Справа № 442/8318/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/4555/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 75
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького центрального відділення Публічного акціонерного товариства /ПАТ/"Укрінбанк" про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного та всебічного з"ясування обставин справи. Також вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Звертає увагу, що в мотивувальній частині рішення суд не навів дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. В апеляційній скарзі просить заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким позов ОСОБА_3 задовольнити. Також просить стягнути судові витрати з відповідача на її користь.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з листа Дрогобицького центрального відділення ПАТ "Укрінбанк" за № 0163 від 18.07.2014 року, який надісланий Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області на виконання ухвали про забезпечення доказів по справі №442/1024/13-ц, що ПАТ "Укрінбанк" заключав угоду з громадянином ОСОБА_4 на користування індивідуальним сейфом. Остання угода № 090060 від 13.04.2009 року сейф №158, 13.04.2010 року термін дії договору про користування сейфом закінчився. ОСОБА_4 в відділення банку не з"являвся, а 14.06.2010 року банку стало відомо про смерть клієнта і тому 14.06.2014 року сейф був опечатаний, без його вскриття. З того часу сейф ніхто не відкривав і вміст сейфу невідомий.

З договору №090060 від 13.04.2009 року, укладеного між АТ "Укрінбанк" та ОСОБА_4 вбачається, що банк надав клієнту в тимчасове користування сейф №158 на строк з 13.04.2009 року по 13.04.2010 року для зберігання цінностей та документів. Пунктом 7.3, 7.4, 7.5 вказаного договору визначено, що по закінченні терміну дії договору або його достроковому розірванні, вміст сейфу видається повністю клієнту, його довіреній особі або спадкоємцю у разі смерті клієнта, за умови сплати всіх витрат та повного розрахунку з банком. У випадку неявки клієнта після закінчення строку користування сейфом протягом трьох місяців, банк призначає комісію по вирішенню питання щодо примусового відкриття та звільнення сейфа за відсутності клієнта. Комісія з числа працівників банку, після відкриття сейфу та опису цінностей, складає акт та передає їх на зберігання до грошового сховища банку, де вилучені цінності разом з описом зберігаються до закінчення строку позовної давності.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що позивачем - ОСОБА_3 не надано жодного доказу на підтвердження підставності та доведеності позовних вимог, а саме, доказів того, що вона є довіреною особою померлого ОСОБА_4 чи його спадкоємцем на день ухвалення рішення судом першої інстанції.

З такими висновками колегія суддів погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

Також даною статтею передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Статтею 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що довідки по рахунках (вкладах) у разі смерті їх власників надаються банком особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку, державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів).

Оскільки ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції судом не здобуто так само як і позивачем не представлено доказів того, що позивач по справі - ОСОБА_3 є представником померлого чи спадкоємцем останнього, що слугувало б підставою для задоволення заявленого позову, а банком для розкриття банківської таємниці.

Що ж до покликання апелянта, що судом при розгляді справи не дотримано норм процесуального права оскільки не призначалося попереднього судового засідання, неналежно повідомлялися про час та дато розгляду справи учасники процесу, не витребовувалися доказів на підтвердження заявлених її позовних вимог, то такі жодним чином не заслуговують на увагу, оскільки обов"язок доказування лежить на позивачу. Так само з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 20.04.2015 року до суду першої інстанції було подано заяву про розгляд справи за відсутності сторін, а саме: просила подальший розгляд справи здійснювати без її участі відповідно до строків встановлених 157 ЦПК України, а у випадку повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, вирішити справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановити заочне рішення) на підставі якого її позовну заяву задовольнити повністю. Також в даній заяві ОСОБА_3 зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю.

Враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого в Україні законодавства, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, так само як і не дають підстав вважати його незаконним, в зв"язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

Н.П. Крайник