Справа № 675/877/15-ц
Провадження № 2/675/340/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" липня 2015 р. Ізяславський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Пашкевича Р.В.

при секретарі Григорєвій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

03.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про виселення його з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проживає та являється власником житлового будинку по вул.Козацька, 16, у с.Щурівці Ізяславського району Хмельницької області. Крім нього у даному будинку зареєстровані та проживають його дочка ОСОБА_3, її колишній чоловік ОСОБА_2, онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Зазначає, що у 2006 році дочка ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_2, однак після розлучення останній продовжує проживати у його будинку.

Проживання відповідача у даному житловому будинку є нестерпним, а саме ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, вчиняє постійні сварки, погрожує розправою, в утриманні будинку участі не приймає. У 2007 році притягувався до кримінальної відповідальності по факту нанесення для нього тілесних ушкоджень середньої тяжкості, однак від відповідальності був звільнений у звязку із передачею його на поруки трудового колективу. Також позивач та його донька неодноразово зверталася до відділу УМВС в Ізяславському районі з приводу нанесення для них тілесних ушкоджень, за що 29.01.2015 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.173-2 КУпАП. Таким чином, вважає, що проживання ОСОБА_2 у будинку, постійне зловживання спиртними напоями, пошкодження та знищення майна, постійне фізичне та психологічне насильство з боку відповідача, перешкоджають йому належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм будинком та роблять неможливим проживання разом з відповідачем.

Представник позивача ОСОБА_1, його дочка ОСОБА_3 позовні вимого свого довірителя підтримала повністю, а також ствердила обставини викладені ним у позові, просить суд виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, що по вул.Козацька, 16, у с.Щурівці Ізяславського району Хмельницької області без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_2, який являється інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню, яке повязане з психічною хворобою, в судовому засіданні позов не визнав, заперечує факти викладені позивачем у позові, запевняє суд, що більш будь-яких протиправних дій стосовно позивача та його дочки ним вчинятися не буде. Також зазначив, що у нього іншого помешкання для проживання немає, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні, також заперечив проти задоволення позову, вважає, що у діях відповідача немає систематичності порушення правил співжиття, а позивачем протилежного не доведено.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2003 року, власником домоволодіння за адресою вул.Козацька, 16, с.Щурівці, Ізяславського району Хмельницької області являється ОСОБА_1.

Згідно довідки про склад сім»ї Щуровецької сільської ради від 15.04.2015 року, у житловому будинку за адресою вул.Козацька, 16, с.Щурівці, Ізяславського району Хмельницької області зареєстровані: ОСОБА_1 власник; ОСОБА_3 дочка; ОСОБА_2 колишній зять; ОСОБА_4 онука; ОСОБА_5 онук.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було розірвано 19 червня 2006 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія 1-БВ № 013165, актовий запис № 52, виданого відділом РАЦС Ізяславського районного управління юстиції.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.02.2008 року ОСОБА_2 по факту нанесення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознаками триваючого розладу здоровя для ОСОБА_1, звільнено від кримінальної відповідальності передбаченого ст.122 ч.1 КК України з передачею його на поруки колективу ТОВ ІВК «Рідний край».

Згідно постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29.01.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП і піддано штрафу у розмірі 51 грн., а саме за те, що він вчинив психологічне насильство в сім»ї щодо своєї співмешканки ОСОБА_3

Повідомленнями Ізяславського РВ УМВС від 11.11.2013 року та 10.06.2014 року, встановлено, що ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів на неправомірні дії ОСОБА_2, які мали місце 27.10.2013 року та 18.03.2014 року по факту нанесенні незначних тілесних ушкоджень та словесної суперечки, але розгляд даних звернень було зупинено.

Як вбачається із характеристики Щуровецької сільської ради від 26.06.2015 року, ОСОБА_2 характеризується негативно.

Однак, зазначені докази не містять інформації про систематичне порушення правил співжиття відповідачем в спірній квартирі, в них відсутні докази вжиття заходів попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача з приводу можливого виселення.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ч.1 ст.116 ЖК України і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання уповноваженими на те державними органами, та заходів громадського впливу органами самоорганізації населення, повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не надали суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачем правил співжиття і застосування до них заходів реагування.

Тому висновки викладені позивачем у позові, що відповідач протягом тривалого часу систематично порушував правила співжиття в одному помешканні з позивачем, що зробило неможливим для нього проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними є передчасними.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_2 знаходиться на «Д» обліку у лікаря психіатра Ізяславської ЦРЛ.

До того ж, відповідно до ст. 15 Закону України, "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать: особи, які страждають на психічні розлади; особи, хворі на наркоманію та хронічний алкоголізм. З метою запобігання бездомності осіб із груп ризику місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування забезпечують: надання послуг особам, хворим на наркоманію та хронічний алкоголізм; проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи серед осіб груп ризику, спрямованої на збереження їх житла.

Підсумовуючи викладене, а саме те, що відповідач у період з 2006 року по червень 2015 року, лише один раз притягувався до кримінальної відповідальності, один раз до адміністративної відповідальності, та двічі Ізяславський РВ УМВС повідомлявся про неправомірні дії з боку ОСОБА_2 до бувшої дружини ОСОБА_3 Усі факти повязанні із сімейними конфліктами з нанесенням тілесних ушкоджень. Тобто з врахуванням вказаного періоду систематичності у діях ОСОБА_2 порушень правил співжиття не вбачається, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу до останнього не застосовувалися.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено систематичного порушення відповідачем правил співжиття і застосування до них заходів реагування, а також суд враховує особливість його хвороби, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про недопустимість в подальшому систематичного порушення правил співжиття.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ізяславський районний суд протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_8

Вірно: суддя Р.В. Пашкевич