Справа № 459/726/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/1005/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

відповідачки ОСОБА_4 і її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь 19 650 грн. 74 коп., що становить половину суми, яка була погашеною під час шлюбу за спільні кошти подружжя по кредитному договору № CGH0GL00240066 від 10.06.2004 року (в подальшому - „кредитний договір").

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 10.06.2004 року відповідачка отримала в ЗАТ «ПриватБанк» кредит в сумі 39 165 грн. 30 коп. на придбання квартири зі сплатою 1,42 % в місяць на суму заборгованості по кредиту за користування кредитними коштами. Цього ж дня відповідачка купила двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

27.11.2004 року між сторонами даного спору було зареєстровано шлюб. За час шлюбу вони спільно брали участь в погашенні заборгованості по кредиту: згідно особового рахунку погашення кредиту, відповідачкою до шлюбу було погашено кредит на суму 5 333 грн. 22 коп, а решту - в сумі 39 301 грн. 48 коп. - було погашено за час шлюбу сторін за спільні кошти.

Рішенням Червоноградського міського суду від 12.11.2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

28.05.2012 року рішенням Червоноградського міського суду здійснено поділ спільного нажитого за час шлюбу майна. У зв'язку з неодноразовими переглядами зазначеного рішення, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2013 року та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.06.2013 року зроблено висновок про можливість подачі позову про стягнення відповідної частки погашених під час шлюбу суми за кредитним договором із відповідачки, а відтак просив суд стягнути з відповідачки 19 650 грн. 74 коп., що становить половину суми, яка була погашена під час шлюбу за спільні кошти подружжя по кредитному договору № CGH0GL00240066 від 10.06.2004 року(а.с. 2-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з відповідачки на користь позивача 19 650 грн. 74 коп., що становлять половину суми, яка була погашеною під час шлюбу за спільні кошти подружжя по кредитному договору № CGHOGL00240066 від 10.06.2004 року. Вирішено питання судових витрат (а.с. 79-80).

Дане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Вважає документи, долучені позивачем до позовної заяви в обгрунтування позовних вимог (копії кредитного договору, договору іпотеки, договору купівлі-продажу, реєстраційних документів на квартиру, виписки з рахунку), не належними доказами по справі, оскільки такі ніким не завірені, невідоме джерело їх походження, оскільки позивач не був учасником правовідносин, що відображені у цих документах.

Звертає увагу на те, що у позові міститься клопотання про поновлення позивачу строку позовної давності та вважає помилковим висновок суду про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності (а.с. 88-90).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи стверджується наступне.

Шлюб між сторонами спору було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 листопада 2010 року (а.с. 38).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2011 року було частково задоволено, як первісний позов ОСОБА_4, так і зустрічний позов ОСОБА_3, про поділ майна подружжя. Як вбачається зі змісту цього рішення, одним з предметів даного спору була квартира АДРЕСА_1, а також обставини, що пов'язані з укладенням ОСОБА_4 кредитного договорувід 10.06.2004 року з метою отримання кредитних коштів на придбання згаданої квартири (а.с. 11-14).

В подальшому вище згадане рішення місцевого суду рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2012 року було частково скасовано та частково змінено, в тому числі - стосовно поділу вже згаданої вище квартири АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року згаданерішення Апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2012 року в частині поділу квартири АДРЕСА_1 було скасовано і у цій частині справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 19-23), який за результатами повторного апеляційного розгляду справи в частині поділу згаданої квартири 18 червня 2013 року постановив нову ухвалу (а.с. 24-26).

Як вбачається з вище наведеного, обставини укладення ОСОБА_4 кредитного договорувід 10.06.2004 року з метою отримання кредитних коштів на придбання квартири АДРЕСА_1, договору купівлі-продажу згаданої квартири та передачі її в іпотеку, погашення кредиту на придбання цієї квартири неодноразово протягом тривалого часу були предметом дослідження судами різних інстанцій, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що наявні в матеріалах цієї цивільної справи копії згаданих документів не є належними та допустимими доказами, є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Крім цього, оригінали згаданих документів, подані апелянтом, були оглянутими судом апеляційної інстанції в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи і апелянт визнала, що ці оригінали не відрізняються від копій, які наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

За змістом статті 261 ЦК Українипочаток перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вже зазначалося вище, шлюб між сторонами спору було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 листопада 2010 року (а.с. 38).

Як вбачається з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2011 року, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3, звернулися до суду з позовами про поділ майна подружжя в межах строку загальної позовної давності.

В результаті розгляду вище згаданої справи про поділ майна подружжя рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 стосовно квартири АДРЕСА_1 було частково задоволено та визнано за ним право власності на 22/50 частин згаданої квартири (а.с. 15-18).

У відповідності до ст. 319 ЦПК України вище згадане рішення апеляційного суду від 28 травня 2012 року набрало законної сили, однак у подальшомуухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року в частині поділу квартири АДРЕСА_1 було скасовано і у цій частині справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 19-23), який за результатами повторного апеляційного розгляду справи в частині поділу згаданої квартири 18 червня 2013 року постановив нову ухвалу, якою встановив, що ця квартира не може бути предметом поділу між колишнім подружжям, а лише кошти, які витрачались подружжям для погашення кредитних зобов'язань ОСОБА_4, як позичальника, однак таких позовних вимог (про стягнення частини згаданих коштів) не заявлялось (а.с. 24-26).

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що початок перебігу позовної давності по даному спору (про стягнення коштів, які витрачались подружжям для погашення кредитних зобов'язань одного з них, як позичальника) слід відраховувати від 18 червня 2013 року - дати постановлення апеляційним судом вище згаданої ухвали по спору між згаданими сторонами про поділ квартири на придбання якої ці кошти і були використаними.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків оскаржуваного рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 листопада 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: