Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/5225/14 Головуючий у 1 інстанції: Мєркулова Л.О.
Провадження № 22-ц/778/1236/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який уточнила, до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що12.05.2006 року підписала заяву про видачу кредиту, згідно якої ї були надані кредитні кошти в сумі 2 483 грн. зі сплатою відсоткової ставки за кредитом 2,09 % щомісячно строком на 12 місяців по 14.05.2007 року включно. Кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки.

За умовами кредитного договору погашення кредиту необхідно здійснювати щомісячно в період з 21 по 28 число кожного місяця в сумі 236,51 грн. Останній раз кошти для погашення заборгованості за кредитом були внесені нею у 2006 році.

Вказувала, що заробітну плату отримує на картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк». 29.08.2014 року відповідач самостійно здійснив списання з її карткового рахунку суми коштів в розмірі 503,75 грн. на погашення заборгованості за кредитом. Крім того, 19.09.2014 року з її рахунку відповідачем були списані кошти в сумі 43,76 грн., 25.09.2014 року - в розмірі 802,76 грн., 23.10.2014 р. - 663,08 грн. та 31.10.2014 р. - 655,44 грн.

Вважає дії ПАТ КБ «Приватбанк» протиправними, оскільки дія картки становить 12 місяців, кінцева дата погашення - 14.05.2007 року.

На підставі зазначеного остаточно просила застосувати строк позовної давності до дій ПАТ КБ «Приватбанк», визнати дії ПАТ КБ «Привабанк» протиправними у зв'язку зі спливом строків позовної давності і стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 2668,79 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 2668,79 грн., які були списані з її карткового рахунку. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2015 року доповнено резолютивну частину зазначеного рішення суду першої інстанції наступним абзацом: «Визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» протиправними у звязку зі спливом строків позовної давності».

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення тв. Додаткового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що договірне списання грошових коштів на погашення кредиту із її заробітної картки, починаючи з 29 серпня 2014 року здійснюється банком неправомірно, тому стягнуті грошові кошти в розмірі 2668 грн. 79 коп. підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 кредитно-заставний договір.

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2483 грн. зі сплатою 2,09 процентів за користування кредитом в місяць на строк 24 місяці.

ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість, яка за розрахунком банку складає 18780 грн. 54 коп. (а.с.37).

Судом встановлено та не оспорено сторонами у справі, що згідно з п.3.2.5 Умов надання споживчого кредиту та Правил надання банківських послуг, з якими ОСОБА_3 була ознайомлена, клієнт банку доручає банку здійснювати списання коштів з рахунку клієнта в межах сум, що підлягають сплаті, а також списання коштів з картрахунку (договірне списання) у разі настання термінів платежів по інших договорам (а.с.33 зворот.).

Судом також встановлено, що другий правочин - про надання банківських послуг, був укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 09.07.2014 року, на підставі чого ОСОБА_3 була оформлена картка для виплат заробітної плати (а.с.38-39).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з випискою за заробітною карткою ОСОБА_3 за період з 29.08. 2014 року до 31.10.2014 року банком було здійснено договірне списання грошових коштів на загальну суму в розмірі 2668 грн 79 коп.

Вказана сума була спрямована на погашення заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року 18069 грн 47 коп., та від 12.05.2006 року, укладеним між сторонами.

Згідно з п. 1.1.3.2.11. Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позивач був ознайомлений і погодилася їх виконувати (а.с.38-51), позичальник доручає банку здійснювати договірне списання коштів з усіх відкритих в банку рахунків клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов2язань перед банком.

Також пп. 1.1.3.1.6, 1.1.3.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором у разі настання терміну платежів, а також списання коштів з картрахунків у випадку настання строків платежів по інших договорах клієнтів у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) в межах платіжного ліміту картрахунка.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст. ст. 599 601, 604 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, між сторонами на підставі вказаних договорів (правочинів) склалися правовідносини з взаємоповязаними правами та обовязками, які передбачають можливість договірного списання банком грошових коштів на погашення кредиту із її заробітної картки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року по цивільній справі №6-46188св14.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, по-перше, законодавством визначено, що позовна давність - це строк, який стосується саме звернення до суду та не стосується договірних правовідносин (виконання договору, припинення виконання).

По-друге, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, однак, банк не звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

По-третє, кредитні договори, укладені між банком та ОСОБА_3 12.05.2006 року та 09.07.2014 року недійсними та припиненими судом не визнавались.

З огляду на викладене, висновок суду про наявність підстав для застосування спливу позовної давність та як наслідок визнання неправомірності дій банку щодо списання заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 12.05.2006 року є неправомірним, а рішення суду про задоволення вимог ОСОБА_3 та стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів, які списані з рахунку, згідно з п.4 ч.1ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2015 року задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2014 року та додаткове рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: