АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 668/2847/14-ц Головуючий в І інстанції: Зубов О.С.
Номер провадження №22ц-791/1941/2015 р. Доповідач: Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 08 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової О.М.
СуддівБазіль Л.В.
Іванової І.П.
При секретаріЯковенку В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому вказує на те, що між ним та ОСОБА_5 14.02.2007 р. було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу строком на 12 місяців кредит в сумі 1860 грн., а відповідач зобов'язався своєчасно повернути отримані кредитні кошти, своєчасно сплачувати проценти, а також належним чином виконувати інші умови кредитного договору.

Банк взяті на себе зобов'язання по кредитному договору виконав у повному обсязі, а ОСОБА_5 свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконувала належним чином, про що свідчить наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 22 898, 34 грн., яка складається із: 54, 49 грн. - сума заборгованості за кредитом; 6364,84 грн. - сума заборгованості за відсотками; 16478,96 грн. - пеня за прострочення погашення кредиту.

Враховуючи зазначене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 квітня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 8282, 21 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу і, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції застосував позовну давність лише до нарахованої пені. Заяву відповідача про застосування строку позовної давності для основного боргу суд відхилив, виходячи з того, що Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які затверджені наказом ЗАО «ПриватБанк» № 391 від 21.03.2006 року встановлена позовна давність - 5 років, яка на час ухвалення судового рішення ще не сплинула.

Крім того, районний суд зазначив, що наявність судового рішення про стягнення всієї заборгованості не зупиняє дії договору, який передбачає нарахування процентів до повного виконання договору, а також не позбавляє від відповідальності за неналежне виконання договору у вигляді пені, штрафів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що 14.02.2007 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит в сумі 1860 грн. строком на 12 місяців, а відповідач зобов'язалася своєчасно повернути отримані кредитні кошти зі сплатою 12 процентів річних.

Кредитний договір складається із заяви, умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка», «Стандарт») і тарифів Банку.

У заяві також зазначено, що згідно п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 15, 17 % у місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Позичальник неналежно виконувала умови кредитного договору і судовим наказом, виданим Суворовським районним судом м. Херсона від 21.03.2008 року з неї стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 3240, 66 грн., із яких заборгованість по кредиту - 1715, 65 грн., заборгованість по відсотках - 1284, 80 грн., нарахована комісія - 189, 66 грн., пеня - 50, 55 грн., які сплачені в порядку примусового виконання наказу у період з 05.01.2009 року по 24.11.2009 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.21), оскільки заборгованість, по розрахунку позивача, виникла у листопаді 2009 року в сумі 54, 49 грн., а до суду позивач звернувся лише у березні 2014 року.

Згідно із ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, пунктом 5.5 яких встановлено позовну давність - 5 років не містять підпису відповідача (а.с.7-10).

Суд не послався на докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника і що ці Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або у подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і пункту 12 Заяви позичальника від 14 лютого 2007 року щодо процентної ставки у разі порушення зобовязання, містить розбіжності.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-16 цс15 від 11 березня 2015 року та №6-240цс14 від 11 лютого 2015 року.

Крім того, стягуючи з відповідача суми за кредитним договором, суд залишив поза увагою те, що судовим наказом вся сума кредитної заборгованості вже стягнута, а строк договору сплив, а тому вимоги Банку про повторне стягнення по договору, строк дії якого закінчився, законом не передбачені, а вимоги відповідно до ст. 625 ЦК України щодо порушення виконання грошового зобов'язання позивач не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 24 квітня 2014 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: