Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4611/15 Головуючий у 1-й інстанції: Ворожбянов А.М.
Є.У.№ 321/156/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою органу опіки та піклування Михайлівської районної ради державної адміністрації Запорізької області, заінтересована особа Комунальний заклад «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» про визнання осіб безвісно відсутніми,

за апеляційною скаргою органу опіки та піклування Михайлівської районної ради державної адміністрації Запорізької області на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2015 року орган опіки та піклування Михайлівської районної ради державної адміністрації Запорізької області звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 безвісно відсутніми. В заяві зазначалося, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 також явлється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно довідки Михайлівського PC УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає. ОСОБА_2 за даними Михайлівського РС УДМС України в Запорізькій області за обліками не значиться. Місце проживання та перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відоме. Діти з вересня 2014 року перебувають в Комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей» в м. Запоріжжі. Для подальшого влаштування дітей їх батьків необхідно визнати безвісно відсутніми. Посилаючись на те, що батьки жодного разу дітей не відвідували, заявник просив на підставі ст.246-247 ЦПК України визнати їх безвісно відсутніми.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року заяву задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 безвісно відсутньою.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення і задоволення заяви в повному обсязі орган опіки та піклування Михайлівської районної ради державної адміністрації Запорізької області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду органів опіки і піклування з даною заявою є передчасним, оскільки заявником надано недостатньо доказів для висновку про те, що місце перебування ОСОБА_2 не відомо.

На підставі ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити місяць перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, які містяться в матеріалах справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви в частині визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Заявник не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували заявлені вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутньою необґрунтовані.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Виходячи з положень статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів; реєстрація місця проживання або місця перебування особи внесення відомостей про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси одного житла особи чи адреси спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, військової частини до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб (далі - орган реєстрації).

Відповідно до ст.6 даного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

В матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо місця постійного проживання ОСОБА_2 , відсутність в якому відомостей про його перебування понад одного року є підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Так, з листа Михайлівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 17 січня 2012 року №2332/50 вбачається, що ОСОБА_2 , 1973 року народження, за обліками Михайлівського РС УДМС України в Запорізькій області не значиться (а.с.16).

Таким чином заявник не довів у суді яка ж адреса є постійним місцем проживання ОСОБА_2 , що унеможливлює зробити висновок про його безвісну відсутність.

Додана до апеляційної скарги довідка селищної ради про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 проживали однією сім`єю в АДРЕСА_1 , а з 2006 року за вказаною адресою вони не проживають не свідчить про безвісну відсутність ОСОБА_2 .

Крім того, стаття 43 ЦК України як підставу для визнання особи безвісно відсутньою передбачає відсутність протягом одного року в місці постійного проживання особи відомостей про місце її перебування.

Допустимих доказів тому, що простійним зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 являється смт.Михайлівка, матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції не мав достатніх підстав для визнання останнього безвісно відсутнім.

Необізнаність заявника про місцезнаходження ОСОБА_2 не може слугувати підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Вказане судове рішення не позбавляє заявника права звернутися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7 , 2005 року народження, з підстав, передбачених ст.164 СК України.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу органу опіки та піклування Михайлівської районної ради державної адміністрації Запорізької області відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: