У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Юліана-Сервіс», Миколаївської міської ради, треті особи: комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Ласурія Світлана Анатоліївна, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в 2009 році між нею та комунальним підприємством «Миколаївелектротранс» (далі - КП «Миколаївелектротранс») укладено договір найму житлового приміщення в гуртожитку, який на той час перебував у повному господарському віданні цього комунального підприємства, і на підставі ордеру їй надано у користування кімнату № 429 в цьому гуртожитку по АДРЕСА_1, де з 26 лютого 2009 року по теперішній час вона зареєстрована і проживає. Проте їй стало відомо, що Миколаївська міська рада 5 лютого 2010 року за договором купівлі-продажу здійснила продаж житлових приміщень разом з нежитловим приміщенням гуртожитку на користь приватного підприємства «Юліана-Сервіс» (далі - ПП «Юліана-Сервіс»), а відтак оспорюваний договір порушує її право на житло як мешканця однієї із житлових кімнат в гуртожитку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 203 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1977/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 215 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1990/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу комунального майна від 5 лютого 2010 року, укладений між територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ПП «Юліана-Сервіс» в частині продажу приміщення № 429 в гуртожитку по АДРЕСА_1

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу комунального майна, укладений 5 лютого 2010 року між територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та ПП «Юліана-Сервіс», в частині продажу приміщення № 429 в гуртожитку по АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 січня 2006 року № 65 нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 надано нову адресу: АДРЕСА_2, на підставі якого 3 лютого 2006 року видано свідоцтво про право комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на нерухоме майно - нежитлові приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 у тому числі й кімнату № 429. У подальшому 5 лютого 2010 року територіальною громадою м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу комунального майна з покупцем ПП «Юліана-Сервіс» нежитлових приміщень.

Отже, приміщення № 429 на час передачі його позивачці для проживання набуло статусу нежитлового приміщення, який ніким не оспорювався та не змінювався.

Крім того, після виділення 27 січня 2006 року спірного приміщення разом з іншими нежитловими приміщеннями в окрему адресу по АДРЕСА_2 та отримання на ці нежитлові приміщення правовстановлюючого документу, ця нерухомість набула статусу окремого об'єкта цивільних прав, а відтак сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» щодо мораторію відчуження цих нежитлових приміщень, зокрема, спірного нежитлового приміщення № 429 не поширюється.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта