусу одинокої матері не надала.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав і виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Для підтвердження статусу «одинокої матері» роботодавцю повинен надаватися будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

Надання лише копії свідоцтва про розірвання шлюбу та довідки з ЖЕКу про реєстрацію .місця проживання, як це робить позивач, не дає підстав стверджувати, що батько не бере участі у вихованні дитини. Жодних належних доказів, які б свідчили про відсутність участі батька у вихованні дитини позивач суду, або в процесі свого звільнення відповідачу, не надала.

Крім цього, ПрАТ «Кримський ТИТАН» є товариством, яке до 02.04.2014 року було зареєстровано на території Автономної Республіки Крим, мало виробничі потужності та здійснювало господарську діяльність на зазначеній території.

Скорочення штату працівників ПрАТ «Кримський Титан», в тому числі і позивача, відбувалося відповідно до законодавства України, що підтверджується наказом від 30.06.2014 року №459, яким з підприємства було скорочено 4 985 працівників.

Позивач, відповідно до вимог КЗпП України, була повідомлена про скорочення 03.09.2014 року (а.с.38).

Господарська діяльність відповідача в АР Крим не відбувається, змінено місцезнаходження, на даний час підприємство має наступну юридичну адресу: вул. Мечникова, буд. 2, літера А, Печерський район, м. Київ, 01601.

Згідно ч. 2. ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог КЗпП України, підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку немає.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України затримки розрахунку при звільненні на 2 дні позивач суду не надала.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та встановлено, що ПрАТ «Кримський Титан» є товариством, яке до 02.04.2014 року було зареєстровано на території Автономної республіки Крим, на території Криму мало виробничі потужності та здійснювало господарську діяльність на території Криму.

26.02.2014 року АР Крим було анексовано, що призвело до неможливості ведення відповідачем господарської діяльності на території АР Крим, тобто анексія Криму призвела до зупинення діяльності підприємства та у зв'язку з цим відповідач був змушений припинити виробництво продукції та скоротити штат працівників підприємства на 4 985 працівників, в тому числі і посаду позивача. (а.с.41-93).

У зв'язку з цими обставинами відповідач здійснив перереєстрацію Товариства відповідача на материкову Україну до м. Києва.

Судом першої та апеляційної інстанції з наданих відповідачем доказів вбачається, що станом на сьогодні господарська діяльність відповідача в м. Армянськ АР Крим не здійснюється. Відповідачем змінено місцезнаходження, адреса підприємства вказана по вул. Мечникова, буд. 2, літера А в м. Києві.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного скорочення позивача, як одинокої матері, яка одна виховує дитину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом вірно встановлено, що поняття «одинокої матері» визначено в постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, в якій п. 9 роз'яснено, що одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої, відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Відповідно розлучена мати, з якою після розлучення з чоловіком залишилась приживати дитина, не може бути віднесена до категорії одинокої матері.

Те, що позивач не є одинокою матір'ю спростовується свідоцтвом про розірвання шлюбу між позивачкою ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_4 - його спільної з позивачкою доньки. (а.с.12-13).

Крім цього, як вбачається із долученого до апеляційної скарги «Постановления о расчете задолжености» від 07.04.2015 року відділу судових приставів по м. Армянську УФССП Росії по Республіці Крим, боржнику ОСОБА_3 оприділено заборгованість по аліментам та направлено до виконання, про що повідомлено стягувача ОСОБА_1, адреса якої АДРЕСА_1. (а.с.133).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи із встановлених обставин справи, відсутності винних дій відповідача в зупиненні господарської діяльності на території АР Крим, дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді