У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

03 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Третьої Херсонської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договорів дарування та купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Третьої Херсонської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договорів дарування та купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_4 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8, яка за життя заповіла йому та відповідачці ОСОБА_5 в рівних частках належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Від спадщини він не відмовлявся, а після смерті ОСОБА_8 прописався у спірній квартирі, де постійно проживав та здійснював управління нею.

Через деякий час позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 09 липня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно та оформила на себе право власності на цілу частку спірної квартири і яку без його відома, 05 березня 2010 року подарувала їхній дочці ОСОБА_6

В подальшому ОСОБА_4 дізнався про те, що 17.10.2011 року ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В., продала зазначену вище квартиру ОСОБА_7

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 не мала права відчужувати цілу частку спірного майна, оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом їй видано без врахування його права на спадщину, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним свідоцтво від 09 липня 2001 року та визнати недійсними договір дарування від 05.03.2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та договір купівлі-продажу від 17.10.2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині відчуження 1/2 частини спірної квартири та визнати за ним право власності в порядку спадкування на зазначену частку спадкового майна.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24 березня 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли вірного висновку про те, що позивачем не було підтверджено факту постійного проживання в спірній квартирі саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та факту здійснення ним конкретних дій щодо фактичного володіння або управління спадковим майном в установлений законом строк.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов О.В. Ступак