Провадження № 2/537/854/2015
Справа № 537/2476/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2015 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Мурашової Н.В., при секретарі Шаповал М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчук цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, за участі третьої особи Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" про звільнення майна з-під арешту

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ВДВС Кременчуцького МУЮ про звільнення майна з під арешту на підставі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження". В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2009 року забезпечено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 33221,25 грн. На виконання ухвали суду ОСОБА_2 ВДВС Кременчуцького МУЮ накладено арешт на все майно, що належало ОСОБА_1 На даний час ОСОБА_1 погасив заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк". Виконавче провадження за ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2009 року закінчено. Проте державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ не зняв арешт з майна, чим порушено права власності ОСОБА_1 Тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.06.2015 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, - ПАТ КБ "ПриватБанк".

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з наведених підстав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ВДВС Кременчуцького МУЮ подав заперечення, в яких зазначено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-3415 від 06.04.2009 року задоволено заяву ПАТ КБ "ПриватБанк" про забезпечення позову, накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог в розмірі 33221,25 грн. На виконання вказаної ухвали суду державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно ОСОБА_1, після чого закінчено виконавче провадження. Статтями 151-154 ЦПК України передбачено порядок скасування заходів забезпечення позову, а саме шляхом звернення із відповідною заявою до суду, який розглядав справу. Тобто в даному випадку до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Проте ОСОБА_1 в порушення наведених вимог закону звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука із позовом про зняття арешту, накладеного на виконання ухвали суду про забезпечення позову, обравши неналежний спосіб захисту. Тому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ПАТ КБ "ПриватБанк" також подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову з аналогічних підстав, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду, обравши неналежний спосіб захисту, з порушенням вимог ст. 154 ЦПК України.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши подані докази, суд встановив наступне.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-3415 від 06.04.2009 року постановлено накласти арешт на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) в межах заявлених позовних вимог у розмірі 33221,25 грн., а саме нерухоме та інше рухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, грошові кошти, що обліковуються на рахунках ОСОБА_1, автомобіль DAEWOO, модель SensT13110, 2006 р.в. легковий седан, № кузова/шасі Y6DT172, д.н.з. НОМЕР_2.

Постановою ВП №13877121 від 21.07.2009 року державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ відкрив виконавче провадження на виконання зазначеної ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-3415 від 06.04.2009 року. (а.с.24).

Сторони визнали, що державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ наклав арешт на майно ОСОБА_1 та оголосив заборону на його відчуження на виконання Ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-3415 від 06.04.2009 року про забезпечення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ЦПК України).

Постановою ВП №13877121 від 21.07.2009 року державний виконавець Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ закінчив виконавче провадження на виконання зазначеної ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-3415 від 06.04.2009 року. (а.с.22).

Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі.

Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 11 ЦПК України, Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Нормами цивільного процесуального законодавства України встановлений порядок застосування заходів забезпечення позову та їх скасування.

Так відповідно до ст. 152- ст. 153 ЦПК України, суд в провадженні якого перебуває справа, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. в тому числі накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, якщо невжиття відповідних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Зі змісту ст. 154 ЦПК України вбачається, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу, за заявою особи, щодо якої вони вжиті. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішуються в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, рішення суду ухвалюються іменем України і підлягають обов'язковому виконанню.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. (ст.5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, в тому числі на ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Суд вважає, що державним виконавцем накладено арешт на майно ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону.

Суд критично відноситься к доводам ОСОБА_1 в позові про те, що при закінченні виконавчого провадження ВП№13877121 державний виконавець в постанові від 13.11.2009 року протиправно не зазначив про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Так, закінчення виконавчого провадження з виконання ухвали суду, якою забезпечено позовні вимоги шляхом накладення арешту на майно відповідача, - не є підставою для зняття арешту з цього майна.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Суд також критично відноситься к доводам позивача ОСОБА_1 про необхідність звільнення належного йому майна з-під арешту на підставі ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження.

Так, ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

ОСОБА_1 визнав, що він був відповідачем боржником у вказаному виконавчому провадженні, а тому зазначеною нормою права не може бути врегульовано правовідносини, за захистом яких він звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука.

Проте, звертаючись до Крюківського районного суду із позовом про зняття арешту накладеного на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ №2-3415 від 06.04.2009 року про накладення арешту на майно відповідача для забезпечення позову, ОСОБА_1 обрав спосіб захисту, який суперечить вимогам ст. 154 ЦПК України, Закону України "Про виконавче провадження, а й відповідно і ст. 15, ст. 16 ЦК України..

Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається дії особи, щодо зловживання правом в інших формах, що є підставою для відмови у позові.

З огляду на наведене, враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука на захист свого інтересу у спосіб, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства, вимогам ст.154 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про звільнення майна з-під арешту.

Суд вважає за необхідне роз'яснити ОСОБА_1, що він має право звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ за захистом своїх прав та інтересів із заявою про скасування заходів забезпечення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за договором кредиту, відповідно до вимог ст. 154 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, за участі третьої особи Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" про звільнення майна з під арешту.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_3