Справа № 136/2516/14-ц Провадження № 22-ц/772/1732/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 41Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарях Кирилюк Л.М., Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої правопорушенням, -

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 липня 2014 року близько 20 год. по 1 провулку Шевченка в смт. Турбів Липовецького району ОСОБА_2 висловлювався образливими, нецензурними словами в її адресу та адресу її матері ОСОБА_4, чим порушив людський спокій та громадський порядок.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн.

Посилаючись на те, що слова неповаги висловлені в нецензурній формі, поєднаної з погрозами фізичного насилля прозвучали надто сильно образливо та несприятливо для неї, принижують її людську гідність, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2Ю на її користь моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 350 грн. моральної шкоди, 200 грн. витрат на правову допомогу та 85 грн. 26 коп. судового збору.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявився без поважних причин, хоча належним чином і завчасно був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить розписка про вручення повістки, тому, відповідно до вимог ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе справу розглянути у його відсутність.

Позивач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання : 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що у звязку з протиправними діями відповідача, які полягали у висловлюванні в бік позивача грубої нецензурної лайки, поєднаної з погрозами фізичного насилля, ОСОБА_3 було завдано душевного болю та страждання, а відтак, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 складає 350 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що 28 липня 2014 року близько 20 год. по 1 провулку Шевченка в смт. Турбів Липовецького району ОСОБА_2 висловлювався образливими, нецензурними словами в адресу ОСОБА_3 та адресу її матері ОСОБА_4, чим порушив людський спокій та громадський порядок.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що слова неповаги висловлені відповідачем в нецензурній формі, поєднаної з погрозами фізичного насилля прозвучали надто сильно образливо та несприятливо для ОСОБА_3 та принижують її людську гідність, у звязку з чим вона зазнала душевних страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Як розяснено в п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у

порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач працює у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на посаді асистента кафедри пропедевтики дитячих захворювань та догляду за хворими дітьми з 01 вересня 2013 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у звязку з протиправними діями відповідача, які полягали у висловлюванні в бік позивача грубої нецензурної лайки, поєднаної з погрозами фізичного насилля, ОСОБА_3 було завдано душевного болю та страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння моральної шкоди позивачу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року встановлено факт висловлювання відповідача на адресу позивача образливими, нецензурними словами.

Ці обставини, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Неприйнятними є посилання відповідача на те, що позивач зобовязана була надати виключно медичні документи, які б вказували на її моральне чи фізичне страждання, оскільки ОСОБА_3 зазначала, що слова образи принижують її людську гідність і в першу чергу вона не могла цього прийняти як жінка, у звязку з цим вона зазнала саме душевних страждань.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року відхилити.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

З оригіналом вірно: