АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа номер 666/5475/14-ц Головуючий в І інстанції: Стамбула М. І.
Номер провадження №22-ц/791/1691/15 Доповідач: Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 08 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Полікарпової О.М.
Суддів:Іванової І.П.
Кузнєцової О.А.
При секретарі:Яковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що їй на підставі договорів дарування від 18.12.2013 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0341 га. та домоволодіння, які знаходиться за адресою АДРЕСА_2. Суміжним землекористувачем за адресою: АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_6 Позивач зазначає, що відповідач збудувала паркан, який мав би розділяти земельні ділянки, але цей паркан збудований із захопленням земельної ділянки, яка належить позивачу. Також, відповідач збудувала на межі земельних ділянок господарську будівлю, яка позначена в технічній документації літерою «Г», стіна якої стоїть на земельній ділянці позивача, що створює їй певні перешкоди у користуванні земельною ділянкою. На цих підставах просить суд усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення існуючої розподільчої огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1, за рахунок відповідача ОСОБА_6; відновити межі та встановити розподільчу огорожу між зазначеними вище земельними ділянками по всій довжині межі за рахунок сторін в рівних частинах, а також просить знести будівлю, яка позначена в технічному паспорті на домоволодіння відповідача літерою «Г» (сарай) за рахунок відповідача ОСОБА_6

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власником сусіднього з ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.1979 року. Остання самовільно спорудила на своїй земельній ділянці вигрібну яму та провела зовнішню каналізацію. Внаслідок цього спостерігається підвищена вологість, сирість та руйнування будинку і господарських споруд позивача. Крім того, з літньої кухні та сараю, належних ОСОБА_5, які розміщені в безпосередній близькості до суміжної межі, не влаштована система водовідводу, у зв'язку із чим, природні опади із покрівель господарських будівель літ «Б» та літ «В» потрапляють на ділянку ОСОБА_6, що порушує права останньої як власника сусіднього домоволодіння. ОСОБА_6 просить зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належним їй домоволодінням, а саме: засипати самочинно споруджену вигрібну яму, демонтувати самочинно облаштовану каналізацію та знести сарай літ. «В» та літню кухню літ. «Б».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_5 шляхом відновлення межі та встановлення відсутньої частини розподільчої огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1 на відстані від житлового будинку літ «А» по АДРЕСА_2 по лінії суміжної межі із земельною ділянкою НОМЕР_1 наступним чином: по лінії головного фасаду - 2,99 м, по лінії дворового фасаду - 2,10 м., по лінії дворового фасаду прибудови літ «а» - 1,91 м. за рахунок сторін в рівних частинах.

В решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 засипати самочинно споруджену вигрібну яму та демонтувати самочинно проведену каналізацію за адресою м. Херсон АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали на нього апеляційні скарги. Апелянти посилаються на неправильну оцінку судом обставин у справі та неправильне застосування норм матеріального права.

Письмових заперечень на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5, районний суд виходив з того, що межові знаки між земельними ділянками АДРЕСА_1 частково втрачені, що не заперечується сторонами, межа між земельними ділянками має бути в цій частині відновлена та закріплена межовими знаками згідно даних земельно-кадастрової документації. Щодо знесення існуючої межі між земельними ділянками, то суд вважав, що її невідповідність технічній документації не підтверджується доказами.

Стосовно позовних вимог щодо знесення належної ОСОБА_6 господарської будівлі літ. «Г» по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ця будівля узаконена і не порушує право власності позивачки.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 в частині знесення будівель літ. «Б» і «В», районний суд виходив з того, що вони також є узаконеними, а порушення прав позивачки можливо усунути в інший спосіб.

Судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно застосував закон, який їх регулює.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 18.12.2013 р. належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0341 га домоволодіння № АДРЕСА_2, яке складається з житлового будинку літ «А», літньої кухні-санвузла літ «Б», сараю літ «В», літньої кухні літ «Г».

ОСОБА_6 є власником сусіднього домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.1979 року. Дане домоволодіння складається із житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», сараю літ. «Г», туалету літ. «Д» та розташоване на земельній ділянці площею 300 кв.м., відведеної у користування згідно рішення Дніпровської районної у м. Херсоні ради народних депутатів № 478/17 від 08.09.1978 р.

В межах розгляду даної справи було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи, за результатами яких складено експертний висновок № 3 від 28.01.2015 р., (експерт Фесун Л.А.) та експертний висновок № 02/14 від 20.02.2015 р. (експерт Ларченко Г.І.)

Згідно вказаних експертних висновків, у верхній частині сумісного розташування ділянок АДРЕСА_1 частково відсутня планова розподільча огорожа довжиною приблизно 15,7 м. Згідно з кадастровим планом земельної ділянки № АДРЕСА_2, а також за даними Публічної кадастрової карти України, плану фактичного землекористування, відстань від житлового будинку літ «А» по лінії суміжної межі із земельною ділянкою НОМЕР_1 складає 2,99 м (по лінії головного фасаду), 2,10 м (по лінії дворового фасаду), 1,91 м (по лінії дворового фасаду прибудови літ «а») ( а.с.132, 166).

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апелянта ОСОБА_9 про те, що експертним висновком № 3 від 28.01.2015 року не враховано кадастровий план її земельної ділянки виходячи з таких підстав.

Експертом Фесун Л.А. (експертний висновок № 3 від 28.01.2015 р.) проводилось дослідження обох земельних ділянок на предмет відповідності їх плану відводу, кадастровому плану на земельну ділянку ОСОБА_5, а також відповідність розташування суміжної межі кадастровому плану.

З дослідження вбачається, що земельна ділянка НОМЕР_1, що перебуває у користуванні ОСОБА_6 по ширині залишилась незмінною (фасадна межа 12,4 м, задня межа - 9,1 м), на земельну ділянку НОМЕР_2 план відводу не досліджувався, так як експерту він не надавався.

У відповідності до кадастрового плану суміжна межа повинна проходити наступним чином: від будинку ОСОБА_5 - головна фасадна межа на відстані 2,99 м, а задня - 2,1 м, тоді як фактично ці відстані складають 3,17 м та 2,4 м.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до ст. 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

За змістом п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3 від 28.01.2015 року (експерт Фесун Л.Л.), оскільки експерту Ларченко Г.І. питання щодо відповідності земельних ділянок плану відводу, кадастровому плану, а також відповідність розташування суміжної межі не ставилось (а.с.179).

До того ж, у питанні відновлення межі експертні висновки мають незначні розбіжності: по фасадній лінії заміри різняться на 9 см, по задній лінії - на 14 см, що на думку колегії суддів, не є суттєвим.

Посилання апелянта ОСОБА_5 на те, що вона є землевласником, а тому її право підлягає більшому захисту, ніж право землекористувача, яким є ОСОБА_6 не ґрунтується на нормах права.

В іншій частині рішення суду апелянтом ОСОБА_5 не оскаржувалось, а відповідно й, в апеляційному порядку не переглядалось.

Згідно експертного висновку № 02/14 від 20.02.2015 року (експерт Ларченко Г.І.), сарай літ «Г», який належить ОСОБА_6 розташований на межі між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Розташування даної будівлі не відповідає вимогам державних будівельних норм, а саме ДБН 360-92** п. 3.25*, згідно якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., але це не порушує права позивача ОСОБА_5 та не затіняє її ділянку. Крім того, судом встановлено, що цей об'єкт не є самовільною спорудою, він був узаконений рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради № 19 від 06.03.1996 р. Отже, з урахуванням цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у знесенні зазначеної вище будівлі.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_6 суд першої інстанції, на підставі експертного висновку № 3 від 28.01.2015 р. та експертного висновку № 02/14 від 20.02.2015 р. встановив, що належні ОСОБА_5 будівлі літньої кухні літ. «Б» та сараю літ. «В» розміщені на відстані 0,3 м. від лінії суміжної межі з ділянкою № АДРЕСА_1. Вказані будівлі мають неорганізовану систему водовідводу атмосферних опадів та уклін даху в бік ділянки НОМЕР_1, внаслідок чого атмосферні опади з покрівель цих об'єктів стікають на ділянку НОМЕР_1. Розміщення літньої кухні літ. «Б» та сараю літ. «В» та їх неорганізована система водовідводу не відповідають вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** та вимогам ДБН В.2.6-14-97 «Покрівля будівель та споруд».

Разом з тим, суд прийшов до висновку про те, що це порушення може бути усунуто в інший спосіб.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Судом встановлено і сторони цього не заперечують, що належні ОСОБА_5 спірні будівлі є узаконеними і належать останній на праві власності. Знесення будівництва є крайнім заходом, який застосовується у разі, якщо особа відмовилась усунути негативний вплив на сусідню земельну ділянку шляхом переобладнання будівель. Таким чином, висновок районного суду про те, що ОСОБА_6 не позбавлена можливості захистити права землекористувача в інший спосіб є правильним.

Підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 колегія суддів також не вбачає.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційних скаргах доводи висновки суду не спростовують.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: