АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 22-ц/796/ 8372 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції Каліушко Ф.А.
Доповідач Поливач Л.Д.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ;

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 28.05.2015 року задоволено подання головного державного виконавця Відділу ДВС Дарницького РУЮ у м.Києві. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до моменту виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2012 року за виконавчим листом від 20.11.2013 року про стягнення з нього аліментів па користь ОСОБА_2 па утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Посилається на незаконність ухвали, неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що державним виконавцем не було доведено факту його ухилення від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду у справі щодо сплати аліментів на утримання його доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Помилковим, на думку апелянта, є посилання суду першої інстанції на Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну».
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що багато разів направляв поштовим переказом за адресою позивача: АДРЕСА_1 , кошти на утримання дитини, але з невідомих йому причин ОСОБА_2 відмовляється одержувати його допомогу для дитини, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суд першої інстанції не з`ясував, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Головний державний виконавець Відділу ДВС Дарницького РУЮ у м.Києві, стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні розписки. Причини неявки вони суду не повідомили, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України та розглянула справу у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2013 року Дарницьким районним судом м.Києва був виданий виконавчий лист у справі за № 2-6859/12 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 05.07.2012 року по 31.07.2012 рік та з 28.05.2013 року до її повноліття.
25.11.2013 року головним державним виконавцем Відділу ДВС Дарницького РУЮ у м.Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40996068.
Судом встановлено, що боржник належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання доньки, станом на 01.05.2014 року має заборгованість перед ОСОБА_2 по аліментам у розмірі 12000 грн., а усі вчинені державним виконавцем заходи щодо належного виконання рішення суду позитивного результату не дали.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вказаного подання, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України.
Частиною 1 ст.14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Примусове виконання рішення в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаного Законом.
Повноваження державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження передбачені ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження».
Пунктом 18 ч.3 даної статті цього Закону встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.
Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Зазначеним Законом передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи). - до виконання зобов`язань, тощо (п. 5 ч. 2 ст. 6 цього Закону).
Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.
Таким чином, наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її праві виїзду за межі України.
Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за необхідне вжиття заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності їх виконання.
Одним із таких засобів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі рішення за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Обмеження у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.
Вирішуючи питання щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки, колегія суддів бере до уваги наступне. Так, виконання рішення суду про стягнення аліментів стосується інтересів неповнолітньої дитини боржника, яка потребує щоденного матеріального утримання. Виконанням рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 займається виконавча служба, довідка якої свідчить про наявність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки. Відповідно до рішення суду, ОСОБА_1 зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., відповідно до копій поштових переказів він сплачує періодично на утримання дочки приблизно по 200 грн. на місяць на її утримання, але питання про перерахунок розміру заборгованості він з державним виконавцем не з`ясував, доказів про часткову сплату аліментів державному виконавцю не надав, порядок сплати аліментів (у зв`язку з відмовою стягувача їх отримувати) з державним виконавцем не погодив. Крім того, ОСОБА_1 , будучи працездатною особою тривалий час офіційно не працює, доказів того, що він не працює з поважних причин він суду не надав.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з доведеністю факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань по сплаті аліментів на утримання дитини. Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що підстави викладені у поданні державного виконавця є обґрунтованими та достатніми для його задоволення, з метою захисту прав стягувача та з метою захисту прав неповнолітньої дитини. Відсутність у боржника можливості тривалий час сплачувати аліменти на утримання дитини, у розмірі визначеному судом, свідчить і про відсутність у нього матеріальної можливості виїхати за межі України, а тому таким обмеженням (до погашення заборгованості по сплаті аліментів) суд не порушив прав і охоронюваних законом інтересів боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 .
Отже, твердження апелянта про незаконність ухвали, неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалу судом першої інстанції було постановлено з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 28 травня 2015 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: