Апеляційний суд Кіровоградської області
№ я 22-ц/781/1782/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Суржика М.М.,

секретар: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 24 січня 2008 року між Банком та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 10 635,79 доларів США строком до 23 січня 2013 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит в указаний строк та сплатити відсотки за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Проте, відповідач у порушення умов кредитного договору грошові кошти своєчасно не повертав, тому станом на 05 березня 2015 року утворилась заборгованість за вказаним договором в розмірі 30 036,20 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів. Банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та розподілити судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 30 036,20 доларів США, що еквівалентно 693 535,78 грн., розподілено судові витрати (а.с.45-47).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.63).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.68-70). Зокрема зазначає, що пеня та штраф нарахована позивачем безпідставно, суд не застосував положення ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені (а.с.68-70).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник банку заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір від 24 січня 2008 року, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля, на оплату реєстрації предмета застави, на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, всього в розмірі 10 635,79 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23 січня 2013 року та сплатити 9 % річних за користування кредитом.

Відповідно до п.16.1.8 кредитного договору періодом сплати визначено з «24» по «28» число кожного місяця в розмірі 285,24 доларів США (а.с.8-16).

Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк передбачено статтями 526,527 і 530, 1054 ЦК України. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Наданий Банком розрахунок заборгованості (а.с.3-6) свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував, останній платіж щодо погашення кредиту здійснив особисто 28 травня 2010 року.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача, відповідно до умов кредитно-заставного договору, укладеного з відповідачем, відповідач передав добровільно Банку для реалізації заставне майно - автомобіль CHEVROLET Tacuma2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який було реалізовано в позасудовому порядку. Кошти, виручені від реалізації заставного майна 19 січня 2015 року були зараховані на погашення заборгованості по кредитному договору. Станом на 05 березня 2015 року залишок заборгованості становить 6 787,08 доларів США - це заборгованість по тілу кредита.

Пунктом 12.7 кредитно-заставного договору передбачено, що всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат, яких Банк зазнав у зв'язку із зверненням стягнення на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування вказаних витрат, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина забезпечених вимог становить заборгованість позичальника перед Банком, яка негайно належить до сплати Банку.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що відповідач визнає борг по тілу кредита, а нарахування неустойки вважає безпідставним.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав своє зобов'язання за кредитним договором від 24 січня 2008 року щодо повернення кредиту у строк до 23 січня 2013 року, вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 6 787,08 доларів США, є обґрунтованими та доведеними.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 13.3 кредитно-заставного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 5.2.4 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вказаної пені не нараховуються.

При порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн., плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання (п.13.9 договору). У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, неустойка сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (п.13.10 договору).

Нарахування неустойки за кредитно-заставним договором, укладеним сторонами, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане відповідною стороною (п.13.10 договору).

Також сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років (п.13.11 договору).

Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, на яку відповідач посилається у апеляційній скарзі, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України є, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року).

Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який не спростований відповідачем, заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором становить станом на 05 березня 2015 року - 21 808, 51 доларів США, штраф (фіксована частина) - 10,83 доларів США та штраф (процентна складова) - 1429,78 доларів США, тобто всього розмір неустойки складає 23 249,12 доларів США. Борг по тілу кредита становить 6 787,08 доларів США.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що розмір пені є значно завищеним, неспівмірним із заборгованістю по тілу кредиту, що суперечить принципам справедливості та добросовісності та є підставою для зменшення пені.

Оскільки розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.3ст.551 ЦК України.

Враховуючи те, що відповідач на погашення заборгованості по кредиту добровільно передав заставний автомобіль для реалізації банком, автомобіль реалізовано і з урахуванням цього розмір заборгованості по кредиту становить 6787,08 доларів США, крім пені відповідач за умовами договору сплачує, штраф, враховуючи те, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, колегія суддів вважає, що розмір пені підлягає зменшенню до 5 259,39 доларів США, таким чином разом зі штрафами (фіксованою частиною та процентною складовою) (5 259,39 +10, 83+1 429,78) неустойка становить 6 700 доларів США.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що згідно п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14.

Станом на день ухвалення рішення - 16 вересня 2015 року, за даними НБУ офіційний курс становить - 21,998 грн. за 1 долар США.

Як свідчать матеріали справи правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, Банк має ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.22), тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором від 24 січня 2008 року , яка визначена станом на 05 березня 2015 року, з урахуванням зменшення неустойки, а саме в сумі 13 487,08 доларів США що еквівалентно 296 688 грн.78 коп., з яких:

- заборгованість за кредитом - 6 787,08 доларів США, що еквівалентно 149 302 грн.18 коп. ;

- пеня - 5 259,39 доларів США, що еквівалентно 115 696,06 грн. ,

- штраф (фіксована частина) - 10,83 доларів США , що еквівалентно 238,23 грн.

- штраф (процентна складова) -1 429,78 доларів США, що еквівалентно 31 452,30 грн..

Як свідчать матеріали справи, відповідач належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України тричі повідомлявся судом першої інстанції під розписку про час та місце розгляду справи, про що свідчать зворотні повідомлення (а.с.32,39,43), проте в судові засідання не прибув, письмові заперечення та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в суді першої інстанції не надавав.

За таких обставин надану представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заяву про застосування строку позовної давності, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 цього Кодексу) .

Відповідно до ч. 1 і ч.5 ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в сумі 2 966 грн.88 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст.309, ч.2 ст.314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 травня 2015 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 24 січня 2008 року, визначену станом на 05 березня 2015 року в сумі 13 487,08 доларів США (три надцять тисяч чотириста вісімдесят сім доларів США вісім центів), що еквівалентно 296 688 грн.78 коп., з яких : заборгованість за кредитом - 6 787,08 доларів США, що еквівалентно 149 302 грн.18 коп. ; пеня - 5 259,39 доларів США, що еквівалентно 115 696,06 грн. , штраф (фіксована частина) - 10,83 доларів США , що еквівалентно 238,23 грн. і штраф (процентна складова) -1 429,78 доларів США, що еквівалентно 31 452,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2 966 грн. 88 коп..

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: