Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Касьяна О.П.,Карпенко С.О., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, посилалося на те, що за рішенням Вінницького міського суду від 26 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та просило виселити з цієї квартири ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_9, а також всіх зареєстрованих та проживаючих осіб у цій квартирі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено: виключено з другого абзацу резолютивної частини фразу «а також всіх зареєстрованих та проживаючих осіб в зазначеній квартирі». У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_10, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Вінницького міського суду від 26 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 359-ю, який укладався між позивачем та приватним підприємством будівельною компанією «Поділля-Буд» (далі - ПП БК «Поділля-Буд»), звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. На час розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9

На підставі вказаного суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1, оскільки вже було ухвалено судове рішення про звернення стягнення на вказану квартиру як на предмет іпотеки та позивачем були дотримані вимоги статей 35, 40 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення відповідачам вимог про добровільне виселення, яке було отримане ними 02 січня 2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Судами встановлено, що 12 листопада 2007 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ПП БК «Поділля-Буд» було укладено кредитний договір № 359-ю.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки для забезпечення своєчасного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 12.11.2007 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло (т. 1, а. с. 34, 35);

Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Рішенням Вінницького міського суду від 26 жовтня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 листопада 2007 року № 359-ю було звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Рішення суду набрало законної сили 12 листопада 2012 року.

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

25 грудня 2012 року позивачем на адресу відповідачів була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений строк відповідачі житлове приміщення не звільнили.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суди норми ст. 109 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосували та дійшли передчасного висновку про обґрунтованість позову банку про виселення, а тому оскаржувані судові рішення на підставі ст. 338 ЦПК України необхідно скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Т.П. Дербенцева
С.О. Карпенко
О.П. Касьян
Т.О. Писана