АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6991/15 Справа № 202/1197/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 27.07.2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 23589 cred, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 20000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 27.07.2007 року. Вимоги до відповідача, що випливають із вказаного кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «А-Банк» договору поруки. ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 17.11.2013 року у розмірі 71 707,16 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 23589 cred від 27.07.2006 року у розмірі 61707,16 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн., сплачений судовий збір, стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 23589 cred від 27.07.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 20 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 32,00 % на рік з кінцевим терміном повернення 27.07.2007 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 23589 cred від 27.07.2006 року між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 17.11.2013 року у розмірі 71 707,16 грн., яка складається з: 13970,67 грн. заборгованість за кредитом, 57736,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитного договору № 23589 cred від 27.07.2006 року закінчився 27.07.2007, позовна давність за даним договором сплинула 27.07.2010 року. А тому суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом 28.01.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Однак, з висновками суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

Згідно положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічна позиція закріплена в абз. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009р., відповідно до якого, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З аналізу вище вказаних норм закону вбачається, що підставою для застосування строку позовної давності є заява сторони під час розгляду справи.

Між тим, в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності, а тому суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 267 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

В силу ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором № 23589 cred від 27.07.2006 року щодо повернення кредиту не виконав. У зв'язку з чим виникла заборгованість за вказаним договором станом на 17.11.2013 р. у розмірі 71 707,16 грн., яка складається з наступного: 13970,67 грн. заборгованість за кредитом, 57736,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання за вказаним договором № 23589 cred від 27.07.2006 року забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн.: договір поруки № 167 від 20.10.2010 р., укладеним з поручителем ПАТ «А-Банк» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 610,554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у зв'язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором від 27.07.2006 року в сумі 61 707,16 грн. (71 707,16 - 10 000 = 61 707,16).

Крім того, позичальник та поручитель ПАТ «А-Банк» мають відповідати солідарно за виниклу заборгованість у сумі 10 000,00 грн.

За таких обставин суд першої інстанції помилково застосував позовну давність за відсутності заяви відповідача та ухвалив рішення без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 23589 cred від 27 липня 2006 року, яка виникла станом на 17 листопада 2013 року в розмірі 61 707 грн.16 коп. та складається з наступного:

-13 970 грн. 67 коп. - заборгованість за кредитом,

-57 736 грн. 49 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 10 000 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова