Справа № 489/3276/15-ц
Номер провадження 2/489/1800/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

02 липня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

встановив

В травні 2015 року позивач звернулась з позовом до відповідачів, свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири. У квартирі також зареєстровані відповідачі, але на даний момент в ній не проживають.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, цим самим захистити своє право власності шляхом усунення перешкод в користуванні квартирою.

Позивач в судовому засідання свої вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду невідомо.

Ухвалою суду постановлено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.2001, посвідченого на Південній Товарній біржі, належить квартира АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які згідно актів про не проживання, підписаних ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та посвідченого начальником ЖКП ММР «Південь», не проживають в спірній квартирі.

В судовому засіданні свідки засвідчили факт не вселення відповідачів в спірну квартиру. Сам факт реєстрації останніх в даній квартирі не надає зазначеним особам права користування нею, оскільки право на проживання виникає в разі вселення відповідно до норм Житлового законодавства, на підставі правочинів (оренди, найму тощо), відповідно до цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі управомочили позивача на підставі виданих довіреностей на зняття їх з реєстрації у вказаному житловому приміщенні (а. с. 12-13). Проте, зі слів позивача у знятті відповідачів у паспортному столі було відмовлено, мотивуючи тим, що відсутні паспорти відповідачів.

Відповідно до цивільного законодавства власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном, що являється об'єктом його власності, в даному випадку - житлом. Право власності є непорушним тому ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити його.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника;судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи те, що на підставі довіреностей, відповідачі фактично виразили свою волю про зняття їх з реєстрації, приймаючи до уваги показання свідків про невселення та непроживання відповідачів у зазначеній спірній квартирі, суд вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 14 будинку 2 по вул. Будівельників в м. Миколаєві.

Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачів в її квартирі створює їй перешкоди у користуванні та володінні житлом, оскільки значно зростуть платежі за комунальні послуги, які вона не в змозі буде оплатити. Також вона позбавлена можливості оформити субсидію, бо необхідні документи про доходи відповідачів, а місце їх реального проживання не відоме.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1934 р. н., ОСОБА_3, 1970 р. н., ОСОБА_4, 2003 р. н. такими, що втратили право користування квартирою 14 буд . 2 по вул. Будівельників у м. Миколаєві.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв