У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Буцяка З.І., Шимківа С.С..,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року позов задоволено частково .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 серпня 2006 року в розмірі 3689 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп..

В поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" вказує, що оскаржуване рішення в частині відмови задоволення вимог щодо стягнення відсотків та неустойки є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, що надавалися позивачем у справі та свідчили про наявність в Кредитному договорі п.п. 9.3., 9.12., де міститься домовленість сторін про лонгацію Кредитного договору, про те, що картрахунок відкрито на необмежений строк. Якби надані докази були досліджені належним чином, суд дійшов би протилежного висновку та задовольнив би вимоги позивача в повному обсязі.

Просить змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1302/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_2

Доповідач : Демянчук С.В.

процентів та штрафів, задовольнивши позов ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк», підтримавши апеляційну скаргу повністю, надав пояснення в межах її доводів.

Представник ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. В апеляційному суді пояснив, що відповідно до оригіналу картки, на яку покликається позивач про стягнення заборгованості, строк її дії закінчився 08.2008 року і не перевипускався. Однак позов в частині стягнутої заборгованості по тілу кредиту визнає. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 серпня 2006 року в розмірі 3689 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється. Окрім тог, даний висновок суду про стягнення тіла кредиту визнаний відповідачем в апеляційному суді.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення 3689,03 грн., заборгованості за кредитом підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності не пропущено. Разом з тим, вимога про стягнення 17555,48 грн. заборгованості по процентам користування кредитом до задоволення не підлягає в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки в апеляційному суді встановлено, що строк дії картки за № 832384 виданий ОСОБА_1 зазначено 08.2008 року. Оригінал картки долучено до матеріалів справи. Представник апелянта не спростував обставини щодо строку дії картки до липня 2008 року включно, а не до 08.2012 року, як зазначено було в інформації про картку (а.с. 38).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 21 серпня 2006 року ОСОБА_1 отримала від ЗАТ КБ «Приватбанк» строковий фінансовий кредитний ліміт в розмірі 4000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти Кредитний ліміт встановлено на картку № 832384 (а.с. 5, 6-11).

Згідно інформації про картку № 832384, картка відкрита 23 серпня 2006 року на ім'я ОСОБА_1 з фінансовим лімітом 3690,00 грн.. Зазначена в листі інформація щодо строку дії картки серпень 2012 року (а.с. 38-40) спростована оригіналом картки за вказаним позивачем номером.

Відповідно п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ "Приватбанк» ( а.с.14 ).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором становила 22806,74 гривень, яка складається з: 3689,03 гривень - заборгованість за кредитом; 17555,48 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1562,23 гривень - заборгованість по штрафах (а.с.3-4).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 257, ч. 1 ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до умов укладеного договору № б/н від 21 серпня 2006 року про надання фінансового кредиту інші строки позовної давності сторонами не встановлювалися (а.с.5, 6-11). Отже, відповідно до умов договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, тобто серпень 2011 року.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідач здійснила 24 січня 2008 року.

З позовною заявою банк в даній справі звернувся 09 лютого 2015 року.

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 в судовому засіданні подала заяву про застосування строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що є правові підстави для застосування такого строку.

Відповідно до пунктів 3.1. 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, а тому строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

У постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14) зазначається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати червого платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки умовами договору передбачено, що погашення кредиту повинно здійснюватись в повному об'ємі одноразово, а процентів щомісячно, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності для цих платежів пропущено, виходячи з обставин встановлених апеляційним судом щодо строку дії картки до серпня 2011 року.

Таким чином, вимога про стягнення 17555,48 грн. заборгованості по процентам користування кредитом до задоволення не підлягає в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Крім того, за встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в стягненні 1562,23 грн.- заборгованість по комісії за користування кредитом, щтрафу (фіксована частина) - 500 грн.. штраф (процентна складова) - 1062,23 грн., оскільки позивачем також пропущено річний строк позовної давності на звернення з вказною вимогою встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції та висновки за встановлених обставин апеляційним судом /щодо строку дії картки/, а зводяться лише до переоцінки доказів та висновків суду першої інстанції щодо підстав позову, яким надана судом першої інстанції правильна оцінка.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, позивачем не надано і судом їх не встановлено. На пропозицію апеляційного суду представник позивача не надав жодних доказів на спростування строку дії картки до 08.2008 року чи інших доказів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : З. І. Буцяк

ОСОБА_3