АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Лідії Миколаївни та Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова ЛідіяМиколаївна про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року позивачка звернулася із позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 24 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки № 59619, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Івановою Л.М. на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 0.

Відповідно до умов договору іпотеки, ОСОБА_3 передав Банку в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначаючи про те, що перебуває із 05 лютого 1993 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 і набуття права спільної сумісної власності подружжя на вищевказану квартиру, передача якої в іпотеку Банку відбулась без письмової і нотаріально завіреної згоди позивачки, посилаючись на ст. 22 КпШС України, ст.ст. 60, 63, 65 СК України, ст.ст. 16, 203, 215, 216, 368, 369, 578 ЦК України, просила визнати недійсним договір іпотеки № 59619 від 24 липня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Івановою Л.М., в порядку застосування недійсності договору, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 5354455 від 24 липня 2007 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 59619 від 24 липня 2007 року, стягнути 114.70 грн. судового збору. (т.1 а.с.1-5)

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав. (т.1 а.с.166, 178-180, 214-221)

Представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа проти позову заперечували. (т.1 а.с.163-168, 214-221)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки №59619 від 24 липня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою Л.М., зареєстрований в реєстрі за №3534, а також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,70 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.222-223, 225-230)

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М. посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував вимог законодавства, обставин та доказів по справі, зокрема, що під час укладення оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_3, особу якого було встановлено нотаріусом, були роз'яснені права та правові наслідки передачі в іпотеку квартири, ОСОБА_3 надав нотаріусу письмову заяву про те, що на момент набуття права власності на вищевказану квартиру в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебував та квартира не є спільною сумісною власністю. При цьому суд не врахував, що укладений договір іпотеки відповідає вимогам закону. (т.1 а.с.238-249)

В апеляційній скарзі представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував вимог законодавства, обставин та доказів по справі та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. (т.2 а.с.15-16)

В судовому засіданні приватний нотаріус Іванова Л.М., її представник ОСОБА_4, представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Сисін В.В. підтримали скарги і просили їх задовольнити, представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечувала проти скарг і просила їх відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. ОСОБА_2 була повідомлена шляхом вручення повістки представнику ОСОБА_6, ОСОБА_3 був сповіщений шляхом вручення повідомлення представнику ОСОБА_7 (т.2 а.с.47-53)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що із 05 лютого 1993 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. До суду першої інстанції надані нотаріально посвідчені копії, зокрема міжнародного свідоцтва про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за НОМЕР_1, виданого 05.02.1993 року відділом запису актів громадянського стану адміністративного округу Марцан - Хеллерсдорф м. Берлін Федеративної Республіки Німеччина, із проставленням апостиля. (т.1 а.с.172-176)

Відповідно до частини 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Федеративна Республіка Німеччина 22 липня 2010 року відкликала заперечення проти приєднання України до зазначеної Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, тому із зазначеної дати на території України суди вправі приймати документи, завірені апостилем, що виконані в цій країні.

Доказів розірвання або визнання недійсним шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до суду не надано і таких на час розгляду справи судом не встановлено.

13 жовтня 1995 року ОСОБА_3 за біржовим договором придбав квартиру АДРЕСА_1, право власності ОСОБА_3 зареєстровано органом реєстрації 31 жовтня 1995 року. (т.1 а.с.17-18)

Тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яке було чинним станом на придбання вищевказаної квартири 13 жовтня 1995 року, вказана квартира, як майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

24 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № 0 за яким Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у формі не поновлювальної кредитної лінії в сумі 199 900 доларів США до 24 липня 2017 року зі сплатою 13.2% річних. (т.1 а.с.6-11)

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 24 липня 2007 року між Банком і ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки № 59619, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Івановою Л.М.(т.1 а.с. 12-13)

Відповідно до умов договору іпотеки, ОСОБА_3 передав Банку в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11 червня 2012 року був укладений договір факторингу за яким ПАТ «УкрСиббанк» за оплату передав ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором від 24 липня 2007 року та у цей же день був укладений договір відступлення права вимоги за яким ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набув прав іпотекодержателя за договором іпотеки укладеним ОСОБА_3 24 липня 2007 року. (т.1 а.с.78-87)

18 квітня 2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заявив про звернення стягнення на предмет іпотеки про що направив повідомлення боржнику. (т.1 а.с.77)

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

За загальним правилом ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Така згода на укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згідно із ч. 3 ст. 65 ЦК повинна бути письмовою, у тому числі нотаріально посвідченою, якщо правочин підлягав вчиненню з таким посвідченням. Ці вимоги поширюються на вчинення будь-яких правочинів.

Відповідні роз'яснення містяться і в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 25 постанови від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Позивачка ОСОБА_2 перебуваючи із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі із 05 лютого 1993 року не надавала нотаріально посвідченої згоди на передачу у іпотеку банку двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Про застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідачі та третя особа в суді не заявляли, про що свідчать матеріали справи та журнали судових засідань.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки і відмову в задоволенні вимог про виключення запису за № 5354455 від 24 липня 2007 року про державну реєстрацію заборони відчужень нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Доводи представника апелянта ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в суді апеляційної інстанції, що Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року на час укладення оспорюваного договору іпотеки не була чинною, колегія суддів відхилила, оскільки вказана Конвенція лише скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, а такі доводи не спростовують дійсність зареєстрованого 05 лютого 1993 року шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 й не мають правового значення для предмету доказування по справі.

Доводи скаржників, що ОСОБА_3 приховав наявність прав ОСОБА_2 на передану в іпотеку квартиру цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, тому колегія суддів їх відхилила. При цьому колегія суддів врахувала пояснення представника апелянта Сисіна В.В. про повідомлення правоохоронних органів про дії ОСОБА_3, проте доказів розгляду кримінальної справи судом або наявності набравшого законної сили вироку у кримінальній справі до суду не надано.

Доводів незаконності оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні інших заявлених вимог ОСОБА_2 та розподілу судових витрат апеляційні скарги не містять, а наявні доводи скарг вищевказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Лідії Миколаївни та Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Т.А.Семенюк

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/7233/2015

Унікальний номер 752/15812/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Плахотнюк К.Г.

Доповідач Левенець Б.Б.