АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/465/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1318/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року, -

встановила:

4 лютого 2015 року ПАТ комерційний банк «Правекс Банк» (далі Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 24.03.2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 12127 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з визначеним строком користування кредитом до 24 березня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за договором ОСОБА_1 надала в заставу автомобіль ВАЗ НОМЕР_1, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2, який було придбано за кредитні кошти.

З цією ж метою між Банком та ОСОБА_3 24.03.2008 року було укладено договір поруки №2039-015/08Р, відповідно до якого ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за повне виконання нею своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором.

Позичальник станом на 26.05.2014 року має заборгованість по сплаті отриманих в кредит коштів в розмірі 17925,59 дол. США, з яких 10243 дол. США заборгованість за кредитом, 1759 пеня за прострочення плати по кредиту; 5236,59 дол. США заборгованість за відсотками; 687 дол. США пеня за прострочення сплати відсотків.

Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь 209027 грн. 09 коп. кредитної заборгованості та 2119,85 грн. судових витрат.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Правекс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд допустив порушення норм матеріального права, прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в позові в звязку з пропуском позивачем 3-х річного строку звернення до суду, хоча фактично строк пропущено не було, оскільки за умовами кредитного договору строк його дії з 24.03.2008 року по 24.03.2015 року; припинення строку користування кредитом відповідно до п. 9.2. кредитного договору є правом, а не обовязком Банку, яким він в даному випадку не скористався, оскільки не повідомив письмово позичальника про таку обставину, тому строк дії кредиту закінчився 24.03.2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили та пояснили, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Представник апелянта в суд не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задоволити апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 24.03.2008 року, № 2039-015/08Р, ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 12127 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з визначеним строком користування кредитом до 24 березня 2015 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за договором ОСОБА_1 надала в заставу автомобіль ВАЗ НОМЕР_1, 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2, який було придбано за кредитні кошти.

З цією ж метою між Банком та ОСОБА_3 24.03.2008 року було укладено договір поруки №2039-015/08Р, відповідно до якого ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за повне виконання нею своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором.

Позичальник станом на 26.05.2014 року має заборгованість по сплаті отриманих в кредит коштів в розмірі 17925,59 дол. США, з яких 10243 дол. США заборгованість за кредитом, 1759 пеня за прострочення плати по кредиту; 5236,59 дол. США заборгованість за відсотками; 687 дол. США пеня за прострочення сплати відсотків.

Відмовляючи в задоволенні позову суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем були пропущені строки позовної давності, встановлені ст.ст. 257, 258 ЦК України, а відповідачі в судовому засіданні звернулися до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому в стягненні спірної суми слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діалогового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими від повно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Суд врахував, що п. 9.2. кредитного договору № 2039-015/08Р від 24.03.2008 року сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2. даного Договору припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника.

Пунктом 1.1. договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2039-015/08Р від 24.03.2008 року п. 1.2. викладений у новій редакції, відповідно до якої кредит надається позичальникові терміном з 24.03.2008 року до 10.06.2008 року зі сплатою 11,99 відсотків річних, з 11.06.2008 року до 24.03.2015 року зі сплатою 12.99 відсотків річних. Відповідно до п. 1.2. вказаного договору п.4.4. розділу 4 викладений у такій редакції: 4.4. Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення грошових коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у додатку №2 цього договору.

Таким чином, враховуючи строк дії кредитного договору, вимоги його п. 9.2., дату останнього внесення відповідачами грошових коштів на погашення кредитного боргу, а саме 10.08.2009 року, а також фактичні обставини справи висновок суду про те, що строк позовної давності в даному випадку закінчився є правильним.

При цьому посилання апелянта на те, що договір закінчив свою дію 24.03.2015 року є безпідставним, оскільки приймаючи до уваги зміст п. 9.2. договору кредиту, який носить імперативний, зобовязальний характер для його сторін, та вищевстановлені обставини справи, кредитний договір від 24.03.2008 року, № 2039-015/08Р припинив свою дію достроково, з 10.09.2009 року.

Вказівка Банку про те, що ця норма надає йому право дострокового припинення строку користування кредитом, яким він не скористався, оскільки не надіслав на адресу боржника письмового повідомлення про це, безпідставна, не базується на вимогах закону та договору.

Оскільки вищевказаний пункт договору є обовязковим для його сторін, тому перебіг строку позовної давності в даному випадку слід рахувати на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27