РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/13714/14-ц

пр. № 2/759/391/15

12 червня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Борденюка В.В.,

при секретарі Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у розмірі 188 820,51 грн.; також просив стягнути із відповідачів судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Крім того, позивачем на запити суду не було надано пояснень з приводу того, чи зараховувались первісним кредитором у даному зобов`язанні АКІБ «УкрСиббанк» грошові кошти страхової виплати, здійсненої ВАТ УСК «Дженералі-Гарант» у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 .

05.03.2015 року представником банку було подано заяву про можливість розгляду справи у відсутність представника позивача у даній справі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно наданого ОСОБА_4 копії витягу із наказу військового комісара Святошинського районного у м.Києві військового комісаріату № 56 від 21.04.2015 року, ОСОБА_5 є призваним до військової служби на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 р.

Викладене свідчить про наявність процесуальних підстав для проведення судового засідання у відсутність належним чином повідомлених учасників судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про необхідність відмови у даному позові, виходячи із такого.

Підставою подання даного позову стало те, 29.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з яким відповідачу було надано кредитні кошти на суму 9 833,00 доларів США зі сплатою 13,00 відсотків річних.

Крім того, у забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, між Банком (Кредитор) та ОСОБА_6 (Поручитель) укладено договір поруки № 117351 від 29 травня 2007 року, відповідно якого Поручитель поручається перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань, що виникли на підставі Кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаними договорами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідач проти задоволення позову у частині стягнення з ОСОБА_1 заперечував, вказував на те, що у серпні 2009 року на користь АКПІБ «УкрСиббанк» були зараховані кошти страхової виплати у рахунок погашення заборгованості за договором № 0 від 29.05.2007 року і поставив під сумнів належність наданих позивачем копій документів, на які він посилається, як на докази обґрунтованості вимог даного позову.

Так, із наявних у матеріалах справи копій листів ВАТ УСК «Дженералі-Гарант» від 19.12.2007 року, АКІБ «Укрсиббанк» від 09.01.2008 року і платіжного доручення №6797 від 06.08.2009 року вбачається, що ВАТ УСК «Дженералі-Гарант» перерахувала АКІБ «Укрсиббанк» 41 714,40 грн. страхового відшкодування для часткового погашення кредитного боргу ОСОБА_3 . Згідно із офіційним курсом НБУ, від 06.08.2009 року, 41 714,40 грн. були еквівалентом 5 431,56 дол. США.

Враховуючи викладене, суд 11.03.2015 року та 29.04.2015 року направляв позивачеві запити, у яких просив позивача надати пояснення щодо того, чи було банком здійснено фактичне зарахування вказаного розміру страхового відшкодування у рахунок погашення кредитного боргу ОСОБА_3 .

Однак позивач жодної відповіді із цього приводу суду не надав і не направив свого представника у судові засідання 24.04.2015 року і 12.06.2015 року.

Разом із тим із наявної у матеріалах справи копії виписки з кредитного договору ОСОБА_3 за період з 29.05.2007 року по 19.12.2011 року не вбачається, що вказану, суму грошових коштів було зараховано банком у погашення кредитного боргу ОСОБА_3 (а.с. 25-32).

Викладене свідчить про те, що сума боргу за тілом кредиту і відсотками за його користування у серпні 2008 року мала бути зменшена кредитором на 5 431,56 дол. США.

Наведене зумовлює хибність усього здійсненого банком розрахунку заборгованості позичальника, ОСОБА_3 , за кредитним договором від 29.05.2007 року №0.

Крім того, у порушення статті 60 ЦПК України позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів розміру кредитного боргу позичальника за кредитним договором від 29.05.2007 року №0.

Так, у підтвердження розміру позовних вимог банком було надано суду копію виписки з кредитного договору ОСОБА_3 за період з 29.05.2007 року по 19.12.2011 року і копію довідки про стан заборгованості боржника від 17.06.2014 року. За змістом даної довідки борг позичальника за тілом кредиту становить 9 307,00 дол. США, а за відсотками 6 748,57 дол. США.

Разом із тим, позивачем не було надано у встановленій нормативними актами НБУ формі виписки за позичковими рахунками відповідача, або інших первинних фінансових документів, які б свідчили про рух коштів і фактичну заборгованість відповідача у справі.

При цьому, довільно складена АКІБ «Укрсиббанк» і засвідчена представником ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Про консалтинг», виписка з кредитного договору ОСОБА_3 не є фінансовим документом і не фіксує фактично нарахованої суми боргу відповідача за тілом кредиту і за відсотками за його користування за відповідними періодами.

Відтак, враховуючи заяву відповідача, а також, зважаючи на ненадання позивачем належним чином оформлених фінансових документів, які є належними і допустимими доказами істотних обставин даної справи, суд дійшов висновку про те, що позивач не виконав, передбаченого статтею 60 ЦПК України, процесуального обов`язку із доказування належними і допустимими доказами наявності факту заборгованості перед позивачем, а також розміру такої заборгованості.

Як встановлено статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Наведене є підставою для відмови у задоволенні вимог даного позову до ОСОБА_3 з огляду на те, що позивачем не було виконано свого обов`язку із доказування обґрунтованості і правомірності його вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, як поручителя ОСОБА_3 , суд виходить із такого.

Відповідно до умов Договору поруки № 117351 від 29 травня 2007 року ОСОБА_6 як поручитель, поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків перед Банком за вказаним кредитним договором.

Початком перебігу встановленого законом шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя є момент прострочення виконання позичальником зобов`язання із повернення кредитних коштів.
Згідно із визначеними у договорі кредиту від 29.05.2007 року термінами, «прострочені проценти» і «прострочений кредит» є видом платежів, що не сплачені у передбачені договором терміни їх погашення.
Із наявної у матеріалах справи виписки за кредитом, яка за своєю формою, фактично, є розрахунком заборгованості, вбачається, що банк почав обліковувати залишок за кредитом позичальника, як повністю прострочений борг у розмірі 9 307,00 дол. США, 29.08.2011 року (а.с. 27). Викладене узгоджується із положеннями Розділу 6 Кредитного договору (а.с. 11). Крім того, пунктом 1.2.2. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит до 29.05.2011 року (а.с. 8).
Із наведеного вбачається, що не пізніше 29.05.2011 року почався перебіг, визначений статтею 559 ЦК України, строк звернення Банку до поручителя із вимогою виконання простроченого кредитного зобов`язання позичальника.
Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Викладене свідчить про те, що на час звернення із даним позовом до суду, 11.08.2014 року, дія поруки ОСОБА_2 , як спосіб забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 за укладеним з банком кредитним договором від 29.05.2007 року, була припинена, що зумовлює необхідність відмови у позові банку до ОСОБА_2 .

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 512, 519, 525-526, 530, 553, 554, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 81, 88, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: