Справа № 133/1222/15-ц Провадження № 22-ц/772/2586/2015Головуючий в суді першої інстанції Сєчко В. Л.
Категорія 46 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

при секретарі судового засідання - Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

встановила:

ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 звернулася в міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 30 березня 2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_6. Після укладення договору вона переїхала та проживає в зазначеному будинку, проте той факт, що в будинку досі зареєстровані члени сім'ї попереднього власника, перешкоджає їй в повноцінному користуванні і розпорядженні будинком, зокрема в оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 17 березня 2014 року не проживають в належному їй на праві власності будинку, на підставі статей 317, 319, 383, ч. 2 ст. 386, ст. 405 ЦК України, статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просила визнати такими, що відповідачі по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 втратили право користування житловим будинком (приміщенням), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить їй, ОСОБА_3 на праві власності за договором дарування житлового будинку від 30.03.2015 року.

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Не погодившись із рішенням, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу та місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; 2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги и заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування будинку від 30 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного державного нотаріального округу Свідерською О.В., до позивачки перейшло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції оглянув в судовому засіданні матеріали цивільної справи №133/2589/14 й встановив, що 30 жовтня 2014 року Козятинським міськрайонним судом було прийняте рішення по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про вселення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається із актів державного виконавця від 13.02.2015 року (а.с. 30, 31), дане рішення було виконане, а боржник ОСОБА_6 добровільно допустив ОСОБА_4, ОСОБА_5 в будинок АДРЕСА_1 для проживання. Акти підписано як ОСОБА_6, так і позивачкою ОСОБА_3, яка вказана як інша особа, що була залучена до проведення виконавчих дій.

Згідно з ст. 405 ЦПК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 2 статті 64 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відтак обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що хоча згідно з повідомленням адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зареєстровані в будинку АДРЕСА_1, до 13.02.2015 року вони не проживали і спірному будинку з поважних причин - у зв'язку з перешкодами, які чинив попередній власник будинку - ОСОБА_6

З 13.02.2015 року відповідачі, після виконання рішення суду мали право користуватися спірним будинком і проживати в ньому будучи членами сім'ї власника будинку.

Натомість позивач ОСОБА_3 з відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ніколи не проживала і членами її сім'ї в розумінні статті 64 ЖК Української РСР і ст. 405 ЦК України вони не були.

Як новий власник житлового будинку вона вправі скористатися способами захисту свого права, що передбачені главою 29 ЦК України, а не вимагати визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Отже правильно встановивши обставини справи і правовідносини, що відповідають їм, суд першої інстанції прийшов до законного і обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту до них не застосовується і відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставою для його скасування і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, визначаючи в судовому рішенні особу, яка подала позов і вирішуючи його, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 26, 30, 38 ЦПК України помилково вказав позивачем представника ОСОБА_2, який подав позовну заяву від імені ОСОБА_3, а не її особисто, як вказано в ухвалі про відкриття провадження від 27.05.2015 року (а.с. 17).

Порушення норм процесуального права відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області змінити в частині особи, яка подала позов, зазначивши при цьому, що позов подано, а судом відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.