22-ц/775/865/2015(м)
Головуючий у І-й інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П. Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сорока Г.П.,

суддів - Гаврилової Г.Л., Баркової Л.Л.,

при секретарі - Меркулової Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом прокурора Іллічівського району міста Маріуполя, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Донецького державного університету управління, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби Донецької області, про стягнення недорахованих та невиплачених сум, зобов'язання проводити виплати стипендії за апеляційною скаргою Донецького державного університету управління на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

19 травня 2015 року прокурор Іллічівського району м. Маріуполя, діючи в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Донецького державного університету управління, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби Донецької області, який в подальшому уточнив, збільшив позовні вимоги. Просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів державного бюджету недоотриману стипендію за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року у розмірі 9183грн., суму невиплаченої стипендії за період з 01.07.2014 року по 01.02.2015 року у розмірі 8526грн., зобов'язати відповідача забезпечити виплату стипендії, передбаченої чинним законодавством ОСОБА_2 до закінчення нею навчання (а.с.2-6,45-46).

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 з 01.10.2012 року навчається в Донецькому державному університеті управління та щомісячно отримує стипендію у розмірі 730грн. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на день вступу дочки на навчання до університету мав стаж роботи підземних робіт 18 років 7 місяців, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», вона з 01.10.2012 року має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, за весь час навчання, стипендія ОСОБА_2 нараховувалась на загальних засадах та була нижчою за встановлений законодавством розмір для студентів вказаної категорії.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 липня 2015 року позов прокурора Іллічівського району міста Маріуполя, діючого в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_2, суму недорахованої та невиплаченої стипендії за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року включно в розмірі 9183,00грн., суму невиплаченої стипендії за період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року в розмірі 8526,00грн.

Зобов'язано Донецький державний університет управління виплатити ОСОБА_2 стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з 01 лютого 2015 року по 17 липня 2015 року.

Також стягнуто з Донецького державного університету управління на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі просить рішення скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 та представник Головного управління Державної казначейської служби Донецької області в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися шляхом направлення поштового повідомлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Про причини неявки суду не повідомили, заяву про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, виходячи з положень ст.305 ЦПК України, з урахуванням думки прокурора, діючого в інтересах ОСОБА_2, та представника відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Донецького державного університету управління Бондаря В.В., який доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, заперечення прокурора Голубничої О.О., діючої в інтересах ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не оспорювалось сторонами, що ОСОБА_2 з 01.10.2012 року є студенткою Донецького Державного університету управління денної (бюджетної) форми навчання освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком підготовки 6.030508 «Фінанси та кредит». Дата закінчення навчання 30.06.2016 року.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3

Згідно довідки ОП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» від 25.07.2012 року ОСОБА_3 працює на посаді підземного електрослюсаря з 01.03.2004року, його стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем в шахті складає 18 років 7 місяців.

Згідно розрахунково-платіжної відомості за видами оплати №52 ОСОБА_2 отримувала стипендію за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року у розмірі по 730,00грн. щомісяця. З липня 2014 року позивачці продовжували нараховувати стипендію в розмірі по 730 грн. щомісячно, яка не виплачувалась.

За таких обставин, виходячи з положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці" про те, що діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менше 15 років, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності поза конкурсом до вищих навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_2 недорахована та невиплачена загальна сума стипендії за період з 01.10.2012 року по 01.07.2014 року у розмірі 9183,00грн. та за період з 01.07.2014 року по 01.02.2015 року у розмірі 8526,00грн., чим порушуються її права, тому цю суму стягнув з відповідача на користь ОСОБА_2

Враховуючи те, що з 01.02.2015 року по час постановлення рішення, тобто по 17.07.2015 року, ОСОБА_2 не нараховувалась і не виплачена стипендія у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд також дійшов до висновку про покладання на відповідача зобов'язань по виплаті ОСОБА_2 стипендії за вказаний період у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Підстав для покладання на відповідача зобов'язань по виплаті ОСОБА_2 такого розміру стипендії на майбутній час навчання суд першої інстанції не встановив, посилаючись на відсутність підстав вважати, що в подальшому відповідач буде порушувати її права на отримання стипендії згідно вимог закону.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів в повній мірі погодитись не може.

Так, згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" в редакції від 22 липня 2009 року, так і в редакції Закону від 05 липня 2012 року, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, Шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Виходячи з того, що під час навчання ОСОБА_2 за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року були відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо реалізації положень статті ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці", зокрема, відсутні такі обмежувальні положення в законах України Про державний бюджет на відповідні роки (2012-2014) або в Бюджетному кодексі України, та враховуючи те, що відповідач в період з 01.10.2012 року по 30.06.2014 року нараховував та виплачував їй стипендію у розмірі 730грн., а з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року нарахував стипендію по 730грн. в місяць, але не виплатив, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 недонарахованої та невиплаченої стипендії у відповідності з положеннями ст.5 зазначеного Закону за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що до Порядку призначення та виплати стипендії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 «Про питання стипендіального забезпечення», яким керуються навчальні заклади при нарахуванні та виплаті стипендії, не вносились зміни з урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у частині призначення студентам певних категорій стипендій у розмірі прожиткового мінімуму, що такий розмір стипендії не фінансувався з державного бюджету, є неспроможними, оскільки вони не грунтуються на вимогах зазначеного Закону, обмеження у застосуванні якого у спірний період 2012-2014 роки було відсутнє і який має вищу юридичну силу порівняно з положеннями «Порядку призначення і виплати стипендій», затвердженого Постановою КМУ від 12 липня 2004 року № 882 щодо розміру стипендій. Тому, до цього періоду з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року суд правильно застосував ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», яким прямо передбачено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права, а також принципу юридичної визначеності, викладеному в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це виплата стипендії у певному розмірі, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи випадку, а даному випадку виконання Закону (справа Yvonne van Duyn v. Hove Office(Case 41|74 van Duyn v. Hove Office).

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині задоволення позову щодо недонарахованої та невиплаченої стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, за період з 01.01.2015 року по 17.07.2015 року.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року №80-VІІІ, чинного з 01.01.2015 року, установлено, що норми і положення, Закону України «Про вищу освіту», статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 01.01.2015 року встановлено законодавчі обмеження щодо застосування положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» щодо виплат з державного бюджету, в тому числі і щодо розміру стипендії, порядок і розмір якої з 01.01.2015 року визначається Кабінетом Міністрів України.

Зазначене положення Закону України від 28.12.2014 року №80-VІІІ неконституційним не визнано, на час вирішення справи в суді першої інстанції і перегляду апеляційним судом не втратило чинність.

За таких обставин, при нарахуванні розміру стипендії позивачці відповідач правомірно користувався Порядком призначення та виплати стипендії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 «Про питання стипендіального забезпечення» та інших актів Кабінету Міністрів України, що регулюють питання щодо розміру академічної стипендії особам, які навчаються на денній формі навчання за рахунок бюджетних коштів, у вищих навчальних закладах 1-ІV акредитації з урахуванням типу навчального закладу, умов та напрямку навчання, успішності стипендіата.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання стипендіального забезпечення» від 05.03.2008 року №165 (з наступними змінами та доповненнями) відповідачем з 01.01.2015 року вірно нараховувалась позивачці стипендія у розмірі 730грн.

З огляду на наведене відсутні підстави вважати, що у період з 01.01.2015 року, нараховуючи позивачці стипендію у розмірі 730грн., відповідач порушив вимоги ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» та права позивачки.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційного оскарження на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченої стипендії за період з 01.01.2015 року по 01.02.2015 року у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, не може бути визнане законним та підлягає зміні, і з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню за період з 01.01.2015 року по 01.02.2015 року невиплачена стипендія у розмірі 730грн.

Також з урахуванням наведених змін в законодавстві щодо обмежень застосування положень ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» і Закону України «Про вищу освіту» не може бути визнане законним та підлягає скасуванню рішення суду в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачці за період з 01.02.2015 року по 17.07.2015 року стипендію у розмірі прожиткового мінімуму, визначеному законом для працездатних осіб, відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду в решті частини колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Донецького державного університету управління задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 липня 2015 року в частині стягнення з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_2 суми недоплаченої стипендії за період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року змінити.

Стягнути з Донецького державного університету управління на користь ОСОБА_2 недоплачену суму стипендії за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 7308 (сім тисяч триста вісім) гривень 00 копійок, за період з 01 січня 2015 року по 01 лютого 2015 року у розмірі 730 (сімсот тридцять) гривень 00 копійок.

Це ж рішення в частині зобов'язання Донецького державного університету управління виплатити ОСОБА_2 стипендію у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської професії» з 01 лютого 2015 року по 17 липня 2015 року скасувати і в задоволенні цього позову відмовити.

В решті частини рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Гаврилова Г.Л.

Баркова Л.Л.