ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2550/15-ц
Провадження № 2/362/1713/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - Даниленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, вказуючи на те, що 06 грудня 2011 року він позичив відповідачці 15 000 доларів США, що підтверджується розпискою, та на час звернення до суду за курсом НБУ еквівалентно 318 788,70 грн. Відповідач зобов'язалася у найкоротший строк повернути суму боргу, однак до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала. На звернення позивача про повернення боргу відповідач ухиляється від виконання зобов'язань.

Таким чином, ОСОБА_1 змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 318 788,70 грн. - заборгованості за зобов'язаннями станом на 12 травня 2015 року, 226 502,66 грн. - витрати від інфляції за період з 01 червня 2012 року до 30 квітня 2015 року та 28 431 грн. 68 коп. - проценти за користування коштами за період з 20 травня 2012 року до 20 травня 2015 року, а всього 573 722,94 грн.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити його з викладених у позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення основної суми заборгованості та 3% річних. В частині стягнення інфляційних витрат заперечував, вказуючи на те, що за розпискою позика надавалася в іноземній валюті відносно якої інфляція не застосовується.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягаю доказуванню.

Судом установлено, що 06 грудня 2011 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США на купівлю квартири. При цьому, зобов'язалася після оформлення договору купівлі-продажу квартири, повернути в повному обсязі до 20 травня 2012 року (а.с.5).

Вказане засвідчено власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою, яка підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання позичальником коштів у розмірі 15 000 доларів США (а.с. 26).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 07 грудня 2011 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Москалюк В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1379, ОСОБА_2 07 грудня 2011 року придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 27-28).

Відповідно до офіційного курсу валют Національного Банку України, курс долара США по відношенню до гривні станом на 20 травня 2015 року становив 2125, 2580 грн. за 100 доларів США (а.с.32).

В судовому засіданні представниками сторін визнано, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, наявність у ОСОБА_2 на час закінчення розгляду справи заборгованості перед ОСОБА_1 з повернення суми позики в повному обсязі в сумі 15 000 доларів США.

Крім того, суд приймає до уваги визнання представником відповідача розміру 3% річних у сумі 28 431 грн. 68 коп. за період з 20 травня 2012 року до 20 травня 2015 року.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням, крім того, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Отже, підстав стягувати суму боргу з урахуванням індексу інфляції у суду не має, так-як ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 суму позики в доларах США.

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що ОСОБА_2 взяте на себе зобов'язання за укладеним із ОСОБА_1 договором позики не виконала, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернула, а також приймаючи до уваги, що представником відповідача позов визнано частково, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, що складається з основного розміру заборгованості та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, то судовий збір у даній справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, висновком правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 318 788 грн. 70 коп. боргу за договором позики, 28 431 грн. 68 коп. три проценти річних від простроченої суми, та 3 472 грн. 20 коп. судового збору, а всього 350 692 грн. 58 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 серпня 2015 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко