Категорія 39 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Денишенко Т.О., Міхасішина І.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Вінницьке МБТІ», Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про визнання права власності в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 червня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та, враховуючи заяву про зміну предмета позову, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 на 43/100 частки в квартирі АДРЕСА_1, до складу якої входить: кімната 4 - 12,7 м.кв., 43/100 коридору 1- 0,7 м.кв., 43/100 комори 2 - 0,2 м.кв., 43/100 санвузла 5 - 1,5 м. кв., 1/20 коридору VIII - 0,1 м.кв., 1/20 кухні IX - 0,5 м. кв., загальна площа якої становить 15,7 м.кв., що загалом складає 1/25 частку від квартир НОМЕР_1 за вказаною адресою.

Свої вимог мотивувала тим, що померлому ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, при спільній частковій власності - 1/25 частки квартир НОМЕР_1 за вказаною адресою. Після смерті ОСОБА_6, позивачка, у визначений законом строк, звернулась до Другої Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак 5 травня 2014 року постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину не вказане нерухоме майно у зв'язку з неможливістю визначити склад спадкового майна, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про зареєстровані права на ту ж таки квартиру НОМЕР_1, але яка складає 3/50 частки квартир НОМЕР_1 та належить у рівних частках трьом особам, відмінним від спадкодавця. Зазначивши, що КП «ВМБТІ» було допущено помилку щодо розподілу часток кожного із співвласників квартири НОМЕР_1 при внесенні запису до електронної бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав як єдиного спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_6

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 9 червня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зазначений позов.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а у задоволенні позову відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 1 липня 2013 року (а.с. 11), ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, якому на праві приватної власності належала квартира НОМЕР_1, яка складає 1/25 частки квартир АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24 квітня 2008 року (а.с. 6).

Позивачка у справі є дочкою померлого ОСОБА_6 (а.с. 12) і як єдиний спадкоємець звернулась до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори Надольською О.А. від 5 травня 2014 року № 703/02-31 (а.с. 14) ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру після її померлого батька, з посиланням на те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який містить інформацію про зареєстровані речові права до 2013 року, а саме відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, є інформація про зареєстровані права на вказану квартиру НОМЕР_1, але яка складає 3/50 частини квартири НОМЕР_1 що знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_1 та належить в рівних частках трьом особам, відмінним від спадкодавця, а тому нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину в зв'язку з неможливістю визначити склад спадкового майна.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції фактично виходив із того, що позивачу слід було вирішувати питання щодо прийняття спадщини, враховуючи мотиви відмови державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори, в порядку адміністративного судочинства щодо визначення часток осіб у спірній квартирі і приведення часток кожного із співвласників в електронній базі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до правовстановлюючих документів.

Однак, із висновками суду щодо підстав відмови у задоволенні позову погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, інтересу.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку, зазначивши, що розгляд даного спору відноситься до компетенції адміністративного суду, оскільки предметом позову є вимога, що регулюється нормами цивільного законодавства, а саме визнання права власності в порядку спадкування. Однак, із матеріалів справи, пояснень сторін та їх представників, наданих у судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанцій, вбачається, що між сторонами немає спору саме про право спадкування, про що заявлено даний позов, і право на спадкування ОСОБА_2 відповідачами не заперечується, а фактично виник спір про визначення часток у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, тому ОСОБА_2 обрала невірний спосіб захисту своїх прав, що не позбавляє її можливості звернуть до суду із відповідним позовом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8 червня 2015 року - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП «Вінницьке МБТІ», Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : Т.О. Денишенко

І.В. Міхасішин