У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши справу за позовом Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» до ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, за касаційною скаргою Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Комунальне підприємство «Павлограджитлосервіс» (далі - КП «Павлограджитлосервіс») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що КП «Павлограджитлосервіс» є виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території. Відповідач, який є власником квартири АДРЕСА_1, не сплачує за дані послуги, у зв'язку з чим у нього уторилась заборгованість станом на 01 грудня 2013 року в розмірі 2 978,47 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі КП «Павлограджитлосервіс» просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційної суд, виходив із того, що позивачем не надано належних доказів надання відповідачу послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території.

Однак, з такими висновками судів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказані рішення не відповідають зазначеним вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 417 від 26 червня 2013 року КП «Павлограджитлосервіс» визначено виконавцем послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій.

Судом також встановлено, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами укладений не був.

Згідно з наданим КП «Павлограджитлосервіс» розрахунком, станом на 01 грудня 2013 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з серпня 2010 року по листопад 2013 року включно в розмірі 2 978,47 грн.

Згідно ст. 68 ЖК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_327/ed_2012_09_18/pravo1/KD0003.html?pravo=1> наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтями 20 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_166/ed_2012_10_02/pravo1/T041875.html?pravo=1>, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_188/ed_2012_10_02/pravo1/T041875.html?pravo=1> визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_10_02/pravo1/T041875.html?pravo=1>, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_01_14/pravo1/KMP92572.html?pravo=1>, в редакції, яка діяла на момент виниклих правовідносин.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_10_02/pravo1/T041875.html?pravo=1> і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір дійшов до правильного висновку, що відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за квартирну плату.

Однак, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів надання відповідачу житлово-комунальних послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, суди не звернули уваги на наступне.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, саме відповідач у справі повинен доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання з оплати послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір вказаних вимог закону не врахував, та не звернув уваги на те, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України був наданий розрахунок розміру заборгованості відповідача, а відповідачем, в свою чергу, не надано доказів ненадання чи неналежного надання вказаних послуг у період з серпня 2010 року по листопад 2013 року включно, у зв'язку з чим прийшов до передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд на наведене та порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, в порушення норм процесуального закону, суди дійшли помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені у справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч.2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук