Провадження № 2/344/870/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Андрусяк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ Дельта Банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернувся ПАТ Дельта Банк з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В позові вказано, що 02/08/2007 р. між «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким позичальнику надано позику в сумі 60000 доларів США під 12 % річних до 01/08/2032 р. 30/06/2010 р. право вимоги за вказаним договором отримав позивач. В п. 2.4., 2.5 договору позики передбачено сплату позики платежами до 20 числа кожного місяця. Позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору. Зобов`язання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 за договором від 02/08/2007 р.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_3 проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Позивач та відповідачі належни чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі. Отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у сторін було достатньо часу для подання суду доказів, доводів та обґрунтувань. Задля реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає розглядові. Позивач не подав заяви про відкликання чи не підтримання позову, відмови від позову; відповідачі надали суду свої письмові заперечення.

Судом встановлено наступні обставини.

02/08/2007 р. між «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким позичальнику надано позику в сумі 60000 доларів США під 12 % річних до 01/08/2032 р.

Додатком №1 до кредитного договору сторонами погоджено графік платежів на виконання умов договору позики.

Відповідно до квитанції від 03/08/2007 р. ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі позики.

02/08/2007 р. між «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов`язання за договором позики від 02/08/2007 р. між «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 у разі не належного виконання умов договору позики позичальником.

10/01/2014 позивач склав відповідачам вимогу про виконання умов договору позики у зв`язку з їх простроченням.

Представник ОСОБА_1 надав суду письмове заперечення проти позову, відповідно до якого він заперечив позов з тих підстав, що новий кредитор позивач не надіслав позивачу повідомлення про переходу до нього права вимоги.

ОСОБА_2 суду письмове заперечення проти позову, відповідно до якого він заперечив позов з тих підстав, що 20/08/2012 р. позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове погашення заборгованості за договором позики, і на підставі ст. 559 ЦК України вважає, що строк пред`явлення вимоги до відповідача сплив.

Відповідно до вимоги від 20/08/2012 р. позивач вже просив у ОСОБА_1 достроково виконати умови договору позики.

29/11/2012 р. позивач вже подавав позов до відповідачів про стягнення з них заборгованості за спірним договором поруки.

10/12/2012 р. провадження було залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позичальник не надав суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином позов в частині стянення грошових коштів з позичальника обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає до задоволення.

В свою чергу відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Відповідно до вимоги від 20/08/2012 р. позивач вже просив у ОСОБА_1 достроково виконати умови договору позики.

29/11/2012 р. позивач вже подавав позов до відповідачів про стягнення з них заборгованості за спірним договором поруки.

10/12/2012 р. провадження було залишено без розгляду за заявою представника позивача.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При зверненні до суду із даним позовом позивач був зобов`язаний враховувати положення постанови Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, не зважаючи на заперечення позову в цій частині відповідачем ОСОБА_2 позивач та його представник не надали суду доказів щодо спростування доводів заперечення проти позову в цій частині.

За обставин відсутності права вимоги до відповідача ОСОБА_2 позивач необґрунтовано та неправомріно подав позов про стягнення з нього грошових коштів солідарно з ОСОБА_1

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на користь ПАТ Дельта Банк заборгованість за договором № 214/ФКВ-07 від 02/08/2007 р. в сумі 689158,76 гривень, з яких 457199 гривень кредит, 210321,97 гривень проценти, 21637,16 гривень комісія, 3654 гривень судових витрат;

в іншіц частині позову відмовити;

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський