Справа № 182/2072/15-ц
Провадження № 2/0182/1814/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

30.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним, яким на підставі ст.ст.203,216,233,235,236,717 ЦК України, просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського у м. Нікополь Дніпропетровської області, укладений 03.04.2014 року між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 302 (далі Договір дарування).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне.

Йому на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського у м. Нікополь Дніпропетровської області.

Він є інвалідом III групи, його середній дохід складає 1277,81 грн. Цих коштів ледве вистачає на харчування та оплату комунальних послуг. Останнім часом його стан здоровя став погіршуватися, йому необхідно купувати дорогі ліки та проходити дорогі медичні обстеження, на що коштів не вистачає.

Таке скрутне становище привело до того, що він вимушений був погодитися на пропозицію відповідача ОСОБА_5, який запропонував йому свої послуги по забезпеченню його-позивача харчуванням, придбанням ліків за власний рахунок, та утримувати житловий будинок і присадибну ділянку в належному стані. В замін на його-відповідача послуги останній попросив відписати йому 1/2 частину належного йому-позивачу житлового будинку з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського м. Нікополь Дніпропетровської області.

Він погодився і 03.04.2014 року уклав з відповідачем договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського у м. Нікополь Дніпропетровської області, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 302. Текст вказаного договору він не читав, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обовязки, про які вони з відповідачем домовилися.

Перші шість місяців після укладення договору відповідач сумлінно виконував свої зобовязання, але вже в листопаді 2014 року припинив забезпечувати його харчуванням, ліками, поясняючи, що частина спірного житлового будинку йому не потрібна, він відмовиться від частини житлового будинку після того, як він-позивач поверне йому всі кошти, які були потрачені на нього. Тоді йому-позивачу стало зрозуміло, що з ним був укладений не договір довічного утримання, а договір дарування, чого він не бажав.

Послався на ч.2 ст.235 ЦК України, якою визначено, що якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Вважає, що договір дарування, який був укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином.

На час укладання договору дарування в нього загострилась хвороба і йому дуже були потрібні гроші на лікування. У звязку з фізичними стражданнями він був змушений погодитись на умови відповідача, та отримати кошти на лікування, якого він потребував. Після підписання договору дарування він одразу ліг у лікарню та пройшов курс лікування.

Послався на ч.1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У звязку з тим, що відповідач припинив допомагати йому, як було домовлено, у нього стали зростати борги за комунальні послуги, так як особисті кошти він витрачав на лікування. Він сподівався, що відповідач принесе кошти та допоможе йому у погашені боргів. Так як кошти не були надані, а у нього не було можливості сплати за комунальні послуги, ПАТ «Дніпропетровськгаз» припинив газопостачання у житловому будинку з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського м. Нікополь Дніпропетровської області, що привело до жахливих умов існування. Даний договір поставив його в невигідне становище по відношенню до відповідача.

На цей час він проживає у спірному будинку. Відповідач має інше житло. Розірвання угоди не погіршить його житлові умови.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що він-позивач запросив відповідача до себе та запропонував йому переписати на нього 1/2 частину спірного будинку, оформити це нотаріально. Пояснив це тим, що він збирався помирати та вирішив зробити добре діло, так як відповідач часто розмовляв з ним, давав різні поради. Сподівався, що відповідач буде йому допомагати. Той погодився. Коли вони з відповідачем були у нотаріуса, то оформлювали договір дарування, оскільки він простіше та дешевше. Він-позивач не був проти укладення договору дарування. Однак через деякий час він спохватися та зрозумів, що можна було оформити договір дарування по-іншому, із зазначенням різних умов. Пояснив, що коли оформлювали договір дарування у нотаріуса, то нотаріус весь текст договору дарування їм прочитала вголос. Він прочитав текст договору вдома. Пізніше він перечитав договір дарування і зі спливом часу йому розяснили ст.ст.233,235 ЦК України, про зміст яких йому не було відомо. Він сподівався, що відповідач буде допомагати йому прожити, а потім відповідач сказав, що не повинен йому допомагати. Він прийшов до відповідача та попросив допомоги, так як у нього немає коштів для існування. З квітня по листопад відповідач надавав йому матеріальну допомогу, а потім сказав, що грошей у нього немає. Відповідач є сусідом позивача, проживає через дорогу на сусідній вулиці. Вказав, що на даний час йому допомагає інша особа його знайомий. Підтвердив, що одразу після оформлення договору дарування він оформив у нотаріуса і заповіт на іншу 1/2 частину будинку на відповідача, щоб бути впевненим що залишиться в будинку. На даний час він склав інший заповіт на іншу особу. На запитання суду кто на даний час надає йому допомогу та на кого інший заповіт позивач пояснити відмовився.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що позивач жив на пенсію діда. Коли помер дід, позивач почав пити, а тому пропустив строки продовження пенсії. Він відповідач радив йому бросити пиячити та влаштуватися на роботу. Одного разу позивач позвав його до себе до дому та сказав, що хоче подарувати йому-відповідачу 1/2 частину спірного будинку, оскільки збирається помирати. Позивач вирішив подарувати 1/2 частину спірного будинку відповідачу, а на іншу 1/2 частину спірного будинку залишив заповіт. Вказав, що позивач хотів подарувати йому 1/2 частину спірного будинку без усяких умов. Він-відповідач в добровільному порядку допомагав позивачу відновити пенсію, давав гроші на ліки, рентген. Він казав позивачу, щоб той влаштувався на роботу, що він не може постійно допомагати йому, однак позивач не захотів, пояснюючи тим, на 2000,00 грн. він працювати не хоче. Позивач так і не влаштувався на роботу. Після такого відношення позивача він-відповідач перестав допомагати йому, так як в нього є своя сімя і є кому допомагати. Пізніше, позивач знайшов якогось чоловіка, який крутиться біля нього і який приходив до нього-відповідача та пропонував 10000,00 грн. щоб останній віддав 1/2 частину спірного будинку. Зазначив, що у позивача родичів немає. До позивача, крім нього-відповідача, ніхто не приходив. Коли вони з позивачем прийшли до нотаріуса, остання дала прочитати договір дарування. Потім нотаріус ще раз прочитала договір дарування вголос, все уточнила та розяснила. Після оформлення договору дарування позивач одразу оформив і заповіт на іншу 1/2 частину спірного будинку на нього. На даний час йому відомо, що позивач оформив інший заповіт на 1/2 частину спірного будинку на іншу особу.

Третя особа у судове засідання не зявилася, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на підставі Спадкового договору від 08.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 4044, належав житловий будинок з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського у м. Нікополь Дніпропетровської області (а.с.11-13,39,40).

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

03.04.2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір дарування 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 302 (далі Договір дарування) (а.с.7).

Відповідно до п.1 Договору дарування, позивач ОСОБА_3, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, безоплатно передав, а відповідач ОСОБА_5, прийняв в дар 1/2 частку у праві власності на житловий будинок № 62 (шістдесят два), житловою площею 37,7 кв.м, літ. «А» з надвірними будівлями: сарай, літ. «Б»; вбиральня, літ. «В»; спорудження 1-5,1, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Можайського.

Відповідно до п.6 Договору дарування, позивач ОСОБА_3 посвідчив, що дарування здійснюється без буд-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, гарантує, що відчужувана 1/2 частка у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями, нікому не продана, не подарована, не закладена, не передана як внесок до статутного фонду юридичних осіб, під податковою заставою в спорі і під забороною (арештом) не перебуває.

Відповідно до п.10 Договору дарування, позивач та відповідач підтвердили, що договір цей не приховує іншу угоду (купівлі-продаж, тощо) і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Відповідно до п.13 Договору дарування, сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимої угоди і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки та стверджують, що цей правочин вчинено ними за власним бажанням (задля уникнення будь-якого судового спору) та діють вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у цьому правочині, діючи без впливу, обману, за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити цей правочин на вкрай невигідних умовах, у них відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов цього правочину, однаково розуміють значення правочину, умови та його правові наслідки та стверджують, що він не є фіктивним та удаваним.

І позивачу, і відповідачу нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6 було розяснено зміст ст.ст. 203,211,213,215-217,220,225,229-235,334,377,717-722 ЦК України.

Підписанням цього договору сторони засвідчили, що текст цього договору прочитано, його умови їм повністю зрозумілі, юридичні наслідки укладення цього договору та обовязки сторін, їх захист, витрати, повязані з оформленням цього договору, оподаткування сторін - ним нотаріусом розяснено.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.19,21-29), позивач є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, потребує лікування. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем наявна заборгованість по оплаті за комунальні послуги (а.с.14-18). Але ці докази, додані до позову позивачем в обгрунтування вимог не доводять тих обстави на які посилається позивач у позові, стосуються періоду після укладення спірного договору. Тому суду не приймає їх до уваги.

Позивач звернувся до суду на підставі ст.ст. 203,216,233,235,236,717 ЦК України.

На пропозицію суду уточнити підстави позову щодо ст. 233 ЦК України або ст. 235 ЦК України в судовому засіданні не зміг.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з Договору дарування 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 03.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 302, правочин спрямований на настання юридичних наслідків, що обумовлені ним, та відповідає дійсним намірам сторін.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У п.25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» закріплено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений саме договір дарування У відповідності до умов Договору дарування ОСОБА_3 дійсно подарував 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського у м. Нікополь Дніпропетровської області ОСОБА_5 ОСОБА_5 в свою чергу прийняв вказану частину спірного житлового будинку та реалізував своє право, зареєструвавши спірну частину будинку на своє імя, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна № 37383849 від 12.05.2015 року (а.с.38).

Судом не встановлено, що Договір дарування 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 03.04.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 302, вчинено для приховання іншого правочину.

Посилання позивача на те, що Договір дарування є удаваним правочином, оскільки був укладений з метою приховання договору довічного утримання, - суд до уваги не приймає, оскільки таке посилання спростовуються п.13 Договору дарування, згідно з яким позивач підтвердив, що цей договір не носить характеру мнимої угоди і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки та стверджує, що цей правочин вчинено ним за власним бажанням (задля уникнення будь-якого судового спору) та діє вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у цьому правочині, діючи без впливу, обману, за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити цей правочин на вкрай невигідних умовах, у нього відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов цього правочину, однаково розуміє значення правочину, умови та його правові наслідки та стверджує, що він не є фіктивним та удаваним (а.с.7).

Посилання позивача на те, що 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 62 по вулиці Можайського у м. Нікополь Дніпропетровської області була передав відповідачу за Договором дарування взамін зобовязання відповідача забезпечувати позивача ліками, харчуванням та утримувати спірний житловий будинок та присадибну ділянку в належному стані, - суд до уваги не приймає, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем представлено не було.

Посилання позивача на те, що Договір дарування був укладений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах суд до уваги не приймає, оскільки це спростовується п.13 Договору дарування, згідно з яким позивач підтвердив, що вказаний правочин був вчинений за відсутності впливу тяжкої обставини і відсутності обставин, що спонукають вчинити цей правочин на вкрай невигідних умовах (а.с.7 на звороті).

У звязку з вищевикладеними обставинами, суд приходить до висновку, що для визнання Договору дарування недійсним немає жодних правових підстав.

На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_1