Справа № 283/1527/15-ц
провадження №2/283/561/2015
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2015 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розписками, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 відповідно до наданої розписки від 15.02.2014 року грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 15 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень з умовою їх повернення не пізніше 01 вересня 2014 року.

Грошові кошти у визначеному розмірі були передані 15 лютого 2014 року та підтверджені відповідною розпискою ОСОБА_2

Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на час розгляду справи позика не повернута.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Відповідач до суду з'явилася, позовні вимоги не визнала, заперечивши факт отримання коштів у розмірі 10 000,00 гривень, оскільки брала кошти в борг в сумі 1250,00 доларів США, про що є відповідна розписка.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Встановлено, що 15 лютого 2014 року ОСОБА_2 написана розписка про те, що вона позичила гроші у ОСОБА_1 в сумі 10000 грн. (десять тисяс гривень) та зобовязується повернути їх до 1 вересня 2014 року.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт укладення між сторонами договору позики в силу вимог ст. 1047 ЦК.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

При цьому, даючи оцінку позиції сторони відповідача в обґрунтування заперечень суд вважає, що вона не навела безспірних, належних і допустимих доказів про часткове погашення існуючої заборгованості перед позивачем, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а, отже, і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявність судового рішення Малинського районного суду від 17 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1287,50 доларів США не спростовує наявність договірних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Волевиявлення ОСОБА_4 здійснено вільно і відповідало її внутрішній волі, до правоохоронних органів вона не зверталася, будь-яких дій щодо оспорювання розписки не вчиняла, що підтверджується матеріалами справи та її поясненнями.

Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, оскільки відповідно до вимог ст. 1047 ЦК розписка є одночасно документом, який підтверджує й передавання грошей позичальнику, й укладення договору позики.

Свої зобовязання за договором відповідач не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 15.07.2015 року позика не повернута.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та вивчивши письмові матеріали справи №283/2726/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та справу №283/290/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу на підставі розписки від 08.12.2013 року на суму 1250 доларів США, на яку посилався відповідач, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягає примусовому стягненню грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень, а також 243,60 грн. судового збору, повязаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1046,1047, 1051 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму позики за розпискою від 15 лютого 2014 року в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень, та 243,60 грн. понесених судових витрат, повязаних з подачею позову, а всього 10 243,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Малинський районний суд Житомирської області.

Суддя: