Справа № 462/9696/13 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/260/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

ОСОБА_4, прокурора Заяць І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Залізничного районного відділу Державної міграційної служби у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

встановила:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.07.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі просить рішення скасувати, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог суд посилається на протокол № 67 від 11.10.2008 року складений працівниками Залізничного РВ, проте події з приводу яких складався зазначений протокол мали місце у 2008 році, а обставини з приводу яких позивачка звернулася до суду з даним позовом відбувалися протягом 2013 року. Вважає, що висновки суду про тривалий, стійкий конфлікт між сторонами, який безпосередньо вказує на вимушену відсутність ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні не обґрунтовані.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і рішення суду.

Судом установлено, що квартира № 1 знаходиться в одноквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 та складається з двох житлових кімнат, житловою площею 28,3 кв.м., загальною площею 42,70 кв.м. За вказаною адресою зареєстровані позивачка з дочкою ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 (а.с.8).

Судом також установлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23.07.2012 року, було задоволено первісний позов прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах ОСОБА_4 та зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1; вселено ОСОБА_4 у вказану квартиру. У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на користування спірною квартирою відмовлено за безпідставністю вимог (а.с.45). В ході розгляду вищевказаних позовів судом установлено, що відсутність ОСОБА_4 більше двох років у квартирі АДРЕСА_1 була пов»язана з поважними причинами, а саме чинення перешкод у користуванні житлом внаслідок неправомірної поведінки ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_6

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2012 року виконано, 23.04.2013 року ОСОБА_4 вселено у квартиру АДРЕСА_1, що стверджується постановою державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ від 23.04.2013 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 71 ЖК, на яку покликається позивач ОСОБА_2 як на підставу позовних вимог, наймач або члени його сім»ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем проживання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

З актів обстеження ЛКП «Скнилівок» від 29.08.2013 року (а.с.7), 02.11.2013 року (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_4 з часу виконання рішення суду про вселення не проживав у спірній квартирі. Проте акти не містять даних про причини відсутності його за місцем реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, після виконання рішення суду про вселення відповідача у квартиру, він 30.04.2013 року звертався з заявою до Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з приводу існування перешкод у проживанні відповідача у квартирі (а.с. 154).

Факт відсутності у ОСОБА_4 доступу до квартири ствердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, які показали, що у спірний період в їхній присутності ОСОБА_4 неодноразово намагався зайти в будинок АДРЕСА_1, однак не міг відкрити хвіртку, оскільки не підійшов ключ. Факт неприязних відносин між сторонами, у зв»язку з чим відповідач не має можливості проживати у спірній квартирі, ствердила свідок ОСОБА_9

Крім цього встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи, іншого житла не має. ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку, проте рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28.12.2012 року у задоволенні такого відмовлено .

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вірно виходив з того, що між сторонами існує тривалий, стійкий конфлікт, що свідчить про вимушену відсутність відповідача ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.1 , 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий: М.М.Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л.Шумська