У х в а л а

іменем україни

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями (бездіяльністю), за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд стягнути недоплачені пенсійні виплати за період з 23 вересня 2010 року по 28 лютого 2014 року в сумі 32 296 грн 94 коп. та моральну шкоду в сумі 65 772 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що невиплачена позивачу заборгованість не є матеріальною шкодою, оскільки ОСОБА_4 не позбавлений можливості отримати грошові кошти присуджені йому за раніше ухваленими судовими рішеннями в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська