АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/1050/15 Головуючий І інстанції Скляренко С.О.
Провадження: 22-ц/790/4434/15 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення виплати страхового відшкодування та пені за порушення прав споживача, -

встановила:

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 04.09.2014 р. у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та Лугова відбулася ДТП за участю належного їй автомобіля Volksvagen Multivan, реєстраційний номер АХ 77- 40 СТ, 2008 року випуску, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер 276- 80 КК, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачеві автомобіль Volksvagen Multivan, реєстраційний номер НОМЕР_1, отримав пошкодження передньої та задньої правої двері, заднього правого крила, скла задньої двері, а також бокової правої стійки.

Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, яке полягало у тому, що 04.09.2014 р. у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та Лугова ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_2, під час виїзду з другорядної дороги не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого автомобілі зазнали пошкоджень, встановлено, що своїми діями ОСОБА_3 порушив 2.3 6), 10.1. Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження №10289 від 30.09.2014 р. розмір майнової шкоди, завданої позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2014 p., складає 119 934,07 грн.

Згідно полісу №АІ 0379672, виданого 24.04.2014 p., цивільна відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_4, була застрахована ПАТ «Київський страховий дім».

05.09.2014 р. позивачем було подано відповідачеві повідомлення про подію, що може бути визнана страховою.

02.10.2014 р. позивачем було подано відповідачеві заяву про виплату страхового відшкодування.

19.01.2015 р. позивачем було отримано рішення відповідача про відмову в виплаті страхового відшкодування №014 від 15.01.2015 р, зазначено, що ОСОБА_1 не має права на отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки особа, яка керувала автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_4, не мала посвідчення водія, тобто володіла транспортним засобом неправомірно, відповідно цивільно- правова відповідальність такої особи не є застрахованою в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач вважає вказану відмову неправомірною. Позивач вважає, що належна до виплати позивачеві страхова сума обмежується передбаченою п. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» максимальною сумою страхового відшкодування та складає: 50000 грн. Згідно до абзаців 1 та 3 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування має бути прийнято та виплата страхового відшкодування мали бути здійснена страховиком не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Враховуючи те, що заяву про страхову відшкодування було подано ОСОБА_1 02.10.2014 p., виплату страхового відшкодування позивачеві відповідач мав здійснити в строк - до З 1.12.2014 р. включно. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня станом на 13.02.2015р. складає: пеня за період з 01.01.2015 р. по 05.02.2015 p.: (50 000,00 грн. (розмір страхового відшкодування, належного до сплати позивачеві) х 36 (кількість днів прострочення страхового відшкодування) х 28% (розмір подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду з 01.01.2015 р. по 05.02.2015 р.) / 365 ) : 100% = 1380,83 грн.; пеня за період з 06.02.2015 р. по 13.02.2015 p.: (50 000,00 грн. (розмір страхового відшкодування, належного до сплати позивачеві) х 8 (кількість днів прострочення страхового відшкодування) х 39% (розмір подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду 3 05.02.2015 р. по 13.02.2015 р.) / 365 ): 100% = 427,40 грн.; загалом пені: 1380,83 грн. + 427,40 грн.; загалом пені - 1380,83 грн. +427,40 грн. = 1808,23 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачем нарахована пеня у розмірі 3% від страхової суми, що станом на 13.02.2015р. складає: 50000,00 грн. (розмір страхового відшкодування, належного до сплати позивачеві) х 44 (кількість днів прострочення надання страхових послуг) х 3%) : 100% = 66000,00 грн.

Просила стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» на свою користь 50000 грн. страхового відшкодування, 1808,23 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 66000 грн. пені за порушення прав споживача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушенням судом норм матеріального права та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що зокрема судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано положення пункту 1.4. ч. 1 ст. 1, ст. 6, п. 9.2. ст. 9, ч. 1 ст. 28, абзаців 1 та 3 пункту 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» а також ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що законодавством України не передбачено заборони або обмеження на володіння автомобілем для осіб, які не мають посвідчення водія, при цьому, положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснення страхового відшкодування не поставлено в жодну залежність від наявності у особи права на керування транспортним засобом. Судом першої інстанції не взято до уваги, що у звязку з незаконною відмовою відповідача у здійснені страхового відшкодування з нього слід стягнути її користь пеню у розмірі 1808,23 грн. Згідно до ч. 1 ст. 352 ГК України відповідач надає страхові послуги, а відповідно відповідачем порушено її право на своєчасне (тобто в межах передбачених абзацами 1 та 3 пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строків) отримання нею, передбаченого законодавством страхового відшкодування від відповідача. Право на отримання позивачем пені ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не ставиться в залежність від наявності договору укладеного саме між нею та відповідачем.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ГК України, страхування- це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Пунктом 1.6. Правил дорожнього руху передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до визначень Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, держспецзв'язку. Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

Відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху - власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати надати послугу згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не мав законних підстав керувати автомобілем ВАЗ 2107, номерний знак 27680КК, оскільки був позбавлений права керувати транспортними засобами, не мав посвідчення водія, тому його відповідальність не є застрахованою в розумінні п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та прийшов до правильного висновку, що ДТП, яка сталася 04.09.2014 року, в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є страховим випадком, а тому підстави для виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні, а відповідно відсутні підстави для стягнення пені, нарахованої за прострочення виплати страхового відшкодування та пені за порушення прав споживача

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 04.09.2014 р. у м. Борисполі на перехресті вулиць Київський шлях та Лугова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volksvagen Multivan, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 2107. реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі зазнали пошкоджень.

Автомобіль Volksvagen Multivan, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18.10.2013 року CAT 446267.

Відповідно до довідки ВДАІ Бориспільського MB (з обслуговування м. Борисполя та Бориспільсьткого району) ГУМВСУ в Київській області, в результаті вказаної ДТП виявлені наступні пошкодження автомобілю Volksvagen Multivan, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску: передня та задня права двері, заднє праве крило, розбито скло задніх дверей, пошкоджено бокову праву стійку.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №10289 від 30.09.2014 p., розмір майнової шкоди, завданої позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.09.2014 p., складає 119934,07 грн.

Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зазначено, що своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.3. б), 10. 1 Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді 40 годин громадських робіт, з ваідбувагнням не більш як 4-х годин на день.

Згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2014 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Згідно полісу №АІ 0379672, виданого 24.04.2014 p., цивільна відповідальність власника автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_4, була застрахована ПАТ «Київський страховий дім».

05.09.2014 року ОСОБА_1 було подано ПАТ «Київський страховий дім» повідомлення про подію, що може бути визнана страховою.

02.10.2014 року позивачем було подано відповідачеві заяву про виплату страхового відшкодування.

19.01.2015 року позивачем було отримано рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування №014 від 15.01.2015 р, зазначено, що володіння забезпеченим транспортним засобом є неправомірним, відповідно цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не є застрахованою в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже дорожньо-транспортна пригоди, яка сталася 04.09.2014 року о 13:00 годині за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, перехрестя вул. ОСОБА_5 -Лугова, за участю автомобілів: ВАЗ 2107, д.р.н. 27680КК, та Volksvagen Multivan, д.р.н. АХ7740СТ, не є страховим випадком і підстави для виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

З протоколу АВ2 №863405 від 04.09.2014 року, складеному за фактом вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП, під час вчинення ДТП ОСОБА_3 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак 27680КК, без посвідчення водія, оскільки позбавлений права керувати транспортними засобами на 2 роки, про що особисто зазначив в поясненнях в протоколі.

Як вбачається з листа ВДАІ з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району УДАІ ГУМВС України в Київській області від 31.03.2015 р. №328, ОСОБА_3 був притягнутий відповідно до постанови ПС1№37243 від 19.09.2014 р. до відповідальності за ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством України не передбачено заборони або обмеження на володіння автомобілем для осіб, які не мають посвідчення водія, при цьому, положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснення страхового відшкодування не поставлено в жодну залежність від наявності у особи права на керування транспортним засобом є безпідставними.

Так, ОСОБА_3, керував транспортним засобом ВАЗ 2107, номерний знак 27680КК, без законних на те підстав, тобто неправомірно.

Вказана обставина підтверджується складеним відносно ОСОБА_3 протоколом серії АВ2№863405 про адміністративне правопорушення передбачене ст.126КУпАП.

Як вбачається з листа ВДАІ з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району УДАІ ГУМВС України в Київській області від 31.03.2015 р. № 328, ОСОБА_3 був притягнутий відповідно до постанови ПС1№37243 від 19.09.2014 р. до відповідальності за ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу.

За інформацією отриманою в ВДАІ Бориспільського MB ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_3 відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 3/359/2377/2013 в 2013 році був позбавлений права керування транспортним засобом на 2(два) роки, в свою чергу вказана обставина пояснює чому у ОСОБА_3 не було посвідчення водія.

З вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_3 не мав посвідчення водія, оскільки був позбавлений права керування транспортними засобами, а тому в розумінні п. 1.4. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність ОСОБА_3 не застрахована, оскільки експлуатація транспортного засобу здійснювалась не правомірно, з порушенням Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху.

Страховиком 15.01.2015 р. вих. № 014 було прийнято обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, страхового випадку не було, а відповідно відсутні підстави для стягнення пені, нарахованої за прострочення виплати страхового відшкодування та пені за порушення прав споживача

Посилання позивача на ототожнення відповідачем понять володіння та користування є необґрунтованими, оскільки за умови керування транспортним засобом ОСОБА_3 здійснював не володіння, а саме експлуатацію, використання, в свою чергу правомірність саме експлуатації, керування відповідно до ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» - підтверджується зокрема посвідченням водія.

При експлуатації, використанні транспортного засобу може бути завдана шкода, в свою чергу саме поняття володіння без експлуатації, використання транспортного засобу не може бути наслідком заподіяння шкоди.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді