Справа № 466/8718/13 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/1265/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про поділ нежитлового приміщення в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, про припинення права осіб на частку в нежитловому приміщенні, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, про поділ нежитлового приміщення в натурі.

Поділено в натурі між сторонами нежитлове приміщеня 15-1, 15-2, 15-3 першого поверху загальною площею 35,8 кв. м., яке знаходиться адресою: АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_8 ОСОБА_9 об'єкт нерухомості загальною площею 11,93 кв. м.

Виділено у власність ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 об'єкт нерухомості загальною площею 23,87 кв. м.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, про припинення права осіб на частку в нежитловому приміщенні, яке належить на правах спільної часткової власності, - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову, відмовити в задоволенні первісного позову. Вважать, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначають, що єдине нежитлове приміщення 15-1, 15-2,1 15-3 першого поверху, яке знаходиться в АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності відповідно шістьом співвласникам ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а саме по 1/6 кожному. Сторони є колегами по роботі, проте в них погіршились відносини, стали більш неприязними, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злісно ухиляються від сплати комунальних послуг, матеріально не підпримують ініціативу проведення поточного та капітального ремонту їхнього приміщення, які вкрай необхідні, що в кінцевому результаті відбивається на їхній підприємницькій діяльності, оскільки в таких умовах можливість надання належних послуг їхнім клієнтам є практично відсутньою. Вказують, що нежитлове приміщення, як річ за звичай є подільною річчю, однак враховуючи те, що в даному випадку частки співвласників нежитлового приміщення ОСОБА_8 та ОСОБА_9, є незначними, тобто становлять менший розмір ніж площа будь-якого із приміщення нежитлового приміщення, розподіл нежитлового приміщення 15-1, 15-2, 15-3 першого поверху, що знаходиться в АДРЕСА_1, в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 4/6 х 2/6 з технічної точки зору - не можливий, а тому нежитлове приміщення як річ за наявності такого розміру часток співвласників є річчю неподільною.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно ст. ст. 3,4 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. ст. 10, 59-61 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають.

Згідно свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення серії НОМЕР_1 від 9 лютого 2012 року, виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 від 27 квітня 2012 року, що видане обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», нежитлове приміщення першого поверху за адресою АДРЕСА_1 належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності у рівних частках, по 1/6 кожному.

Згідно висновку № 050/14 судової будівельно-технічної експертизи встановлено: виділити в натурі 1/6 частку нежитлового приміщення 15-1, 15-2, 15-3 першого поверху, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на день проведення експертизи можливо; виділити в натурі 2/6 частки нежитлового приміщення 15-1, 15-2, 15-3 першого поверху, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, станом на день проведення експертизи можливо; можливе влаштування додаткового входу в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Додатковий вхід - це відновлення бувшого входу.

Відповідно до Висновку №1047 судової інженерно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року виділити в натурі 1/6 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з приміщень під літерами 15-1, 15-2 і 15-3 можливо; виділити в натурі 2/6 частку цього нежитлового приміщення можливо.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересі є, зокрема, визнання права.

Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

У відповідності з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 361 ЦК України визначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55 щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року.

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Такі кошти апелянтами, які ставлять питання про припинення частки інших співвласників, на депозит суду не внесені.

Із роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані приміщення. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», приміщення, яке є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі приміщення.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним.

На підставі аналізу доказів у справі суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про припинення права осіб на частку в нежитловому приміщенні, яке належить їм на праві спільної часткової власності.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставин.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 -відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили

Суддя О.В. Тропак

Дата оформлення

Помічник судді М.Б. Борачок