Справа № 301/643/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі - Маринець Д.М.

з участю - представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 15 травня 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Іршавський районний сектор ГУ ДМС України в Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

у с т а н о в и л а :

У березні ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Іршавський районний сектор ГУ ДМС України в Закарпатській області, в якому, посилаючись на те, що відповідачка з листопада 2003 року не проживає у АДРЕСА_1 просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням.

Рішенням Іршавського районного суду від 15 травня 2015 року (а.с. 60-62) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 69-71) ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не має права вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки таке право належить виключно власникам, а позивачка не набула права власності на будинок у порядку, встановленому ст.ст 328-331 ЦК України; не надала суду ні акту прийняття в експлуатацію зазначеного будинку, ні свідоцтва про право власності на нього, ні витягу державного реєстру прав власності на нього.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Обидва зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

В матеріалах справи (а.с. 7-9, 75-76) містяться довідки, видані виконкомом Кушницької сільської ради Іршавського району, з яких вбачається, що побудований та введений в експлуатацію в 1982 році житловий будинок АДРЕСА_1 згідно записів погоспдарської книги № 29 належить на праві власності ОСОБА_2, яка зареєстрована і проживає в ньому з 1982 року.

Відповідачка ОСОБА_3 також зареєстрована у вказаному будинку, проте не проживає у ньому з 2003 року.

Зазначені обставини спростовують висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не набула права власності на будинок і не вправі вимагати визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Звертаючись з позовом позивачка просила визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки остання з 2003 року не проживає у зазначеному будинку, посилаючись при цьому на ст.ст. 71,72 ЖК України, однак ці норми встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а тому не підлягають застосуванню у даному випадку.

Оскільки питання визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин та правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України належить до компетенції суду, то посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка, яка є невісткою позивачки, після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 5), не проживає у належному позивачці на праві власності будинку АДРЕСА_1.

За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України ОСОБА_3 є такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги - 121,80 грн. (а.с. 1, 68), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, ч.2 ст.405 ЦК країни, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 15 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Іршавський районний сектор ГУ ДМС України в Закарпатській області, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_3 (мешканки АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (мешканки АДРЕСА_1) 365,40 грн. (триста шістдесят п'ять грн. 40 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Джуга С.Д.