У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта», третя особа - Львівська обласна профспілка працівників інноваційних і малих підприємств України, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (далі - ДП «ЛДЗ «Лорта»), третя особа - Львівська обласна профспілка працівників інноваційних і малих підприємств України, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона працювала провідним бухгалтером на ДП «ЛДЗ «Лорта». Позивачка вказувала, що у листопаді 2013 року вона отримала повідомлення про те, що у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з наказом від 23 жовтня

2013 року № 402 по ДП «ЛДЗ «Лорта», вона підлягає звільненню в двомісячний термін з дня отримання такого повідомлення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Між тим, 16 грудня 2013 року на ДП «ЛДЗ «Лорта» була створена первинна профспілкова організація працюючих та звільнених працівників ДП «ЛДЗ «Лорта», яка являється організаційною ланкою Львівської обласної організації профспілки працівників інноваційних і малих підприємств України. Вона була обрана профорганізатором цієї первинної профспілкової організації. Наказом від 20 грудня 2013 року № 488 їй оголошено догану за порушення трудової дисципліни - за запізнення на роботу 16 грудня 2013 року. Однак, таке дисциплінарне стягнення було накладене на неї з грубим порушенням діючого законодавства зокрема, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 КЗпП України, оскільки Львівська обласна профспілка працівників інноваційних і малих підприємств України не давала на це згоди, хоча на час винесення догани відповідач був належним чином повідомлений про обрання її профорганізатором первинної профспілкової організації. Крім того, при накладенні стягнення не було враховано обставини, які спричинили порушення трудової дисципліни і не залежали від її волі.

Позивачка зазначала, що 08 січня 2014 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, знову ж таки без погодження з профспілкової організації, а тому вважає своє звільнення незаконним. До того ж їй, в порушення ч. 2 ст. 47 КЗпП України в день звільнення не було видано копію наказу про звільнення. Також, на виконання ст. 49-2 КЗпП України відповідачем не було запропоновано їй вакантних на час звільнення посад на підприємстві.

На підставі вищевказаного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила: визнати оголошення їй догани на підставі ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 3 ст. 149 та ст. 252 КЗпП України незаконним та скасувати наказ від 20 грудня 2013 року

№ 488 як такий, що винесений з порушенням чинного законодавства; визнати звільнення її з роботи на підставі ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. ст. 43, 252 КЗпП України незаконним та поновити її на роботі в ДП «ЛДЗ «Лорта» на посаді бухгалтера; стягнути із ДП «ЛДЗ «Лорта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 21 квітня 2015 року в сумі 35 011 грн 06 коп. та 2 тис. грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 квітня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним наказ директора ДП «ЛДЗ «Лорта» від 20 грудня 2013 року «Про дисциплінарне стягнення» та скасовано його.

Визнано незаконним п. 16 наказу в.о. директора ДП «ЛДЗ «Лорта» від

27 грудня 2013 року «Про звільнення» та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді провідного бухгалтера відділу головного метролога (528) ДП «ЛДЗ «Лорта».

Стягнуто з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь ОСОБА_2 її середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 січня 2014 року по 21 квітня 2015 року включно в розмірі 35 011 грн 06 коп. (з урахуванням всіх обов'язкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати), а також 2 тис. грн витрат на правову допомогу, а всього стягнуто

37 011 грн 06 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ДП «ЛДЗ «Лорта», з пропуском передбаченого ст. 325 ЦПК України строку на касаційне оскарження. В доданому до касаційної скарги клопотанні заявником ставиться питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на поважність причин пропуску такого строку.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду (зі змінами, внесеними згідно із Законом

№ 2453-VI від 07.07.2010 року). У разі пропуску зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Перевіривши доводи заявника та додані до касаційної скарги матеріали, вважаю за можливе її задовольнити.

Однак, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

У касаційній скарзі ДП «ЛДЗ «Лорта», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовую рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити Державному підприємству «Львівський державний завод «Лорта» строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2015 року.

Відмовити Державному підприємству «Львівський державний завод «Лорта» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта», третя особа - Львівська обласна профспілка працівників інноваційних і малих підприємств України, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк