1Справа № 335/3787/15-ц 2/335/1215/2015
20 травня 2015 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., при секретарі Марусій І.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, -
У судове засідання представник позивача не зявилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. До заяви додана банківська виписка станом на 20.04.2015 року.
Представник відповідача до судового засідання не зявився, причину неявки суду не сповістив, про день і місце слухання справи неодноразово завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, правом надання суду письмових заперечень проти позову не скористався, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 2.4. Договору, повернення суми вкладу Клієнту здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п. 1.1.1.-1.1.13 цього Договору.
09.02.2015 року позивач звернулась до відповідача із письмовою вимогою про повернення вкладу.
25.02.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до банку із заявою про видачу вкладу.
У відповідь, позивачем отримано від банку лист № 696 від 26.02.2015 року, з посиланням на Постанову Правління Національного банку України від 01.12.2014 року за № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України".
12.03.2015 року позивачем отримано від банку лист за № 95 від 11.03.2015, з посиланням на Постанову Правління Національного банку України від 03.03.2015 року за № 160 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України".
В матеріалах справи наявна виписка АТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 20.04.2015 року, згідно якої залишок коштів на рахунку № 2620.0.054216.019 складає 16 674,51 доларів США.
На момент розгляду справи позивачу грошові кошти за вказаним договором на суму 16 674,51 доларів США відповідачем не повернуті.
Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2. Договору, цей Договір припиняє свою дію у випадках, передбачених п.п. 2.6., 2.8., 2.9. 2.11 цього Договору; у випадках, передбачених чинним законодавством.
Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
З огляду на те, що розірвання договору банківського вкладу не врегульовані главою 71 ЦК України, слід застосовувати главу 72 цього Кодексу, статтею 1075 якої передбачений порядок розірвання договору банківського рахунку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
Таким чином, позивач виявила своє бажання розірвати договір, у зв'язку з чим вимоги позивача про розірвання договору банківського вкладу підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором..
Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Таке ж застереження щодо обмеження прав клієнта або вкладника встановлено і ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність".
Отже, відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти позивача, які перебувають на рахунках відповідача, на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною.
Позов пред`явлено про стягнення грошових коштів в іноземній валюті, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим 25.12.2013 року при розгляді цивільної справи № 6-140цс13, відповідно до якого: за змістом статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахувати на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж Банку, в якому вкладник може зняти кошти чи проводити розрахунки з допомогою. Платіжної банківської карти). У випадку перерахування коштів на поточний рахунок вкладника в цьому ж Банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.
Таким чином, оскільки банк не виконав свого обов'язку з видачі вкладу на вимогу вкладника, вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку.
Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача (у листах Банку на заяви ОСОБА_1 про повернення коштів) на постанови правління НБУ № 758 від 01.12.2014 року, №160 від 03.03.2015 року щодо обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті, виходячи з наступного.
Будь-які розпорядження НБУ, викладені в постановах чи інших документах є за своїм характером підзаконними нормативними актами та не можуть суперечити закону або змінювати його зміст. В разі, якщо підзаконні нормативно-правові акти не відповідають нормі Закону, то їх застосування до вирішення спірних правовідносин є недопустимим.
Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у Законі України "Про банки та банківську діяльність".
Так, згідно ч. 1 ст. 66 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.
Разом з тим, як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що Постанови Правління НБУ "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" № 758 від 01.12.2014 року та № 160 від 03.03.2015 року, є такими, що обмежують право особи на вільне розпорядження належними їй на праві власності грошовими коштами, а тому не може бути підставою для правомірності дій Банку щодо відмови повернення.
Слід зазначити також, що укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань.
Та обставина, що часина вкладених грошових коштів у розмірі 16 654,51 доларів США позивачу станом до теперішнього часу не виплачені, підтверджується матеріалами справи, доказів протилежного суду не надано. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача 17 115,29 дол. США, а станом на 20.04.2015 року сума невиплачених коштів становить 16 674,51 доларів США, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову.
Суд наголошує, що системний аналіз положень ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяє стверджувати, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому в судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не національній валюті гривні.
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Оскільки позивач правомірно здійснила вклад в іноземній валюті, то виконання зобовязання банку має бути також у валюті вкладу, тобто в долларах США.
Судові витрати у справі складаються з судового збору, від його сплати позивач звільнений відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , тому, в силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. Виходячи з задоволеної суми позову 16 674,51 дол. США, що в перерахунку за офіційним курсом НБУ на дату винесення рішення (21,25 грн. за 1 долар США) складає 354 333,34 гривень, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно складає 3 543,33 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212 - 215, 218, 224 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В.Калюжна