06 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Саліхова В.В.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Ерде-Банк», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Славутицького нотаріального округу Київської області Степаненко В.Д., приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л.І., про визнання недійсним договору дарування, витребування квартири з чужого незаконного володіння, -
У квітні 2015 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони продажу та передачі права власності на інших осіб, а також здійснення будь-яких інших реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у задоволенні клопотання відмовлено.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8647/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас В.А..
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, постановити нову ухвалу про повне задоволення клопотання та вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони продажу та передачі права власності на квартиру АДРЕСА_1, що належить ПАТ «Ерде Банк» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 до закінчення розгляду цієї справи по суті.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на грубе порушення ст. ст. 60, 210 ЦПК України щодо обґрунтування відхилення наданих доказів та ст. 10-11 ЦПК України, надавши перевагу одній із сторін. Також, на те, що суд не прийняв до уваги ст. ст. 330, 388 ЦК України та предмет позову, згідно якого саме право власності на квартиру оскаржується позивачем.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог є визнання недійсним договору дарування, витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння.
Із рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 вбачається, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Ерде-Банк» за кредитним договором № 02-К від 18.01.2008 в сумі 345 310,73 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом набуття ПАТ «Ерде-Банк» права власності на вказану квартиру.
Вирішуючи питання про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення судом позовної заяви та визнання договору дарування недійсним, а також, того, що матеріали справи не містять доказів намагання ПАТ «Ерде-Банк» відчужити зазначену квартиру або обтяжити її у будь-який спосіб.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Із п. 3 п. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що п. згідно 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені вимоги про забезпечення позову підлягають частковому задоволенню шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, оскільки встановлено, що зазначена квартира виставлена ПАТ «Ерде-Банк» на продаж, а у разі невжиття заходів забезпечення позову та продажу на стадії судового розгляду спірної квартири в силу ст. 388 ЦК України позивач матиме право витребувати вказану квартиру від наступного набувача, у зв'язку із чим виникне можливість завдання шкоди наступному набувачу.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги факту щодо виставлення банком спірної квартири на продаж, чим доведено існування реальної загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
За таких обставин, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року підлягає скасуванню у зв'язку із неповним з'ясуванням судом першої інстанції усіх обставин справи.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Ерде-Банк», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Славутицького нотаріального округу Київської області Степаненко В.Д., приватного нотаріуса КМНО Шандиби Л.І., про визнання недійсним договору дарування, витребування квартири з чужого незаконного володіння скасувати, постановити нову ухвалу наступного змісту.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: