Справа № 405/9717/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда

у складі головуючого Циганаш І. А.

при секретарі Лисоконь А.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2014 року кримінальне провадження № 0004855 відкрите по його заяві щодо шахрайства відносно нього з боку ОСОБА_3 було закрите, оскільки вирішення даного спору відноситься до цивільно-правового спору.

ОСОБА_3 14 березня 2007 року уклав з АКІБ «УкрСибБанк» договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0, згідно якого йому було надано кредит у розмірі 9 492 долара США, що на той час у гривні відповідало 47 935 грн. Предметом застави був автомобіль легковий седан-В марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, 2007 року випуску, зеленого кольору, двигун № НОМЕР_1, кузов SUPTF69YD7W327001, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який ОСОБА_3 і придбав за ці гроші.

З самого початку ОСОБА_3 відмовився від автомобіля і відмовився виплачувати кредит, кредит виплачувався ОСОБА_4В, який фактично і володів цим автомобілем.

У вересні 2010 року він захотів придбати цей автомобіль. На цій підставі зустрівся з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 і домовилися, що ОСОБА_3, який фактично був юридичним власником автомобіля, продає його йому на умові того, що він замість ОСОБА_4 стає поручителем по кредиту і отримує автомобіль. Переєструвати автомобіль на нього в МРЕВ ДАІ було неможливо, так як він знаходився в заставі у банка, тому вони домовилися з ОСОБА_3 про те, що він перереєструє на нього автомобіль після повного погашення боргу по кредиту, таким чином між ним та ОСОБА_3 було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля, при цьому всі суттєві необхідні умови договору були виконані: з серпня 2010 року він почав сплачувати кредит, а 13 вересня 2010 року підписав з банком договір поруки № 243797, відповідно до якого він відповідав перед банком за виконання ОСОБА_3І усіх його зобовязань за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 14 березня 2007 року. ОСОБА_3 передав йому автомобіль, реєстраційні документи на нього, ключі від автомобіля і нотаріально завірену довіреність на право керування.

З 2010 року він ретельно виконував умови договору, виплачував кредит за автомобіль до вересня 2013 року, коли в звязку з скрутним становищем він не заплатив вчасно в банк 100 доларів США. ОСОБА_3, грубо порушивши умови домовленості, ошукуючи його через свого знайомого, працівника міліції, оперуповноваженого Федечкіна, заявив, що він угнав у нього автомобіль і, ввівши його в оману, забрав у нього документи і ключі від автомобіля, на якому він приїхав у міськвідділ за викликом вищевказаного працівника міліції, після чого заплатив залишок кредиту приблизно 600-700 доларів США і продав автомобіль.

Таким чином він виплатив по кредитному договору за ОСОБА_3 5 487 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 01.10.2014 року складає 71 056,65 грн., які ОСОБА_3 повинен йому повернути, так як спричинив своїми діями йому майнову шкоду.

Вважає, що у відповідності до ст.ст. 512, 514 ЦК України до нього перейшли всі права кредитора і на цій підставі він має право вимагати від ОСОБА_3І повернення боргу.

Те, що саме він виплачував кошти за автомобіль підтверджується квитанціями про сплату вказаної суми.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь майнову шкоду в сумі 71 084 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, збільшили їх, зазначив, що відповідно до розяснення Постанови Пленуму Верховного суду України у п. 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми у грошовій одиниці України гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За таких обставин, вважають, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу в сумі 116 708,49 грн., що еквівалентно 5 487 доларів США (5 487 доларів США х 21,27 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 116 708,49 грн. Просять стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача борг в сумі 116 708,49 грн. та судові витрати по справі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав, надав письмові заперечення по справі, де зазначив, що 13.09.2010 року ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 243797, за яким позивач зобовязується відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед ПАТ «УкрСиббанк», що виникли за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 14.03.2007 року. Відповідно до п.2.2. Договору поруки від 13.09.2010 року № 243797, у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Основним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які останній зобовязаний виконати протягом 10-ти календарних днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/ перерахування коштів у розмірі визначеному п.1.3. Договору на рахунки, вказані Кредитором.

З викладеного видно, що у позивача, як поручителя, обовязок щодо сплати кредиту виникає лише у разі невиконання відповідачем, як боржником, своїх зобовязань за Основним договором і тільки після отримання вимоги від кредитора про виконання зобовязання.

В матеріалах справи відсутні докази невиконання відповідачем умов кредитного договору та відсутні докази того, що банк предявляв вимоги щодо невиконання умов договору позивачу, як поручителю.

Тобто, якщо позивач і здійснював платежі, то ці платежі були здійснені не на виконання обовязків поручителя за Договором поруки, а з власної ініціативи, і тому судження позивача про те, що він здійснював платежі виконуючи обовязки поручителя є безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження суми грошових коштів, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. В усіх квитанціях наданих позивачем вказана сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначена за курсом відповідної валюти на день платежу.

Крім того, позивач зазначає, що платежі за кредитним договором здійснював він, у той час в квитанціях: від 25.08.2010 № 15, від 23.09.2010 № 20, від 25.10.2010 № 60, від 25.11.2010 № 59, від 24.03.2011 № 42, від 25.08.2011 № 212, від 23.02.2011 № 20, від 05.06.2012 № 25, від 21.06.2012 № 41, від 25.06.2012 № 34, від 23.07.2012 № 43, від 21.08.2012 № 40, від 24.09.2012 № 52, від 23.10.2012 № 54, від 27.11.2012 № 112, від 25.12.2012 № 45, від 25.01.2013 № 127, від 27.23.2013 № 8, від 29.04.2013 № 194, від 01.07.2013 № 36, від 09.09.2013 № 16, від 05.09.2013 № 14 в графі платник вказаний ОСОБА_3, тобто позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, які були сплачені саме відповідачем.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 71084 грн., при цьому зазначає, що відповідач спричинив своїми діями йому майнову шкоду, але в позові не вказано, якими саме діями заподіяно майнову шкоду. Порядок та умови відшкодування майнової шкоди визначено главою 82 ЦК України. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступень вини у розумінні ст. 1193 ЦК України.

До того ж позивачем при зверненні до суду пропущено строк позовної давності, оскільки він звернувся з позовом 24.10.2014 року, а просить стягнути з відповідача кошти за період з вересня 2010 року до 24.10.2011 року. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позову про стягнення боргу та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, надав письмові пояснення, де зазначив, що 14 березня 2007 року між АК інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0. Відповідно до умов договору Банк зобовязується надати позичальнику кредит, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 9492 доларів США. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: 13.03.2007 року, позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 13.03.2014 року. У забезпечення виконання зобовязання позичальника за даним Договором Банком прийнято крім іншого заставу транспортного засобу марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який на дату укладання договору належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СРБ № 571686, виданого 13.03.2007 року ДАІ ГУ УМВС в м. Кіровограді.

Станом на поточну дату зобовязання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна виконані в повному обсязі, кредит погашений. Залишають на розсуд суду вирішення обґрунтованості позовних вимог та просять розглядати справу у відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №0004855 Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайство ), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України , суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно п.3 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

У відповідності до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Згідно ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Судом встановлено, що 14 березня 2007 року між АК інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0. Відповідно до п.п.1.1. умов договору Банк зобовязується надати позичальнику кредит, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 9492 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку на умовах, визначених договором, що за курсом Національного Банку України становить еквівалент 47934,60 грн. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: 13.03.2007 року, позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 13.03.2014 року. У забезпечення виконання зобовязання позичальника за даним Договором Банком прийнято крім іншого заставу транспортного засобу марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який на дату укладання договору належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СРБ № 571686, виданого 13.03.2007 року ДАІ ГУ УМВС в м. Кіровограді.

13.09.2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 243797, за яким ОСОБА_2 зобовязується відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед ПАТ «УкрСиббанк», що виникли за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 14.03.2007 року.

Згідно п.1.4. Договору поруки відповідальність Поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до п.2.3. Договору поруки від 13.09.2010 року № 243797 до поручителя, який виконав зобовязання Боржника за Основним договором, переходять усі права Кредитора за цим зобовязанням.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля, з серпня 2010 року ОСОБА_2 почав сплачувати кредит, а 13 вересня 2010 року підписав з банком договір поруки № 243797, відповідно до якого він відповідав перед банком за виконання ОСОБА_3І усіх його зобовязань за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 14 березня 2007 року , ОСОБА_3 передав йому автомобіль, реєстраційні документи на нього, ключі від автомобіля і нотаріально завірену довіреність на право керування.

Від імені платника ОСОБА_3 ОСОБА_2 було сплачено згідно квитанцій: № 15 від 25 серпня 2010 року 172 доларів США, що еквівалентно 1 357,08 грн.; № 20 від 23 вересня 2010 року 170 доларів США, що еквівалентно 1 346,26 грн.; № 59 від 25 листопада 2010 року 168 доларів США, що еквівалентно 1 333,70 грн.; № 60 від 25 жовтня 2010 року 167 доларів США, що еквівалентно 1 321,27 грн.; № 42 від 24 березня 2011 року 158 доларів США, що еквівалентно 1 256,21 грн.; № 212 від 25 серпня 2011 року 156 доларів США, що еквівалентно 1 243,55 грн.; № 20 від 23 лютого 2011 року 148 доларів США, що еквівалентно 1 182,09 грн.; № 25 від 05 червня 2012 року 145 доларів США, що еквівалентно 1 158,91 грн.; № 41 від 21 червня 2012 року 28 доларів США, що еквівалентно 223,79 грн.; № 34 від 25 червня 2012 року 113 доларів США, що еквівалентно 903,15 грн.; № 43 від 23 липня 2012 року 142 доларів США, що еквівалентно 1 135,01 грн.; № 40 від 21 серпня 2012 року 140 доларів США, що еквівалентно 1 119,02 грн.; № 52 від 24 вересня 2012 року 140 доларів США, що еквівалентно 1 119,02 грн.; № 54 від 23 жовтня 2012 року 136 доларів США, що еквівалентно 1 087,05 грн.; № 112 від 27 листопада 2012 року 136 доларів США, що еквівалентно 1 087,05 грн.; № 45 від 25 грудня 2012 року 135 доларів США, що еквівалентно 1 079,06 грн.; № 127 від 25 січня 2013 року 133 доларів США, що еквівалентно 1 063,07 грн.; № 8 від 27 лютого 2013 року 132 доларів США, що еквівалентно 1 055,08 грн.; № 194 від 29 квітня 2013 року 130 доларів США, що еквівалентно 1 039,09 грн.; № 36 від 01 липня 2013 року 385 доларів США, що еквівалентно 3 077,31 грн.; № 16 від 09 вересня 2013 року 10 доларів США, що еквівалентно 79,93 грн.; № 14 від 05 вересня 2013 року 122 доларів США, що еквівалентно 975,15 грн., на загальну суму 3166 доларів США, що еквівалентно 25241,85 грн.

Від імені платника ОСОБА_2 сплачено кредит за ОСОБА_3 згідно квитанцій: № 22 від 27 грудня 2010 року 165 доларів США, що еквівалентно 1 313,65грн.; № 30 від 25 січня 2011 року 166 доларів США, що еквівалентно 1 318,12грн.; № 28 від 24 лютого 2011 року 123,34 доларів США, що еквівалентно 978,42 грн.; № 27 від 24 лютого 2011 року 39,66 доларів США, що еквівалентно 314,61 грн.; № 22 від 21 квітня 2011 року 162 доларів США, що еквівалентно 1 290,39 грн.; № 41 від 25 травня 2011 року 158 доларів США, що еквівалентно 1 261,42 грн.; № 4 від 24 червня 2011 року 159 доларів США, що еквівалентно 1 267,71 грн.; № 32 від 25 липня 2011 року 156 доларів США, що еквівалентно 1 243,49 грн.; № 37 від 23 вересня 2011 року 154 доларів США, що еквівалентно 1 227,95 грн.; № 23 від 25 жовтня 2011 року 152 доларів США, що еквівалентно 1 212,31 грн.; № 57 від 25 листопада 2011 року 152 доларів США, що еквівалентно 1 214,43 грн.; № 17 від 26 грудня 2011 року 150 доларів США, що еквівалентно 1 198,40 грн.; № 41 від 25 січня 2012 року 150 доларів США, що еквівалентно 1 198,47 грн.; № 81 від 21 березня 2012 року 144 доларів США, що еквівалентно 1 149,84 грн.; № 31 від 23 квітня 2012 року 146 доларів США, що еквівалентно 1 165,91 грн.; № 7 від 21 березня 2013 року 130 доларів США, що еквівалентно 1 039,09 грн., на загальну суму 2 307 доларів США, що еквівалентно 17 394,21 грн.

Враховуючи викладене, суд встановив, що від імені платника ОСОБА_3 ОСОБА_2 було сплачено згідно квитанцій в рахунок заборгованості по кредитному договору - 3166 доларів США, що еквівалентно 25241,85 грн., а від імені платника ОСОБА_2 сплачено - 2307 доларів США, що еквівалентно 17 394,21 грн., а всього разом ОСОБА_2 сплачено за ОСОБА_3 в рахунок заборгованості по кредитному договору - 5473 доларів США, що еквівалентно на день сплати 42 636,06 грн.

З постанови про закриття кримінального провадження Кіровоградського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області від 22.08.2014 року вбачається, що 07.10.2013 року близько 16 год. гр. ОСОБА_3 перебуваючи по вул. Жовтнева Революція в м. Кіровограді шахрайським шляхом заволодів транспортним засобом «Део Ланос» ВА 2423 АН, який знаходився у ОСОБА_2 у користуванні, чим спричинив останньому матеріальної шкоди.

В ході досудового розслідування допитаний в якості потерпілого ОСОБА_2, який повідомив, що з 2010 року через свого знайомого останній придбав автомобіль НОМЕР_3, належний по праву власності ОСОБА_3 і який в той же час перебував в кредиті. Домовившись з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 було покладено обовязок виплачувати кредит замість ОСОБА_3, а взамін потерпілий мав право користуватися автомобілем, а після повного погашення кредиту за авто, власник зобовязаний був переоформити його на ОСОБА_2 Однак в 2013 році у потерпілого виникли фінансові труднощі і він затримав виплату по кредитному договору. Внаслідок чого ОСОБА_3 звернувся з заявою до працівників міліції і в приміщенні Кіровоградського МВ, коли обох визвали на допит, ОСОБА_2 добровільно віддав ключі та документи на авто власнику ОСОБА_3 Після цього ОСОБА_2 написав заяву в міліцію про шахрайство вчинене з боку ОСОБА_3І, так як потерпілий виплатив по кредиту близько 4200 доларів США.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що дійсно мало місце домовленість про користування його автомобілем ОСОБА_2М, якщо останній буде погашати кредит вчасно, однак з вересня 2013 року його почали турбувати з служби безпеки банку «УкрСиббанк», і коли останній предявив вимогу ОСОБА_2, той сказав, що буде виплачувати, однак на наступний місяць ситуація повторилась, а ОСОБА_2 на телефонні дзвінки не відповідав, тому ОСОБА_3 написав заяву в міліцію, де після ОСОБА_2 віддав йому ключі та документі від машини.

Беручи до уваги, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує цивільно-правовий спір, вирішення якого відноситься до компетенції суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004855 від 10.10.2013 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України було закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19 серпня 2010 року ОСОБА_3 надав довіреність, згідно якої уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси у відповідних органах ДАІ, інших органах та організаціях з питань ремонту, технічного огляду, стоянки транспортного засобу та інших питань, повязаних з його експлуатацією. Для виконання цих повноважень надав йому право керувати належним йому автомобілем марки DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам строком на три роки та дійсна по 19.08.2013 року.

У відповідності до додаткової угоди № 2 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 14.03.2007 року, укладеної між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 сторони погодились внести наступні зміни в Договір: - пункт 2.1. викласти в наступній редакції: У забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним Договором Банком приймається застава транспортного засобу, а саме - марка DAEWOO модель FSO Lanos TF69Y, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2; - порука, а саме: а) порука ОСОБА_5; б) порука ОСОБА_4, в) порука ОСОБА_2. За домовленістю сторін транспортним засобом має право керувати ОСОБА_2

Допитаний в рамках кримінального провадження в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він працював в «УкрСиббанке» і підтверджує той факт, що заборгованість по кредиту виплачував в основному ОСОБА_2, а не ОСОБА_3, який являвся власником.

Допитана в рамках кримінального провадження в якості свідка ОСОБА_7, працівник «УкрСиббанк», пояснила, що дійсно ОСОБА_2 на протязі 2-3 років здійснював оплату за ОСОБА_3 в погашення кредиту за автомобіль, спочатку в квитанціях зазначали платником ОСОБА_3І, хоча сплачував ОСОБА_2, а потім зазначали ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_4В, допитаний в рамках кримінального провадження пояснив, що раніше він домовився з ОСОБА_3 про те, що всі кредитні зобовязання на автомобіль НОМЕР_4 будуть оформлені на нього, оскільки автомобіль був в кредиті, а після погашення усієї суми заборгованості ОСОБА_3 переоформить через МРЕВ ДАІ машину на нього. Після того як на протязі близько 8 місяців він користувався даним автомобілем, але тоді на роботі отримав службовий автомобіль і необхідність у користуванні придбаним автомобілем у ОСОБА_3 відпала. він через знайомих знайшов іншого покупця ОСОБА_2, який був згоден на таких же умовах придбати автомобіль, вони ходили до банку переоформляти кредит, але працівник банку повідомив про це ОСОБА_3, що було після цього йому не відомо.

Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що 13.09.2010 року ОСОБА_2 з ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 243797, за яким позивач зобовязався відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед ПАТ «УкрСиббанк», що виникли за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 14.03.2007 року, дійсно між ОСОБА_3І та ОСОБА_2 була домовленість, що ОСОБА_2 буде користуватися належним на праві власності ОСОБА_3 автомобілем та виконувати кредитні зобовязання за ОСОБА_3, а в подальшому він переоформить право власності на автомобіль на ОСОБА_2, але у звязку з фінансовими труднощами ОСОБА_2 та не сплатою своєчасно за кредитними зобовязаннями утворився борг, який був погашений ОСОБА_3 та повернуто автомобіль власнику ОСОБА_3, позивачем строк позовної давності звернення до суду не пропущений, останній платіж він зробив згідно квитанції № 14 від 05 вересня 2013 року 122 доларів США, що еквівалентно 975,15 грн., права його були порушені 07 жовтня 2013 року, коли ОСОБА_3 був витребуваний у позивача автомобіль та ключі від нього, ОСОБА_2 О.М. на виконання договору поруки за домовленістю з ОСОБА_3 сплачено за ОСОБА_3 в рахунок заборгованості по кредитному договору 5473 доларів США, що еквівалентно на день сплати 42 636,06 грн., тому суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу в розмірі 42 636,06 грн., які були сплачені по квитанціям банку ОСОБА_2 у гривнях, визначених за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 426,36 грн., а з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 456,24 грн. (з 1% від ціни позову 1167,08 грн. - 710,84 грн.=456,24 грн.).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, грошові кошти в рахунок боргу в розмірі 42 636,06 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 426,36 грн., а всього: 43 062,42 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 судовий збір на користь держави в розмірі 456,24 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Апеляційного суду Кіровоградської області. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Циганаш