ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/266/15-ц
Провадження № 2/210/747/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"24" липня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участю секретаря Куксенко О.В.

особи, які беруть участь у справі: представник позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_3 до Дзержинської районної у місті Кривий Ріг ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та в якому просила суд встановити факт прийняття ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 березня 1989 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, яка складається з житлового будинку А-1, житловою площею 27,10 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, вбиральні Г, № 1-4 забору, ІІ водопроводу, ІІ замощення, що знаходиться в АДРЕСА_2. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Спадкоємцем першої черги за законом була її дочка ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_6 її дочка - ОСОБА_7 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки до смерті ОСОБА_6 здійснювала за нею догляд, здійснила захоронення, тимчасово після смерті ОСОБА_6 мешкала в будинку, здійснювала ремонт, догляд за домоволодінням, сплачувала комунальні платежі, зберігала в себе документи на будинок, користувалася речами домашнього вжитку. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, та внаслідок її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Будучи спадкоємцем першої черги за законом позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2. Однак постановою державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 19.02.2014 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у ОСОБА_7 відсутній факт прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті свої матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, житловий будинок АДРЕСА_2 належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 30.03.1989 року за реєстровим № 1-1161, яке не було зареєстровано в у установленому законом порядку в державних органах реєстрації нерухомого майна. Оскільки, на сьогоднішній день вона позбавлена можливості в іншому, ніж судовому порядку оформити спадщину, вона звернулась до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточнену позовну заяву підтримала з мотивів, викладених в ній та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначила, що спору між спадкоємцями не має, померла ОСОБА_7 в порядку ч. 1-2 ст 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Весь час до своєї смерті вона здійснювала управління спадковим майном, проживала в будинку.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи по суті, в зал судового засіданні не з'явилися, надали суду заяви, в якій просили розглядати справу без їх присутності. Заявлені вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Третя особа - ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши учасників процесу та допитавши свідків, приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 1989 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, яка складається з житлового будинку А-1, житловою площею 27,10 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, вбиральні Г, № 1-4 забору, ІІ водопроводу, ІІ замощення, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 12, 13).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_8 та прийняття після його смерті спадщини ОСОБА_6, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

В силу ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_6 прийняла спадщину, та в порядку ст. 560 ЦК УРСР отримала свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п. 1 Розділу І Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. (чинній на момент видачі свідоцтва про право на спадщину) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння, яку успадкувала ОСОБА_6 зареєстроване в реєстрі за № 27-281, справа № 8363, власником значиться ОСОБА_6

Таким чином, ОСОБА_6 набула право власності на спірне домоволодіння у порядку, встановленому законодавством, що діяло на час виникнення відносин по спадкуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про її смерть НОМЕР_1 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; однак якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Крім того, пунктом 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 діяв ЦК УРСР 1963 року, суд до правовідносин зі спадкування застосовує положення цього кодексу.

Згідно з ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцем першої черги за законом була її дочка ОСОБА_7. Факт родинних відносин підтверджується: свідоцтвами про народження ОСОБА_5 НОМЕР_2, де в графі матір вказана - ОСОБА_6 та про укладення шлюбу НОМЕР_3 між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, після укладення якого дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_5 (а.с. 7-8). З матеріалів справи вбачається, що батько ОСОБА_5. - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9).

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно ч. 1-2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, або відмову від неї ніхто не звертався; заповіти померлою не складались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 42-44).

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 судові показали, що дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в 1996-1997 роках переїхала до своєї матері, оскільки у останньої погіршилося здоров'я, доглядала за нею, за будинком, присадибною земельною ділянкою, сплачувала комунальні платежі. За власний рахунок здійснила поховання матері, і протягом наступних років продовжувала проживати в будинку зі своїми дітьми, здійснювала в ньому поточний ремонт, сплачувала комунальні платежі, користувалася присадибною ділянкою. У подальшому, в будинку залишались проживати діти ОСОБА_7 - дві доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_9, а ОСОБА_7 переїхала до смт Радушне, однак постійно приїздила в домоволодіння АДРЕСА_2, за власний рахунок ремонтувала його, допомагала донькам по господарству.

Вищевказані свідчення є логічними та послідовними, надані під присягою, свідки повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, не є родичами позивача, не є заінтересованими особами, у зв'язку з чим визнають судом достовірними та правдивими.

Допитана в судовому засіданні третя особа - ОСОБА_9 пояснила, що коли її бабуся - ОСОБА_6 почала хворіти, то вона, її сестра - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_7 переїхали до бабусі, мати її доглядала, дивилася за будинком, сплачувала комунальні платежі. Після смерті бабусі, яку поховала мати, остання продовжила там проживати певний проміжок часу, приблизно два роки, після чого переїхала до своєї квартири в смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області з ОСОБА_3 Вона ж залишилася проживати в будинку бабусі, мати періодично навідувалася до будинку, допомагала в здійсненні ремонту, відвідувала онуків. Пояснила, що знає про те, що вона також має право на спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_7, проте на неї не претендує, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк не зверталася і не має намірів звертатись. Відносини з сестрою - ОСОБА_3 гарні, остання склала на неї заповіт, заповівши їй все її майно.

Пояснення третьої особою узгоджуються з показами свідків та не суперечать матеріалам справи. Факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті її матері - ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 також підтверджується довідкою квартального уповноваженого від 19.05.2014 року (а.с. 19).

Як вбачається із змісту позовної заяви, пояснень представника позивача, третьої особи, свідків в судових засіданнях, ОСОБА_7 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, продовжуючи здійснювати управління та проживання в будинку, який був місцем проживання спадкодавця.

Та обставина, що ОСОБА_7 як донька спадкодавця не отримала свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для позбавлення її цього права та не може бути підставою для захисту невизнаного права.

На підставі викладеного, суд, оцінивши пояснення свідків та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням положень ст. 236, 256 ЦПК України, ст. 548, 549, 560 ЦК УРСР, приходить до висновку, що ОСОБА_7 в установлений законом строк дійсно прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її смерть НОМЕР_4 (а.с. 10).

ОСОБА_7 за життя здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши 02 грудня 2008 року заповіт, згідно якого заповіла ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Заповіт до дня смерті ОСОБА_7 не змінювався та не скасовувався.

Відповідно до відповіді Шостої Криворізької Державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняла донька померлої - позивач ОСОБА_3 шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини. Заповіти від імені ОСОБА_7 Шостої Криворізької Державної нотаріальної контори та Криворізькою державною нотаріальною конторою не посвідчувались; ОСОБА_3 14 лютого 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а. с. 38 - 41).

Разом з тим, внаслідок смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2, який вона фактично успадкувала після смерті своєї матері, проте юридично не оформила.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК Украни у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом про її народження НОМЕР_5 (а.с. 6).

Будучи спадкоємцем першої черги за законом позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2. Однак постановою державного нотаріуса Криворізької районної державної нотаріальної контори від 19.02.2014 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у ОСОБА_7 відсутній факт прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті свої матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, житловий будинок АДРЕСА_2 належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 30.03.1989 року за реєстровим № 1-1161, яке не було зареєстровано в у установленому законом порядку в державних органах реєстрації нерухомого майна (а.с. 18).

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив, що 13 березня 1989 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, яка складається з житлового будинку А-1, житловою площею 27,10 кв.м., сараю Б, літньої кухні В, вбиральні Г, № 1-4 забору, ІІ водопроводу, ІІ замощення, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Як вже зазначалось, на момент отримання свідоцтво про право на спадщину, законодавством не передбачалось обов'язковість державної реєстрації права власності, оскільки згідно вимог ст. 548, 549 ЦК УРСР вважалось, що спадщина належала з моменту її прийняття.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_6 через свою необізнаність та юридичну неграмотність до дня своєї смерті отримане свідоцтво про право на спадщину за заповітом в державних органах реєстрації нерухомого майна не зареєструвала, однак продовжували фактично володіти спадковим майном.

Суд, вважає, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 у вигляді житлового будинку АДРЕСА_2 відповідно до ст. 548, 549 ЦК Української РСР та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.03.1989 року відповідно до вимог ст. 560 ЦК Української РСР, набувши право на вищевказаний житловий будинок. Відсутність реєстрації свідоцтва про право власності на житловий будинок в БТІ лише звузило права ОСОБА_6 в частині розпорядження будинком, проте не позбавило її права на спірний будинок.

Після смерті ОСОБА_6 всі її права та обов'язки перейшли до її спадкоємців, в тому числі і право на житловий будинок, який фактично успадкувала ОСОБА_7 на підставі ст. 548, 549 ЦК УРСР, проте юридично за життя не оформила.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно з вимогами статті 55 Конституції та статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У силу статей 328, 392 ЦК України права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб

У зв'язку з тим, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті її матері - ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, що буде відповідати положенням ст. 55 Конституції України, норми якої мають пряму дію, та ст. 6 Конвенції.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору (а.с 14-16) судові витрати у розмірі 529,20 грн. (ас. 20-21), підлягають компенсації за рахунок державного бюджету (ст. 88 ЦПК України)

На підставі викладеного, відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 1217, 1218, 1220, 1221, 1261 ЦК України, ст. ст. 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги за уточненим позовом ОСОБА_3 до Дзержинської районної у місті Кривий Ріг ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 44,1кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літньої кухні В, водоколонки І, замощення ІІ, заборів № 1-2 після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6., р.н.о.к.п.п. відсутній, про що є відмітка від 16 грудня 2011 року Державної податкової інспекції у Обухівському районі Запорізької області; на день ухвалення рішення паспорт НОМЕР_6, виданий Криворізьким РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23 червня 1997 року; місце реєстрації: АДРЕСА_3) право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, який складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 44,1кв.м., житловою площею 27,1кв.м., літньої кухні В, водоколонки І, замощення ІІ, заборів № 1-2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судовий збір у розмірі 529,20 (п'ятсот двадцять дев»ять грн.. двадцять коп..) компенсувати за рахунок державного бюджету.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 28 липня 2015 року.

Суддя: О. В. Чайкіна