Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/220/15-ц
Провадження № 2-о/369/111/15
30.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області, про встановлення факту наявності дозволу на імміграцію в Україну,
У січні 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що 14 вересня 1991 року в с. Шаумян, Ечміадзинського району, Республіки Вірменія народився ОСОБА_1, про що виконкомом Шаумянської сільради народних депутатів Ечміадзинського району Вірменської РСР 18 вересня 1991 року видано свідоцтво про народження № 413734. З червня 1995 року разом з своїми батьками ОСОБА_1 переїхав до України і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 1995 року по вересень 1997 року ОСОБА_1 відвідував дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Іскорка» в м. Боярка, Київської області, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 22 вересня 2014 року № 14. З 01 вересня 1997 року по 24 травня 2003 року ОСОБА_1 проходив навчання в Боярській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3, що підтверджується довідкою з відповідного навчального закладу від 22 вересня 2014 року № 647. У зв»язку з сімейними обставинами заявнику довелось покинути навчання, не одержавши повної середньої освіти.
З 2009 року ОСОБА_1 є повним сиротою, так як в 2005 році на території Російської Федерації померла його мати ОСОБА_3, а 21 січня 2009 року батько заявника-Шавершян Дгар Азізович, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про смерть від 24 червня 2009 року серії 1-ОК № 159416.
З 1995 року по даний час він проживає на території України і не залишив її меж. На даний час заявник мешкає за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. С. Лазо, 2/96. У зв»язку з тим, що ОСОБА_1 не набув громадянства чи підданства жодної з держав і переїхав до України з моменту прийняття і набрання чинності національним законодавством про громадянство Республіки Вірменія-заявник є особою без громадянства.
На момент переїзду в Україну особи без громадянства ОСОБА_1 разом зі своїми батьками в червні 1995 року, питання щодо місця проживання особи вирішувалось Цивільним кодексом Української РСР від 1963 року, де в ст. 17 встановлено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п»ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.
Таким чином, з моменту переїзду в Україну особі без громадянства ОСОБА_1 було повні 3 роки, а тому місце його проживання визначалось за місцем проживання його батьків, тобто в Україні.
Оскільки батько особи без громадянства ОСОБА_1 мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та мав прописку в Україні, то в розумінні Закону України «Про імміграцію» ОСОБА_4 є особою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, а разом з ним і його син ОСОБА_1, який на момент переїзду в Україну був малолітньою особою.
У зв»язку з тим, що у ОСОБА_1 відсутній паспорт його померлого батька ОСОБА_4 та невідомо про теперішнє знаходження паспортного документа, з метою одержання інформації про долю паспортного документа ОСОБА_4 було направлено адвокатський запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, оскільки згідно абз. 4 п. 14 гл. 2 розд. 3 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні в редакції на 26 грудня 2008 року, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, реєстрація смерті іноземців та осіб без громадянства провадиться на загальних підставах з дотриманням вимог чинного законодавства України. У цих випадках паспорти або паспортні документи померлого невідкладно надсилаються до Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі для подальшого направлення їх до Міністерства закордонних справ України або повертаються особі, яка супроводжує тіло померлої особи, про що в графі «Для відміток» робиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом цієї особи.
В той же час, факт про наявність прописки в Україні в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4 може підтвердити не лише заявник, а і його тітка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
У зв»язку з тим, що ОСОБА_1 необхідно оформити посвідку на постійне місце проживання в Україні та у зв»язку з відсутністю паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4, в якому містились відомості про його прописку на території України, заявнику необхідно встановити факт, що має юридичне значення, а саме наявність у нього дозволу на імміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».
Враховуючи викладене, представник ОСОБА_2 просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме наявність у ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 заяву підтримав і просив її задовольнити.
Представник заінтересованої особи Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи заінтересована особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.
Суд, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідка ОСОБА_6, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2015 року колегією суддів судової палати в цивільних справах було встановлено, що з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження заявника вбачається, що ОСОБА_1 народився 14 вересня 1991 року, тобто на момент звернення до суду з заявою про встановлення факту досяг повноліття та набув цивільної процесуальної дієздатності, і в матеріалах справи наявна копія договору № 27/11-14 про надання правової допомоги, укладеного між особою без громадянства ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 повноваження на представництво його інтересів в судових органах, в тому числі в порядку цивільного процесуального судочинства.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція-це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант-іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію-рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну: іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.
Порядок надання посвідки на постійне проживання в Україні врегульований Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 та Тимчасовим порядком розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року № 681.
Відповідно до п. 2.2. Тимчасового положення разом із заявою для оформлення посвідки на постійне проживання іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС України за місцем проживання подаються паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства та його копія; переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; копія рішення про надання дозволу на імміграцію, квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати, чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5х4,5 см, копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (у разі її наявності). У відповідності до п. 2.3. Тимчасового порядку для оформлення посвідки на постійне проживання особам, зазначеним в абзацах другому, третьому та п»ятому п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», замість документа, зазначеного в п.п. 3 п. 2.2. цього розділу, подаються документи, визначені п. 4 Порядку.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україну.
Відповідно до п.п. 1 п. 4 Порядку для оформлення особам, зазначеним в абзацах другому, третьому та п»ятому п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», посвідки на постійне проживання замість документів, зазначених у п. п. 3 п. 3 цього Порядку, подаються особами, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України «Про імміграцію» та мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання,-оригінал і копія паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку або посвідка на постійне проживання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наявного перекладу з вірменської мови на українську мову перекладачем ОСОБА_7 свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився 14 вересня 1991 року в с. Шаумян Ечміадзинського району, Вірменської республіки, про що в Книзі реєстрації актів про народження 18 вересня 1991 року зроблено запис за № 47, і батьком якого був ОСОБА_4, матір»ю-Шавершян ОСОБА_8, місце реєстрації-виконком Шаумянської сільради, Ечміадзинського району 18 вересня 1991 року.
Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Іскорка» від 22 вересня 2014 року № 14 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно відвідував днз (ясла-садок) «Іскорка» з вересня 1995 року по вересень 1997 року.
Згідно довідки директора Боярської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_9 від 22 вересня 2014 року № 647 ОСОБА_1 навчався в Боярській ОСОБА_10 ступенів № 3 з 01 вересня 1997 року по 24 травня 2003 року.
Відповідно до складеної депутатом Боярської міської ради 16 вересня 2014 року характеристики ОСОБА_1 за час проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, характеризується як спокійний, врівноважений, доброзичливий чоловік, конфліктів з сусідами не виявлено.
Згідно складеного Акта депутата Боярської міської ради ОСОБА_11 від 16 червня 2015 року в м. Боярка, вул. Лазо, 2/96 ОСОБА_1 Дгаровіч проживає без реєстрації з 1997 року.
Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 червня 2009 року серії І-ОК № 159416, ОСОБА_4 помер 21 січня 2009 року у віці 42 років, про що в Книзі реєстрації смертей 24 червня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 265.
Як зазначав представник ОСОБА_2 у поданій суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, з 2009 року ОСОБА_1 є повним сиротою, так як в 2005 році на території Російської Федерації померла його мати ОСОБА_3, а 21 січня 2009 року батько заявника-Шавершян Дгар Азізович, про що виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво про смерть від 24 червня 2009 року серії 1-ОК № 159416.
З 1995 року по даний час він проживає на території України і не залишив її меж. На даний час заявник мешкає за адресою: Київська область, м. Боярка, вул. С. Лазо, 2/96. У зв»язку з тим, що ОСОБА_1 не набув громадянства чи підданства жодної з держав і переїхав до України з моменту прийняття і набрання чинності національним законодавством про громадянство Республіки Вірменія-заявник є особою без громадянства. На момент переїзду в Україну особи без громадянства ОСОБА_1 разом зі своїми батьками в червні 1995 року, питання щодо місця проживання особи вирішувалось Цивільним кодексом Української РСР від 1963 року, де в ст. 17 встановлено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п»ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Як зазначено в заяві, з моменту переїзду в Україну особі без громадянства ОСОБА_1 було повні 3 роки, а тому місце його проживання визначалось за місцем проживання його батьків, тобто в Україні.
