АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4620/15 Справа № 187/19/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Соловйов І. М. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. Позивач вказувала на те, що з квітня 2012 року відповідачі працювали у неї згідно з трудовими договорами продавцями, з ними було укладено договори про повну матеріальну відповідальність. На підставі ст.134 КЗпП України, просила стягнути з них на свою користь по 43 404,50 грн. у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, що була виявлена як недостача грошових коштів в ході проведеної 29 жовтня 2014 року інвентаризації в загальному розмірі 86 809 грн., а також по 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи позивачем також пред'явлено до відповідачів солідарну вимогу про стягнення 20 828 грн. з посиланням на те, що після проведення інвентаризації було виявлено накладну на 10 828 грн. та розписки жителів с.Чаплинки на суму 10 000 грн., які не були записані в книгу приходу (а.с.244-248 т.1).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року стягнуто з відповідачів на користь позивача по 43 000 грн. та судові витрати. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення, як постановленного з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уточнили, що оскаржують рішення тільки в частині задовлення позову.

В іншій частині рішення не оскаржується і у відповідності зі ст.303 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши доводи скарг, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційні скарги підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі трудового договору №42 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладеного 02 квітня 2012 року, ОСОБА_2 працювала продавцем не продовольчих товарів в належному ОСОБА_4 магазині.

В цьому ж магазині продавцем не продовольчих товарів також працювала ОСОБА_3 без укладення трудового договору.

29 жовтня 2014 року в зазначеному магазині була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлено недостачу на суму 86 809 грн.

Пізніше в магазині була встановлена недостача товару ще на 20 828 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди на суму 107 637 грн., суд виходив з того, що надані позивачем договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та типовий договір про колективну матеріальну відповідальність, не можуть свідчити про обов'язок відповідачів відшкодувати зазначену матеріальну шкоду, а сума недостачі на 20 828 грн. ще й не підтверджується інвентаризаційними документами.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідачів по 43 000 грн. на підставі ст.1053 ЦК України, суд вказував на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали позивачеві розписки від 31 жовтня 2014 року, в яких зобов'язалися погасити недостачу в розмірі 43 000 грн. до 06 листопада 2014 року. А тому вважав, що зобов'язання по відшкодуванню матеріальної шкоди було замінено шляхом написання розписок на позикове зобов'язання.

Погодитись з обґрунтованістю таких висновків суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 цього Кодексу).

Стаття 1053 закріплює правило, яким передбачено можливість новації у позикове зобов'язання іншого боргу. Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч.2 ст.604 ЦК.

Юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання.

Проте матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами такої угоди.

Крім того, зміст ч.1 ст.11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 цього Кодексу).

При цьому згідно зі ст.119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 поставила питання про відшкодування матеріальної шкоди на підставі ст.134 КЗпП України. Питання про новацію та стягнення боргу за позиковим зобов'язанням позивач не ставила, а тому у суду не було підстав для застосування ст.1053 ЦК України.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд вийшов за межі позовних вимог, що є неприпустимим, а тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 43 000 грн. та судового збору скасувати.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Петренко І.О.

Романюк М.М.