У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» (далі - ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 3.07041209.в, відповідно до умов якого остання на умовах повернення, строковості, платності отримала кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 14,50% річних та строком користування 180 місяців. До вказаного договору були укладені додаткові договори.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором було укладено договір іпотеки № 3.07041209.в, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить позичальнику на праві приватної власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, утворилася заборгованість, розмір якої станом на 10 листопада 2014 року становив 471 004 грн 17 коп.

Уточнивши у процесі розгляду справи свої позовні вимоги, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_7, та стягнути заборгованість за кредитним договором № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року у розмірі 471 004 грн 17 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2015 року позов ПАТ «Платинум Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_7, в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 перед ПАТ «Платинум Банк» за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року у розмірі 24 717,57 доларів США, що еквівалентно 365 820 грн 04 коп., - заборгованість за тілом кредиту 3 018,73 доларів США, що еквівалентно 44 677 грн 20 коп., - заборгованість за відсотками, 60 506 грн 93 коп. - пеня, шляхом проведення публічних торгів з продажу вищезазначеного житлового приміщення за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна та яка буде визначена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року у розмірі 471 004 грн 17 коп., з яких: 365 320 грн 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 44 677 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками, 60 506 грн 93 коп. - пеня.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ПАТ «Платинум Банк». Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Платинум Банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року у розмірі 471 004 грн 17 коп., з яких: 365 320 грн 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 44 677 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками, 60 506 грн 93 коп. -пеня. У задоволенні позовних вимог ПАТ «Платинум Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Платинум Банк» просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ПАТ «Платинум Банк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України <nau://ukr/435-15|st527> боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st1> іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st12> передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 вказаного вище Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом було встановлено, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 3.07041209.в, відповідно до умов якого остання на умовах повернення, строковості, платності отримала кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 14,50% річних та строком користування 180 місяців. За умовами договору позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом. Між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди, за якими було збільшено строк користування кредитними коштами до 240 місяців, зменшено розмір відсоткової ставки та щомісячного ануітетного платежу.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором було укладено договір іпотеки № 3.07041209.в, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належала позичальнику ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Відповідно до пп.6.1.1 п. 6.1 кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або обов'язків за цим договором, кредитор має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Згідно з п.п. 2.5.2, 3.1, 3.2 іпотечного договору, у разі неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, що передбачені кредитним та іпотечним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за цим договором здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

ОСОБА_6 не виконала своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року, у зв'язку з цим утворилася заборгованість у розмірі 471 004 грн 17 коп., з яких: 365 320 грн 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 44 677 грн 20 коп. - заборгованість за відсотками, 60 506 грн 93 коп. - пеня.

Встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року, вказаний договір іпотеки від 28 квітня 2007 року було визнано недійсним, а 9 грудня 2013 року запис про обтяження майна іпотекою з реєстру було виключено. У період чинності зазначеного рішення та відсутності запису у реєстрі про іпотеку, ОСОБА_6 18 грудня 2013 року розпорядилася спірною квартирою та за договором дарування подарувала її ОСОБА_8, а та у свою чергу, за договором купівлі-продажу продала її ОСОБА_7 У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року рішення Вінницького міського суду від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду справи Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення від 20 червня 2014 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 до ПАТ «Платинум Банк» про визнання недійсним договору іпотеки від 28 квітня 2007 року (а. с. 202 - 203, т. 1).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки і задовольнив позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк» лише в частині стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року. При цьому встановивши наявність рішення Вінницького міського суду від 18 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, за яким договір іпотеки було визнано недійсним і під час відчуження предмета іпотеки запис про обтяження майна іпотекою з реєстру було виключено, апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відсутні. Однак дійшовши такого висновку, апеляційний суд не врахував, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року рішення Вінницького міського суду від 18 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2013 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2014 року, ухваленого за результатами нового розгляду справи, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 до ПАТ «Платинум Банк» про визнання недійсним договору іпотеки від 28 квітня 2007 року.

При цьому, розглядаючи даний спір апеляційний суд залишив поза увагою правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13 травня 2015 року, у аналогічній справі № 6-53цс15, відповідно до якого у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Також задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк» щодо стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року, апеляційний суд не звернув увагу на те, що ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 2 березня 2015 року (а. с. 65, т. 2), суд повернув справу до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення позовних вимог ПАТ «Платинум Банк» в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року. Цьому додатковому рішенню апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 307, 316 ЦПК України, оцінку не надав та повторно задовольнив позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит № 3.07041209.в від 28 квітня 2007 року.

Крім того, під час перегляду справи апеляційний суд залишив поза увагою, що місцевий суд у порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не зазначив у рішенні всіх необхідних складових, передбачених цією нормою, зокрема: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкову ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 цього Закону.

У той же час при новому розгляді справи суду слід прийняти до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27 травня 2015 року, у справі № 6-57цс15, щодо застосування положень Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і, ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська