22-ц/775/543/2015(м)
Головуючий у І інстанції Шиян В.В. Єдиний унікальний номер 265/239/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/543/14(м)
Категорія 57 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лісового О.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі Стрілецькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів та зобовязання повернути кошти за товар,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» посилаючись на те, що 08 грудня 2014 року вона в інтернет-магазині відповідача придбала телевізор «Філіпс» вартістю 6 634 грн. Після отримання придбаного телевізору нею були виявлені недоліки товару, оскільки якість звуку була незадовільна. Позивачка звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» з проханням замінити товар неналежної якості, або повернути гроші, однак відповідач на звернення не реагував. Тому просила суд розірвати договір купівлі-продажу телевізора «Філіпс» та стягнути з відповідача його вартість в сумі 6 634 грн.

Під час розгляду справи в звязку із задоволенням відповідачем вимог позивачки та сплатою 6 634 грн. вона уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача витрати, повязані з наданням правової допомоги в розмірі 1 375 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 1 375 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду цим обставинам та на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» ОСОБА_3, яка просила скаргу задовольнити, пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_4, які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що послуги про надання правової допомоги оплачені позивачкою в сумі 1 375 грн. та підтверджені належними і допустимими доказами.

З таким висновком суду не погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи до яких, серед інших, належать і витрати на правову допомогу.

У п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Участь адвоката, який представляє інтереси позивачки у справі, та факт надання ним правової допомоги підтверджено договором про надання юридичних послуг від 12 січня 2015 року (а.с. 16) та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 17, 18), що знаходяться у матеріалах справи.

З розрахунку вартості наданих послуг, виконаного адвокатом, вбачається, що він 1 годину знайомився з матеріалами та документами, 2 години підготовлював консультацію та консультував позивачку по спірному питанню, 2 години готував процесуальні документи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що адвокат приймав участь у судових засіданнях, які тривали 09 лютого 2015 року 10 хвилин, 03 березня 2015 року 9 хвилин та 30 березня 2015 року 1 годину 21 хвилину, а разом 1 год. 40 хв. (а.с. 19, 28, 41).

Таким чином, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у справі відповідно Закону не може перевищувати 3 249 грн. 62 коп. (із розрахунку 40% мінімальної заробітної плати в розмірі 1 218 грн. за 6 год. 40 хв. роботи).

Доводи апеляційної скарги про відсутність акту приймання виконаних адвокатом робіт підписаного позивачкою, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки обовязкова наявність такого акту для підтвердження факту надання правової допомоги чинним законодавством не передбачена.

Крім того, позивачка в судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала, що вказані в розрахунку послуги їй дійсно надавалися.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно квитанції № 1 від 02 березня 2015 року ОСОБА_2 сплатила адвокату ОСОБА_4 грошові кошти за надання правової допомоги у розмірі 1 375 грн. (а.с. 25а).

Відповідно до п. 14.1.226 ст. 14 ПК України самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Адвокат ОСОБА_4 здійснює адвокатську діяльність індивідуально, тому не є підприємцем, а розглядається як фізична особа в цивільних правовідносинах, отже, на неї при здійсненні її професійної діяльності поширюється дія норм ЦК України.

За таких обставин, квитанція від 02 березня 2015 року № 1 є належним та допустимим доказом, який підтверджує оплату позивачкою гонорару адвоката, пов'язаного із наданням правової допомоги, оскільки містить інформацію стосовно предмета доказування, а саме понесених позивачкою витрат на правову допомогу.

Також не можна погодитися і з доводами скарги про безпідставне стягнення з відповідача на користь держави судового збору, оскільки позивачка відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за звернення до суду, а відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Доводи апеляційної скарги не приводять судову колегію до висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З інших підстав рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді