Провадження № 22-ц/780/1368/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 09.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка М.А., Поліщука М.А.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року позивач ТОВ «СОС Сервіс Україна» звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 25.07.2012 року відповідач на підставі укладеного сторонами договору позики № 1-2012 отримала у позику від позивача грошові кошти у сумі 300000,00 грн., які відповідач зобов'язувалась повернути до 15.08.2015 року у відповідності до графіку погашення позики, але в порушення договірних зобов'язань за договором позику відповідачка своєчасно не повернула. 11.04.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області було прийнято рішення по справі № 369/1699/14-ц, згідно якому з ОСОБА_2 на користь ТОВ «СОС Сервіс Україна» стягнуто заборгованість за договором позики №1-2021 від 25.07.2012 у сумі 158352,00 грн., 316,70 грн. - інфляційних втрат, 3% - річних - 546,64 грн. та 1592,15грн. - судового збору. Апеляційний суд Київської області ухвалою від 04.06.2014року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишив без змін. Проте, відповідач добровільно рішення від 11.04.2014 року Києво-Святошинського районного суду Київської області не виконала. З урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики 3% річних в розмірі 3201,75 грн., 23119,41 грн. інфляційних витрат, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 23791,84 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ТОВ «СОС Сервіс Україна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача на свою користь за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики 3% річних в розмірі 3201,75 грн., 23119,41 грн. інфляційних витрат, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 23791,84 грн. та судові витрати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що він як кредитор має право звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено умови, які дають підстави для стягнення з відповідачки штрафних санкцій за договором позики.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 25.07.2012 року відповідач на підставі укладеного договору позики № 1-2012 від 25.07.2012р. з позивачем, отримала від позивача грошові кошти у сумі 300000,00 гр. які зобов'язувалась повернути до 15.08.2015 року у відповідності до графіку погашення позики.

Відповідач в порушення договірних зобов'язань за договором, позику своєчасно не повернула, внаслідок чого 11.04.2014р. Києво-Святошинським районним судом Київської області було прийнято рішення по справі № 369/1699/14-ц, згідно якого, стягнуто з відповідачки на користь ТОВ «СОС Сервіс Україна» заборгованість за договором позики у сумі 158352 грн., 316,70 грн. - інфляційних втрат, 3% - річних - 546,64 грн. та 1592,15грн. - судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.06.2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області залишено без змін.

Встановлено, що відповідач добровільно рішення від 11.04.2014р. Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/1699/14-ц не виконала.

04.07.2014року позивач подав заяву про примусове виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Чижика А.П. ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області від 09.07.2014р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області.

09.07.2014р. державним виконавцем було накладено арешт на кошти що містяться на рахунку відповідача у межах суми 160807, 49 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 11 ЦК України підставою виникнення грошового зобов'язання може бути рішення суду.

Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням, і на нього поширюються вимоги ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у рішенні Верховного ОСОБА_1 України від 01.10.2014 року справа № 6-113цс14, а також від 05.12.2011 року у справі № 3-125гс11.

Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити з того, що у відповідача на підставі рішення суду від 11.04.2014р. виникло грошове зобовязання, яке на час розгляду справи не виконано, у звязку з цим у позивача виникло право на підставі вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення з боржника - відповідача трьох відсотків річних в розмірі 2811,29 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17893,79 грн..

Доводи позивача про стягнення пені за невиконання грошового зобовязання не ґрунтуються на вимогах закону та не передбачені положеннями ст. 625 ЦК України, у звязку з цим не підлягають задоволенню.

Доводи позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат за період починаючи з 01.04.2014 року, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки рішення суду було ухвалено 11.04.2014р., у звязку з цим зазначені суми підлягають зменшенню.

Згідно розрахунку наданого позивачем, останній просив суд стягнути три відсотки річних в розмірі 2811, 29 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17893,79 грн. за період з 01.05.2014 р. по 02.12.2014р..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи відповідача про те, що з неї заборгованість за договором позики була стягнена у звязку з звільненням з роботи за рішенням суду, а в подальшому на підставі рішення суду її було поновлено, у звязку з цим підстав для стягнення коштів з неї не має, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки рішення суду від 11.04.2014р. про стягнення коштів набрало законної сили та боржником не виконано, а тому є підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що їй не направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження та неможливість виплатити кошти позивачу, у звязку з чим положення ст.625 ЦК України не можливо застосовувати до неї, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зазначені причини не є підставами для звільнення від виконання зобовязань.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» () три відсотки річних в розмірі 2811, 29 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17893,79 грн. за період з 01.05.2014 р. по 02.12.2014р..

Стягнути з ОСОБА_2 (ідн. НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» () 365,40 грн. судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: