УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Леспром» про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Леспром» (далі - ТОВ «Леспром») про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Леспром» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 у сумі 439 220 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 5 151 540 грн 14 коп., та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року № ML-500/094/2007 у розмірі 746 269,94 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 8 752 878 грн 49 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Леспром» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 у сумі 439 220 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 5 151 540 грн 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року № ML-500/094/2007 у розмірі 746 269,94 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 8 752 878 грн 49 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 у розмірі 188 911,84 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 2 214 046 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року № ML-500/094/2007 у розмірі 320 976,32 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 3 761 842 грн 40 коп. У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 18 травня 2006 року між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзен Банк Аваль»» укладено кредитний договір № HCL-500/003/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 90 тис. дол. США (а. с. 6-15, т. 1).

Відповідно до п. п. 1.4.1, 1.4.1.1, 1.6 договору кредиту від 18 травня 2006 року сторони передбачили, що кредит ОСОБА_3 отримано зі сплатою 12 % річних, а після введення нерухомого майна до експлуатації та належного виконання п. 2.3.14 договору кредиту - зі сплатою 11 % з розрахунку 360 календарних днів у році, з кінцевим терміном погашення кредиту до 18 травня 2026 року (а. с. 6-15, т. 1).

Між банком та ОСОБА_3 були укладені додаткові договори до договору кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006: від 06 липня 2007 року № 1 (а. с. 41, т. 1); додаткова угода від 26 грудня 2006 року № 1 (а. с. 42, т. 1); від 05 лютого 2009 року № 2 (а. с. 43, т. 1); від 21 квітня 2006 року № 3 (а. с. 44, 45, т. 1); від 21 квітня 2009 року № 4 (а. с. 46, т. 1); від 21 квітня 2009 року № 5 (а. с. 47, 48, т. 1); від 18 листопада 2009 року № 7 (а. с. 49-52, т. 1).

На забезпечення належного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 того ж дня між банком і ОСОБА_4 та 19 травня 2006 року між банком та ТОВ «Леспром» було укладено договори поруки № № SR-500/003/2006, SR-500/003/2006/1 (а. с. 55-57, 63, 64, т. 1).

21 квітня та 18 листопада 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, ТОВ «Леспром» були укладені додаткові договори № № 1, 2 до договорів поруки (а. с. 57, 58, 65, 66, т. 1).

Відповідно до п. 1.1 договорів поруки ОСОБА_4 та ТОВ «Леспром» зобов'язалися відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його зобов'язань перед ПАТ «ОТП Банк» за договором кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006.

Умови договору кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 відповідачем належним чином не виконувалися, внаслідок чого станом на 16 червня 2014 року утворилася заборгованість на суму 439 220,03 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 5 151 540,14 грн. з яких: заборгованість за кредитом - 83 567,77 дол. США; <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>заборгованість за відсотками - 10 888,15 дол. США; заборгованість за пенею - 344 764,11 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 17, т. 2) та не спростовано відповідачами.

06 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML-500/094/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 150 тис. доларів США зі сплатою за користування кредитом процентної ставки у розмірі 13,99 % річних, з кінцевим терміном погашення до 06 липня 2017 року (а. с. 93-95, т. 1).

Між банком та ОСОБА_3 були укладені додаткові договори до договору кредиту від 06 липня 2007 року № ML-500/094/2007: від 17 липня 2007 року № 1 (а. с. 96, т. 1); від 25 липня 2007 року № 2 (а. с. 98, т. 1); від 20 серпня 2007 року № 4 (а. с. 99, т. 1); від 30 серпня 2007 року № 5 (а. с. 101, т. 1); від 05 лютого 2009 року № 6 (а. с. 102, т. 1), від 06 квітня 2009 року № 8 (а. с. 103, т. 1); від 06 квітня 2009 року № 9 (а. с. 104, 105, т. 1); від 06 квітня 2009 року № 10 (а. с. 106, т. 1); від 13 жовтня 2009 року № 11 (а. с. 107, т. 1); від 06 листопада 2009 року № 12 (а. с. 108, 109, т. 1).

ОСОБА_3 свої зобов'язання з погашення кредиту виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 16 червня 2014 року утворилася заборгованість за договором кредиту від 06 липня 2007 року № ML-500/094/2007 у сумі 746 269,94 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 8 752 878 грн 49 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 136 235,95 дол. США; заборгованість за відсотками - 24 252,21 дол. США; заборгованість за пенею - 585 781,78 дол. США (а. с. 18, т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 18 березня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» купило у ПАТ «ОТП Банк» кредитний портфель за договорами кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 та від 06 липня 2007 року № ML-500/094/2007, укладеними з ОСОБА_3 (а. с. 142-152, т. 1).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договорами кредиту виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Апеляційний суд, стягуючи заборгованість лише з ОСОБА_3, виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договорами поруки є припиненою, оскільки 02 березня 2009 року у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором перед ПАТ «ОТП Банк» банком була пред'явлена письмова вимога до позичальника та поручителів про дострокове повернення кредиту, процентів, пені протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (а. с. 89, 90, т. 1), яка була відповідачами отримана 21 липня 2009 року. З огляду на таке апеляційний суд вважав, що банк як кредитор використав передбачене ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 договору кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 право на односторонню зміну умов кредитного договору, та відповідно, мав звернутися з позовом до суду щодо стягнення заборгованості за договором кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 до поручителів ТОВ «Ліспром» та ОСОБА_4 протягом шести місяців, починаючи з 21 серпня 2009 року. Оскільки з позовом банк звернувся до суду 25 жовтня 2010 року, тобто поза межами шестимісячного строку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що порука за договорами від 18 травня 2006 року № SR-500/003/2006 та від 19 травня 2006 року № SR-500/003/2006 є припиненою.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту між банком та боржником та між банком та поручителями відповідно в квітні та в листопаді 2009 до договору кредиту від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 укладались додаткові угоди № № 3, 4, 5, 6 та № № 1, 2 до договорів поруки із кожним поручителем окремо. У додаткових угодах до договорів поруки сторони підтвердили, як дію поруки за зобов'язаннями боржника у визначених розмірах (п. 4 додаткової угоди від 18 листопада 2009 року), так і збереження чинності інших умов договору, до яких зміни не вносили (р. ІІ додаткової угоди від 18 листопада 2009 року). При цьому чинність зобов'язань за кредитним договором сторонами одночасно була підтверджена в додаткових угодах до кредитного договору.

Оскільки після направлення вимоги про дострокове погашення кредиту за договором від 18 травня 2006 року № HCL-500/003/2006 сторони дійшли згоди щодо продовження як кредитних правовідносин, так і відносин поруки, висновки апеляційного суду про те, що банк мав звернутися до поручителів із позовом протягом шести місяців, починаючи з 21 серпня 2009 року, та припинення поруки не можна визнати законними і обґрунтованими.

Не можна погодитись і з висновками апеляційного суду в частині вирішення вимог про стягнення пені.

Так, ст. 524 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843593/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843602/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2013_08_11/pravo1/T030435.html?pravo=1> неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Беручи до уваги поданий позивачем розрахунок пені (а. с. 17, 18, т. 2), апеляційний суд наведеного вище не врахував та не звернув уваги на те, що розмір пені позивачем був визначений за період з 16 червня 2013 року до 16 червня 2014 року в доларах США в перерахунку за курсом НБУ станом на 16 червня 2014 року, в той час коли неустойка має розраховуватися у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання в грошовій одиниці України - гривні (відповідно до діючого на такий день курсу НБУ).

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справи передати на новий розгляд до апеляційного суду Одеської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко