_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1030/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 року

Київський районний суд

У складі головуючого судді: Калашнікової О.І.

При секретарі: Шеховцевої О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права на отримання земельної ділянки у власність, усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права на отримання земельної ділянки у власність з земель комунальної власності, усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що своє право на приватизацію земельної ділянки площею 332 кв.м. по пр.-ту. Свободи, 109-а у м. Одесі, на якій розташовано належний йому на праві власності житловий будинок, не може реалізувати з 2011 року, тому як відповідачка ОСОБА_2 також претендує на цю ділянку, а міськрада не розглядає на сесії питання про безоплатну передачу ділянки у приватну власність, посилаючись на наявність спору між сторонами. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідачки ОСОБА_3, не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1, надала зустрічний позов про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, стверджуючи, що ОСОБА_1 перешкоджає відповідачці ОСОБА_2 у приватизації земельної ділянки по пр.-ту. Свободи, 103 у м.Одесі для будівництва індивідуального гаражу.

Представник Одеської міської ради після перерви до суду не з»явився, про час слухання справи сповіщений.

Представник третьої особи ОСОБА_4 вважає обидва позови безпідставними і не підлягаючими задоволенню.

Суд вислухав сторони, вивчив документи по даній справі, встановив наступне:

на підставі договору дарування від 15 жовтня 2002 року ОСОБА_1 на праві власності належала квартира №1 у будинку 109 по пр.-ту. Свободи у м. Одесі. До 20.12.2008 року будинок № 109 по пр.-ту. Свободи в м. Одесі та прилегла земельна ділянка знаходились на балансі Міністерства оборони України, надалі земельна ділянка і будівлі були повернуті у власність міської ради. У період 2003-2010 роки ОСОБА_1 здійснив реконструкцію квартири №1 у будинку №109 по пр.-ту Свобрди у м.Одесі шляхом прибудови до неї житлового будинку. 11.02.2014 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок №109-А по пр.-ту Свободи у м.Одесі, загальною площею 105,6 кв.м., в тому числі житловою 58,2 кв.м. (ОСОБА_2 оскаржила в судовому порядку рішення реєстраційної служби щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на житловий будинок №109-А по пр.-ту Свободи у м.Одесі і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року позов задоволено, постанова не набрала законної сили).

У серпні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до Одеської міської ради з заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 293 кв.м. по пр.-ту Свободи,109-А для будівництва і обслуговування житлового будинку, стверджуючи, що з 2010 року ця ділянка знаходиться у його користуванні. 19.09.2011 року Одеське міське управління земресурсів ОМР на адресу ОСОБА_5 направило відповідь, у якій вказало, які документи належить надати для розгляду питання про передачу земельної ділянки у приватну власність. Серед інших документів зазначено погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами і підписи завірити у встановленому порядку.

Представник ОСОБА_1 пояснив, що власник суміжної ділянки ОСОБА_2 не бажає погоджувати межі ділянки позивача і чинить ОСОБА_1 всілякі перешкоди у приватизації земельної ділянки по пр.-ту Свободи,109-А, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом і вимагає ухвалити рішення, яким визнати за ним позивачем - право на отримання земельної ділянки площею 332 кв.м. по пр.-ту Свободи,109-А у власність з земель комунальної власності, зобов»язати ОСОБА_2 не чинити йому позивачу- перешкоди у реалізації права на отримання у власність вказаної земельної ділянки для обслуговування да експлуатації житлового будинку.

ОСОБА_2 є власником житлового будинку по пр.-ту Свободи,103 у м.Одесі на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міської ради 10.08.2006 року, та земельної ділянки площею 0,0235 га по пр.-ту Свободи,103 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.01.2004 року. Житловий будинок по пр.-ту Свободи,103 розташований на земельній ділянці, що є суміжною до ділянки, на якій розташовано житловий будинок №109-А по пр.-ту Свободи у м.Одесі і яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність. ОСОБА_2 у листопаді місяці 2011 року звернулась до Одеської міськради з заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,01 га по пр.-ту Свободи, 103, що прилягає до її ділянки, під будівництво і експлуатацію гаражу. 11.05.2012 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради був підготовлений попередній висновок про можливість передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по пр.-ту Свободи,103 під гараж.

Проти отримання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки заперечував суміжний землекористувач Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №90, у звязку з чим відділ освіти Київської районної адміністрації Одеської міської ради не дав узгодження на приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки.

12.09.2012 р. та 17.10.2012 р. комісія з розгляду земельних спорів Одеської міської ради, розглянувши звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо неможливості узгодити межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами зробила висновок про те, що зазначене питання відноситься до виключної компетенції суду.

ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 і просить суд ухвалити рішення, яким зобов»язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у реалізації права на приватизацію земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу по пр.-ту Свободи,103. ОСОБА_2 у позові виклала вимогу про відшкодування з ОСОБА_1 на її позивачки- користь моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, посилаючись на зловживання ОСОБА_1 правами на звернення до різних органів з заявами і скаргами з метою перешкодити ОСОБА_2 у приватизації земельної ділянки.

При вищенаведених обставинах, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 і зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України. Для приватизації земельної ділянки відповідно до ст. 198 ЗК України необхідним є встановлення та узгодження її розмірів. Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України, погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони поданій справі мають намір безоплатно отримати у власність шляхом приватизації одну і ту ж земельну ділянку. Разом з тим суд встановив, що у ОСОБА_1 відсутнє належним чином закріплене право користування земельною ділянкою по пр.-ту Свободи,109-А у м.Одесі, на якій розташований прибудований до квартири житловий будинок (постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року, яка набрала законної сили). Відсутнє право користування цією ділянкою і у ОСОБА_2, які є правомірним власником суміжної земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування та ст.12 ЗК України до виключної компетенції міської ради у галузі регулювання земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності. В силу ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. З огляду на зазначене, право власності на земельну ділянку в порядку приватизації не може виникати з рішення суду, тому вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права на отримання у власність земельної ділянки, яка відноситься до земель комунальної власності, є безпідставними.

Вимоги в частині усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 суд вважає не доведеними. Не є перешкодою в реалізації права на приватизацію земельної ділянки звернення сторони до суду з вимогами на захист своїх прав та інтересів.

Щодо вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. У постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року містяться наступні роз»яснення: «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.» У даному випадку ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів щодо протиправності діяння заподіювача моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тому вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню, як не доведені.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2, Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання права на отримання земельної ділянки у власність, усунення перешкод в оформленні права власності на земельну ділянку.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1, Одеської міської ради про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя Калашнікова О. І.