Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/6149/14-ц Головуючий у 1-й інст. Куліченко М. В.
Категорія 19 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за депозитним договором в сумі 13606,92 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. мотивуючи тим, що між ним та банком було укладено депозитний договір в сумі 1000 доларів США на строк до 25.05.2014 року, однак банк не виплатив всі кошти після закінчення строку.

Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на користь ОСОБА_2 на виконання умов договору № 572364/2013 від 25.04.2013 року 1000 дол.США боргу за договором банківського вкладу, 101,34 дол.США відсотків за користування банком коштами, належними позивачу, всього 1101,34 дол.США або суму еквівалентну національній валюті України 13606,92 грн., 2000 грн. в відшкодування моральної шкоди та 250 грн. понесених судових витрат. Стягнуто з відповідача на користь держави 243,6 грн. судового збору. В решті вимог позову відмовлено.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_3» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилаються на те, що банк обмежений у діях нормативно-правовими актами Національного банку України, який своїми постановами обмежив видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків через каси та банкомати банків у межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта. Також, банк виконав умови договору і перерахував кошти з депозитного рахунку на рахунок позивача, який отримав їх з 27.06.2014 року по 26.09.2014 року.

Представник позивача заперечує у задоволенні скарги щодо моральної шкоди та пояснив, що дійсно позивач отримав депозитний вклад під час розгляду справи до ухвалення заочного рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються відповідачем, а тому він повинен повернути отримані кошти у валюті вкладу з визначенням еквіваленту у національній грошовій одиниці України та сплатити моральну шкоду за порушення прав споживача.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Так, кожна особа має право на захист свого у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права (ст.ст.15,16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч.2 ст.56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом помякшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Судом встановлено, що 25.04.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу №572364/2013 про банківський вклад «Японський «Постійний» (далі Договір) на тринадцять місяців в іноземній валюті, згідно якого банк прийняв від ОСОБА_2 початкову суму в 1000 дол.США по 25.05.2014 року, з нарахуванням і виплатою процентів у розмірі 9,35 % річних (із можливістю її збільшення при поповнення вкладу), у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі заяві та в Правилах (а.с. 5).

Згідно п.1.2 Договору банк відкриває на імя вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № 1034 для перерахування на нього процентів, а по закінченню дії договору і вкладу.

Вкладник погодився з викладеною пропозицією банку щодо розміщення вкладником вкладу на умовах, встановлених цим Договором та Правилами, доступними для ознайомлення вкладника на інформаційних стендах в приміщенні відділень банку, а також на Інтернет-сайті банку. При суперечності умов Договору та Правил, визначальним є умови Договору (п.2.1 Договору).

При розгляді справи № 6-140цс14 Верховний Суд України у постанові по справі № 6-140цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Перерахування коштів з вкладного рахунку на поточний не може свідчити про виконання зобовязання, оскільки позивач позбавлений реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним.

27.05.2014 року позивач звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про виплату коштів за депозитним рахунком (а.с.5-6).

Посилання ПАТ «ВіЕйБі Банк» на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн.. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу ОСОБА_2 суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. ст. 1058, 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

В той же час, суд першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду не дослідив надані банком докази виконання договору, а саме довідки про рух коштів по рахунках №№ 0326 (вкладний) та 1034 (поточний), згідно якого 26.05.2014 року на вкладному рахунку знаходилося 2201 дол.США, які перераховані на поточний рахунок і виплачені позивачу у період з 27.06.2014 року по 26.09.2014 року (а.с.36, 56-62).

Тобто, на час розгляду справи заборгованості за депозитним вкладом перед позивачем не існувало.

Надана банком довідка відповідає даним банку, що подані позивачем на підтвердження своїх вимог (а.с.7), про залишок на поточному рахунку станом на 4.08.2014 року коштів в сумі 1101,34 дол.США (2201+0,34-1100) :

залишок коштів з процентами на 26.05.2014 року 2201 дол.США,

додатково нараховано процентів 30.05.2014 року, 27.06.2014 року, 31.07.2014 року 0,34 дол.США (0,04+0,18+0,12),

сплачено станом на 31.07.2014 року 1100 дол.США.

Повне отримання спірних коштів ОСОБА_2 підтвердив у своїй заяві до суду під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення (а.с.48), а тому підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів за депозитним вкладом у суду першої інстанції не було.

Крім того, Пленум Верховного суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли це право передбачено нормами Конституції та законів.

Судом не враховано, що спірні правовідносини є перш за все зобовязальними і за порушення зобовязання про повернення вкладу настає відповідальність, передбачена ст.611 ЦК України, а не на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (ст.4 Закону).

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Нормами ст.ст.1058-1065 ЦК України, що регулюють питання банківського вкладу, не передбачено відшкодування моральної шкоди. Відсутнє таке посилання і у договорі банківського вкладу від 25.04.2013 року, а тому підстав для стягнення моральної шкоди немає.

З урахуванням викладеного, не можуть бути застосовані норми ст.ст.23 та 1167 ЦК України, на які посилається позивач у своїй заяві, оскільки вони регулюють позадоговірні (деліктні) правовідносини.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального і матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Позивачем сплачено судовий сбір в сумі 243,6 грн. при подачі позову про стягнення заборгованості по депозитному вкладу.

Враховуючи обставини справи, а також те, що вказана заборгованість погашена відповідачем після предявлення позову, з урахуванням вимог ст.ст.88, 89 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати у вказаному розмірі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» задовольнити.

Заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про стягнення заборгованості за договором та моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243,6 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: