АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6014/15 Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів Трішкової І.Ю., Крилової Т.Г.

при секретарі Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Харкова на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності задоволено у повному обсязі, вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на гараж № ІІ-І, загальною площею 28 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київського району м. Харкова просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права. Вказує, що позивачами не було надано доказів прийняття в експлуатацію спірних приміщень та доказів отримання права користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне нерухоме майно, що є обов'язковою передумовою набуття права власності, тому підстав для задоволення позову немає.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував, вважав необґрунтованим представництво інтересів держави прокуратурою Київського району м. Харкова в цій справі.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний об'єкт може бути визнано власністю позивача в порядку ст. 331, ст. 376 ЦК України.

Проте, погодитись з таким висновком суду неможна, оскільки такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального права і суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним є гараж № ІІ-І у дворі будинку АДРЕСА_1 який самочинно збудований замість металевого гаражу, що був наданий у користування позивачу рішенням виконкому Київської районної ради м. Харкова 20.11.2001 року.

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження стану існуючих будівельних конструкцій самовільно побудованого та реконструйованого гаражу « ІІ-І по вул. Академіка Павлова, 311 у м. Харкові та можливості його подальшої експлуатації, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕНТ-ХАРКІВ» загальний стан будівельних конструкцій самовільно побудованого та реконструйованого гаражу задовільний, суттєвих ознак пошкодження основних конструкцій на час обстеження не встановлено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Право власності на самочинне будівництво може бути визнане за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки. Крім того, за умови наявності документів про зміну цільового призначення землі (якщо воно потребується) в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна будівля в експлуатацію не прийнята, відповідна земельна ділянка у встановленому законом порядку позивачу не надана. Таким чином, обов'язкові передумови набуття права власності позивачем не виконані.

Позивач вважає необґрунтованим представництво інтересів держави прокуратурою Київського району м. Харкова, проте такі доводи позивача суперечать ст. 121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є суттєвими, а рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не можна визнати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради, про визнання права власності,- відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -