РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова

у складі : головуючого судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Артамонова О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання понад пять років однією сімєю без реєстрації шлюбу , визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права на спадщину за законом разом зі спадкоємцями першої черги; визнання права на 1/4частину квартири у порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду із відповідною позовною заявою, мотивуючи яку зазначила, що, на весні 2007 року вона познайомилась з ОСОБА_5 та у них склалися гарні стосунки. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та його першою дружиною вони вирішили проживати разом у квартирі позивачки за адресою АДРЕСА_1. З літа 2007 року вони стали проживати однією сімєю, вели спільне господарство і мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом , мали взаємні права та обовязки, піклувались один про одного. Оскільки через тяжку хворобу ОСОБА_5 був у поганому стані , потребував стороннього догляду , та не міг піклуватись про себе сам він запропонував оформити офіційно їхні стосунки , щоб позивачка могла стати його офіційним спадкоємцем. 14 травня 2013 року за два тижні до смерті ОСОБА_5 ними було подано заяву про реєстрацію шлюбу, але зареєструвати шлюб не встигли через смерть ОСОБА_5 , який помер 28 травня 2013 року. На даний час вона залишилась практично без засобів для існування, а тому вимушена звернутись за захистом своїх прав та просить встановити факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з червня 2007 року до 28 травня 2013 року, визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом та визнати її право на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги та визнати за нею право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого 28.05.2013 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, при цьому позивачка пояснила, що На даний час вона знаходиться в дуже скрутному матеріальному становищі. Під час хвороби ОСОБА_5 вона постійно купувала ліки за свої кошти, утримувала його, відвідувала в лікарні. Крім того під час проживання с ОСОБА_5 однією сімєю у них народилась донька ОСОБА_4, яку вони разом виховували.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та пояснив, що спірну квартиру його батьки придбали під час шлюбу, після їх розлучення батько не проживав у спірній квартирі. Часто з батьком не спілкувався, але знав , що він проживає на найманій квартирі. Під час хвороби батька декілька разів оплачував його лікування та придбавав ліки за свої кошти на прохання батька, оскільки у останнього іноді не вистачало грошів. Коли відвідував батька в лікарні ніколи не бачив позивачку. Крім того поховання батька здійснив за особисті кошти, хоча ОСОБА_4 була присутня на похованні.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа розглядається в порядку позовного провадження , оскільки вбачається спір про право.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»роз'яснив, що, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.12.2012 року в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_5 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 (а. с. 23-25).

28 травня 2013 року ОСОБА_5 помер відповідно до свідоцтва про смерть від 31 травня 2013 року серія 1-ВЛ № 401838 (а. с. 20).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_11 та ОСОБА_5 проживали разом, вели спільне господарство.

Суд критично ставиться до пояснень вищезазначених свідків , а також того, що на підставі вказаних свідчень неможливо встановити факт спільного проживання однією сімєю позивача з ОСОБА_5 Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем та його представником суду не надано.

Ствердження позивачки про те,що ОСОБА_5 був на її утриманні не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки в судовому засіданні встановлено , та визнано сторонами по справі, що ОСОБА_5 заробляв гроші шляхом перевезення пасажирів та вантажів на своєму автомобілі, а тому мав постійний дохід.

Крім того свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він орендував у ОСОБА_5 автомобіль та займався перевезенням вантажів та пасажирів та кожний тиждень привозив йому орендну плату у розмірі приблизно від 800 до 1500 грн. До того часу поки ОСОБА_5 не продав автомобіль.

Ствердження позивачки про те, що під час сумісного проживання вона народила доньку від ОСОБА_5 не може бути судом взято до уваги , оскільки, як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами по справі , що в свідоцтві про народження доньки позивачки - ОСОБА_11 батьком записаний ОСОБА_5 зі слів матері. Батьківство ОСОБА_5 у встановленому законом порядку не встановлено. Крім того позивачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про встановлення батьківства ОСОБА_5 у встановленому законом порядку.

Також в судовому засідання не знайшли свого підтвердження ствердження позивачки про наміри офіційного оформлення шлюбу ОСОБА_5 для отримання відповідачкою статусу спадкоємця , оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2012 року отримують юридичну допомогу та консультації від фахівця у галузі права, про що в судовому засіданні підтвердила представник позивачки -ОСОБА_1 Крім того ОСОБА_5 не був обмежений в реалізації свого права на розпорядження своїм майно шляхом складення заповіту на імя ОСОБА_4

Також, позивачем та його представником не доведено і факту ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, повязання спільним побутом.

Крім того позивачка не надала до суду обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до п.27 Постанови ПВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

Аналізуючи та оцінюючи надані позивачем докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності між ним та спадкодавцем відносин, які притаманні подружжю та факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю, а підтримання інших особистих відносин, що підтверджено поясненнями свідків, та фотокартками не породжує право позивача на майно спадкодавця. , який набув таке право в прядку розподілу спільної сумісної власності.

Враховуючи обставини справи, пояснення сторін, покази допитаних по справі свідків та зібраних по справі доказів суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_11 про встановлення юридичного факту спільного проживання понад 5 років однією сімєю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають за їх недоведеністю, а тому підстав для визнання ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого 28.05.2013 року суд не вбачає.

Керуючись ст.. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, ст.. ст.. , ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_12