У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 8 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з вересня 1999 року по липень 2013 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка знаходиться на її утриманні, а відповідач, який проживає окремо, матеріальної допомоги не надає.

З урахуванням викладеного, позивачка просила стягувати на її користь на утримання дочки з відповідача щомісячно по 2 тис. грн. до досягнення дитиною повноліття, оскільки він має таку можливість і має нерегулярний та мінливий заробіток.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської від 23 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2014 року й до досягнення дочкою повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Київської області 8 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й направити справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач працює, має стабільний заробіток, тому стягнув аліменти у частці від доходу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що суд вийшов за межі позову, оскільки позивачка просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу. При цьому суд також вказав, що позивачка не довела, що відповідач має стабільний дохід у розмірі 8 тис. грн., а тому відмовив у позові про стягнення аліментів у розмірі 2 тис. грн щомісячно.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 4 вересня 1999 року по липень 2013 року сторони знаходилась у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач проживає окремо і за доводами позивачки матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Пред'являючи позов, позивачка просила стягувати на її користь на утримання дочки з відповідача щомісячно по 2 тис. грн до досягнення дитиною повноліття, оскільки він має таку можливість і має нерегулярний та мінливий заробіток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Отже, відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Отже, суд першої інстанції не порушував вимоги ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, про що вказав апеляційний суд, оскільки не виходив за межі позову, предметом якого є стягнення аліментів.

Крім того, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд, якщо вважав за необхідне стягнути аліменти у частці від доходу, а не в грошовій сумі, то не позбавлений був можливості стягнути аліменти у тому розмірі, в якому вважав позов доведеним, що також не є виходом за межі позовних вимог.

При цьому дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 8 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик