Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивача ПАТ КБ „Приватбанк ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Приватбанк заборгованість у розмірі 8696 грн. 89 коп. та судовий збір 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що рішення прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та не ґрунтується на вимогах закону. Доводить, що договір між банком та відповідачем щодо продовження строку дії картки не укладався та не був наданий суду. Зазначає, що банк жодних повідомлень відповідачу про продовження строку картки чи виготовлення нової картки не направляв, що й підтвердив представник позивача у судовому засіданні. Вважає, що позивачем жодні докази, які передбачені ч.2 ст.57 ЦПК України про те, що строк дії картки №974688, інший ніж до грудня 2008 року не надані. Покликається, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки перебіг позовної давності необхідно визначити з грудня 2008 року. За викладених обставин просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2006 року між ОСОБА_2 на підставі поданої ним заяви, укладено договір б/н з ПАТ КБ „Приватбанк, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки за умови відсутності наміру сторін щодо припинення договірних зобовязань.

Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо підставності позовних вимог позивача.

Відповідно до заяви клієнта банку від 18 грудня 2006 року та п.2 розділу І Умов і правил надання банківських послуг строк дії карткового ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Кредит відповідачу видавався на платіжну картку, що є як засіб (п.3.4. умов та правил) для безготівково розрахунку та товари (послуги) та вчинення інших операцій передбачених домовленістю сторін та законодавством України.

Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня указаного місяця, яка закінчилась в грудні 2008 року.

За умова п.5.4 глави ІІ Умов вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі „Month.

Відповідно до п.9.4. глави І Умов передбачено, що у разі наявності перевитрат платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається.

Представником позивача не доведено, що відповідач звертався до банку із відповідною заявою або отримував карку.

Матеріали справи не свідчать, що відповідач користувався наданим кредитом після грудня 2008 року.

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків встановлених ст.ст.253-255 ЦК України, а початок перебігу цього строку починається з наступного для після відповідної події.

Позовна давність, ст.256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною при розгляді справи судом першої інстанції до ухвалення рішення, є підставою, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, для відмови у позові.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом, ч.2 ст.258 ЦК України, встановлена спеціальна позовна давність, зокрема річний строк застосовується для стягнення неустойки (штраф, пеня).

За правилами цих норм закону загальна та спеціальна позовна давність починає перебіг з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобовязаннями з визначенням строком виконання позовна давність починається зі спливом строку виконання ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України.

Зазначене свідчить, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З розрахунку наданого представником позивача вбачається, що за договором б/н від 18 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ „Приватбанк та ОСОБА_2П , боржник в грудні 2006 року та січні 2007 року перевитратив платіжній ліміт в сумі 4995,5 грн., а в подальшому в установлені терміни кредитні кошти в повному обсязі не повернув, на час закінчення дії картки, тобто грудень 2008 року, за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 1459 грн. 59 коп., що у відповідності до п.3.1.1, 3.1.3 умов та правил надання банківських послуг, виключало можливість видачі нової картки для користування кредитом.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.256,257,258,260,261,631 ЦК України, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству комерційний банк „Приватбанк у позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Ю.М. Рожин

Судді: З.М. Максимчук

ОСОБА_4