Однак, з такими доводами, що ОСОБА_1 проживає постійно з 1995 року по даний час на території України, погодитись неможливо, оскільки це не підтверджується належними і безспірними доказами у справі.
Згідно наданої суду довідки директора Боярської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 3 Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_9 від 19 червня 2015 року ОСОБА_6 працює в Боярській ОСОБА_10 ступенів № 3 учителем історії з 1982 року по даний час.
Свідок ОСОБА_6 суду надала свідчення, що у 2002-2003 навчальному році, тобто всього один рік вона була класним керівником ОСОБА_12, який навчався у 5-А класі. З нового навчального року з вересня 2003 року ОСОБА_12 не навчався в школі, і після того, як він вибув у 2003 році з школи, свідок не знає про подальшу його долю, та де ОСОБА_12 проживав і за якою адресою, їй невідомо. Крім того, свідок ОСОБА_6 суду надала свідчення, що в Книзі реєстрації учнем школи був ОСОБА_13, а не ОСОБА_1, як зазначено ім»я заявника в поданій суду заяві про встановлення факту, що має юридичне значення.
Крім того, з наданої Дитячою поліклінікою Києво-Святошинською ЦРЛ суду копії медичної карти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, вбачається, що останній запис відносно відвідування даної поліклініки ОСОБА_1 було 20 квітня 2004 року.
Таким чином, з 2004 року по даний час суду не надано доказів, що ОСОБА_1 постійно знаходився на території України і проживав в ІНФОРМАЦІЯ_6.
Щодо наданого Акту депутата Боярської міської ради від 16 червня 2015 року про проживання ОСОБА_1 без реєстрації з 1997 року за адресою: м. Боярка, вул. С.Лазо, 2/96, то суд оцінює його критично, оскільки даний акт носить разовий характер і не може бути належним доказом про проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою протягом значного періоду часу, а саме з 1997 року і по даний час.
Також у заяві представник ОСОБА_2 посилається і на те, що оскільки батько особи без громадянства ОСОБА_1 мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та мав прописку в Україні, то в розумінні Закону України «Про імміграцію» ОСОБА_4 є особою, що має дозвіл на імміграцію в Україну, а разом з ним і його син ОСОБА_1, який на момент переїзду в Україну був малолітньою особою.
У зв»язку з тим, що у ОСОБА_1 відсутній паспорт його померлого батька ОСОБА_4 та невідомо про теперішнє знаходження паспортного документа, з метою одержання інформації про долю паспортного документа ОСОБА_4 було направлено адвокатський запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, оскільки згідно абз. 4 п. 14 гл. 2 розд. 3 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні в редакції на 26 грудня 2008 року, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, реєстрація смерті іноземців та осіб без громадянства провадиться на загальних підставах з дотриманням вимог чинного законодавства України. У цих випадках паспорти або паспортні документи померлого невідкладно надсилаються до Відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі для подальшого направлення їх до Міністерства закордонних справ України або повертаються особі, яка супроводжує тіло померлої особи, про що в графі «Для відміток» робиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом цієї особи.
Однак, з такими доводами представника ОСОБА_2 погодитись неможливо, оскільки суду не надано доказів, що ОСОБА_4 мав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року і мав прописку в Україні.
Посилання в заяві представника ОСОБА_2, що про наявність прописки в Україні в паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_4 може підтвердити не лише заявник, а і його тітка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини про наявність у ОСОБА_4 паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року і прописки на території України не можуть підтверджуватись поясненнями осіб, які беруть участь у справі, та свідоцькими показаннями, а відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд, зясувавши дійсні обставини, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності і показанням свідка ОСОБА_6, дійшов висновку, що представник ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довів заявлені ним вимоги про наявність у ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну в розумінні абз. 2 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», а тому суд відмовляє у задоволенні заяви.
Керуючись ст. ст. 60, 209, 212-215, 218, 224, 226, 256, 259 ЦПК України, суд-
У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області, про встановлення факту наявності дозволу на імміграцію в Україну відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою заінтересованої особи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Л.М. Ковальчук