У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, про визнання свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів недійсним, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу Олександр Павлович, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 квітня 2014 року він уклав договір дарування з ОСОБА_4, відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 будівлю під літерою «Ц», що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Зазначена будівля складає 19/1000 частки комплексу сукняна фабрика. Крім того, 16 квітня 2014 року позивач зареєстрував своє право власності у державному реєстрі речових прав.

ОСОБА_1 зазначав, що у серпні 2014 року йому стало відомо, що приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. 17 липня 2014 року було видано свідоцтво про придбання з прилюдних торгів арештованого майна. У свідоцтві зазначено, що до переліку цього майна входить будівля під літерою «О» та будівля під літерою «Ц», які разом складають 39/1000 частки комплексу сукняна фабрика. Скільки часток складає кожна будівля у свідоцтві не вказано, хоча це окремо визначені будівлі, відповідно до технічних паспортів і вони мають окремо визначені частки. У цей же день нотаріусом Монастирліу О.П., як державним реєстратором, було зареєстровано право власності на будівлі під літерою «О» та літерою «Ц» за ОСОБА_2, яка стала переможцем прилюдних торгів.

Позивач вважає, що діями нотаріуса були порушені його права як власника, так як його право власності на будівлю під літерою «Ц» було зареєстровано у Державному реєстрі прав 16 квітня 2014 року.

З урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просив суд визнати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Монастирліу О.П. 17 липня 2014 року в частині посвідчення належності на праві власності ОСОБА_2 будівлі під літерою «Ц» недійсним.

Крім того, у вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 вказуючи, що 08 квітня 2014 року вона на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави, придбала складське приміщення під літерою «Ц», яке входить до комплексу сукняна фабрика та службову будівлю (гаражі) під літерою «О», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належали ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17 червня 2006 року. Факт придбання позивачем зазначених вище об'єктів нерухомості підтверджується актом державного виконавця та протоколом про проведення прилюдних торгів. 17 липня 2014 року ОСОБА_2 було зареєстровано зазначене майно у приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П.

ОСОБА_2 зазначала, що їй стало відомо, що відразу після проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а саме 16 квітня 2014 року, ОСОБА_4 подарувала зазначені об'єкти нерухомості ОСОБА_1, не будучи на час укладення договору дарування власником зазначеного майна, оскільки право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, що і відбулося на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, арештованого на користь держави 08 квітня 2014 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила суд визнати договір дарування від 16 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 недійсним та вилучити з державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на складське приміщення під літерою «Ц», яке входить до комплексу сукняна фабрика та службову будівлю (гаражі) під літерою «О», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року, в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано договір дарування від 16 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, недійсним.

Вилучено з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно запис № 5384711 про право власності ОСОБА_1 на складське приміщення під літ. «Ц», що складає 19/1000 комплексу сукняної фабрики за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано виходили з того, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна від 08 квітня 2014 року придбала складське приміщення під літ. «Ц», яке входить до складу комплексу сукняна фабрика.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суди вірно встановили, що ОСОБА_4 подарувала спірне приміщення ОСОБА_1 16 квітня 2014 року, тобто після проведення указаних прилюдних торгів.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2124/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова

В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова