Справа №601/1091/15-ц
Провадження № 2/601/445/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Зембри Є.Й.,

за участю секретаря Логвинюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої в судовому засіданні представляє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, інтереси якого в судовому засіданні представляє ОСОБА_5, де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача виступає орган опіки та піклування Кременецької районної державної адміністрації, інтереси якої в судовому засіданні представляє ОСОБА_6 про дозвіл без згоди та супроводу батька виїхати неповнолітній дитині за межі України на тимчасове проживання,-

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні позивачка та її представники пояснили, що за час перебування у шлюбі в позивачки з відповідачем народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вони також пояснили, що в 2010 році позивачка виїхала на заробітки за кордон в Республіку Італію, де проживає в місті ОСОБА_8 у трьохкімнатній квартирі зі всіма зручностями разом з теперішнім чоловіком, шлюб з яким уклала 19 березня 2015 року.

Вони також зазначили, що позивачка по справі протягом усього часу, що перебуває за кордоном, утримує свою неповнолітню дочку ОСОБА_9, неодноразово під час літніх канікул забирала дочку в Італію з метою її оздоровлення.

Позивачка також пояснила, що має намір і змогу надати своїй дочці ОСОБА_9 європейську освіту для того, щоб вона в майбутньому зайняла гідне місце в суспільстві, була достойною людиною.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні також пояснила, що на даний час неповнолітня дочка сторін по справі проживає разом із батьками позивачки, оскільки мати працює за кордоном, а батько є підприємцем і часто перебуває в різних містах: Кременці, Тернополі та Львові.

На підставі наведеного просять позовні вимоги задоволити та надати дозвіл без згоди та супроводу батька виїхати за межі України на тимчасове проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_9 на період легального проживання матері в Республіку Італію, оскільки її проживання за кордоном не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовних вимог не визнав та пояснив, що надання згоди на тимчасове проживання неповнолітньої дочки за кордоном суперечить як інтересам дитини, так і його, оскільки дочці лише 10 років, вона не володіє італійською мовою, а тому їй буде важко адаптуватися до нових умов проживання в іншій країні, а для того, щоб досконало вивчити мову, необхідно від одного до півтора року, а тому вона втратить рік навчання.

Крім цього, він має стабільні доходи і зможе забезпечити нормальні умови для проживання дочки в Україні, надати їй можливість здобути гарну освіту.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що переїзд дитини за кордон позбавить її батька відповідача у справі, можливості приймати участь у вихованні дочки, а також те, що при винесенні рішення по даній справі не слід спиратись на думку дитини, оскільки останній лише 10 років, і вона може не розуміти наслідків переїзду за кордон.

Неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому засіданні пояснила, що хоче проживати разом з мамою за кордоном в Італії, у неї вже там є друзі, а також розуміє, що повинна вивчити якнайшвидше італійську мову для того, щоб вчитися у школі, спілкуватися з друзями.

Вона також пояснила, що вже тричі їздила разом з мамою в Італію, де проживала у квартирі, де в неї була своя кімната та всі необхідні речі, а також те, що вона найбільш за все любить маму, мама їй у всьому допомагає, готовить разом з нею уроки по скайпу, присилає речі та продукти харчування, чого не робить батько.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги, підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що у шлюбі, який був розірваний 14 грудня 2005 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД №005208 від 21 лютого 2006 року, 01 вересня 2004 року народилася дочка ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №159135 від 29 вересня 2004 року.

В судовому засіданні також встановлено, що 03 лютого 2015 року комісією з питань захисту прав дитини Кременецької районної державної адміністрації визначено місце проживання ОСОБА_7 із матірю ОСОБА_1 позивачкою по справі за адресою вул. Липова,12/2, м. Кременець, Тернопільської області.

Дана квартира згідно реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам виданого Кременецьким районним бюро технічної інвентаризації 07 грудня 2001 року та технічного паспорту від 07 грудня 2001 року, житлова квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 позивачкою по справі.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №389568 від 20 грудня 2012 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0531 га, яка розташована по вул. Липова, 12/2 в м. Кременці.

З довідки про склад сімї №2754 від 11 грудня 2014 року виданої КП «Кременецька оселя» вбачається, що по вул. Липова,12/2 в м. Кременці проживає ОСОБА_1 та ОСОБА_7 її дочка.

З довідки Кременецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Кременецької районної ради Тернопільської області №279 від 11 грудня 2014 року та характеристики вбачається, що ОСОБА_7 дійсно навчається в Кременецькій ОСОБА_10 ступенів №1 з 2010 року по даний час, вихованням учениці займається мама, бабуся та дідусь, з батьком неповнолітньої класний керівник не знайома, протягом 2014-2015 навчального року він не цікавився дитиною і жодного разу не відвідував школу.

З довідки від 12 грудня 2014 року виданої Кременецьким районним центром первинної медико-санітарної допомоги вбачається, що ОСОБА_7 перебуває під наглядом в Кременецькому районному центрі первинної медико-санітарної допомоги, в грудні часто і тривало хворіла застудними захворюваннями.

З копії посвідки на проживання виданої на імя ОСОБА_1 від 24 грудня 2013 року виданої ОСОБА_8 вбачається, що вона дійсна до 21 лютого 2016 року.

З посвідчення особи серії АТ №3587165 виданого 11 жовтня 2012 року відділом реєстрації населення м. Рим вбачається, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 ді Лезіна, 35/4, і посвідчення її особи дійсне до 17 червня 2023 року.

З контракту, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, від 01 липня 2013 року та квитанції №-95 від 05 квітня 2014 року вбачається, що позивачка по справі прийнята на роботу у якості доглядальниці на необмежений термін, тижневе навантаження становить 30 годин на тиждень, а також встановлено погодинну оплату праці та страхування.

З витягу з реєстру актів шлюбу від 27 квітня 2015 року вбачається, що позивачка по справі ОСОБА_1 та Палладіно Орландо, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 одружилися 19 березня 2015 року в м. Рим.

Згідно заяви Палладіно Орландо від 24 квітня 2015 року, останній надає згоду на проживання неповнолітньої ОСОБА_7, доньки його дружини ОСОБА_1, на безстрочний час за їхньою адресою: вулиця Марчелло Солери 10 блок А квартира 24, місто ОСОБА_8.

З довідки про прописку від 05 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4, Блок А, квартира 27.

Представлені в судовому засіданні позивачкою документи про її легальне перебування в місті ОСОБА_8, про її місце праці та посвідчення особи, не визивають сумніву в суду, оскільки вони нотаріально посвідчені з наявним на них апостилем.

З квитанцій про переказ коштів вбачається, що 14 січня 2015 року ОСОБА_1 переказувала грошові кошти в сумі 145 євро, 05 лютого 2015 року 100 євро, 06 лютого 2015 року 50 євро, 11 березня 2015 року 150 євро, 07 квітня 2015 року 150 євро, 05 травня 2015 року 150 євро, 25 травня 2015 року 100 євро, 02 червня 2015 року 150 євро, 16 червня 2015 року 100 євро на імя своєї матері ОСОБА_12 з якою проживає її неповнолітня дочка, що свідчить про участь позивачки в матеріальному утриманні своєї дочки ОСОБА_7, чого не зміг доказати відповідач по справі, предявивши лише довідку про свій сукупних дохід, пояснивши, що він зможе утримувати свою дочку, однак не навів доказів, що він це вже робить на відмінну від позивачки.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а не тільки, як це пояснив в судовому засіданні відповідач, що він це буде робити в майбутньому.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень статті 151 СК України, вправі обирати самі.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею і переїзд дитини з матірю в Італію не буде перешкодою для цього батьку, як це не є перешкодою для матері в даний час, оскільки мати в даний час по декілька разів в день на протязі декількох років спілкується з дитиною по скайпу, допомагає вирішувати шкільні домашні завдання, протягом року по три-чотири рази відвідує дитину в місті Кременці по місцю її проживання, надсилає продукти харчування та кошти, чого не робить батько, або по крайній мірі він цього не довів в судовому засіданні.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини 2 статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 2 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції про права дитини дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-ХІІ), та частини 7 і частини 8 статті 7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку щодо ненадання дозволу на виїзд за кордон на проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, 01 вересня 2004 року, жительки м. Кременець, вул. Липова, 12/2, Тернопільської області без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6 №01-1117/02-3.13 від 03 липня 2015 року вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації відмовлено у надані такого дозволу.

Суд критично оцінює висновок комісії з питань захисту прав дитини про ненадання дозволу на виїзд за кордон ОСОБА_7 без згоди та супроводу батька, оскільки він є необґрунтованим, безпідставним, так як при його винесенні не враховано думку дитини, яка виявила бажання проживати разом з мамою за кордоном, не враховано те, що позивачка по справі офіційно працює в Італії, має довгостроковий дозвіл на проживання в Італії та місце проживання, не взяті до уваги пояснення представника позивачки на засіданні комісії, а лише покладені в основу висновку пояснення батька відповідача по справі, а також не робилась ні одна оцінка доказів надана представником позивачки та саме по собі рішення винесене без будь-якої мотивації в описовій частині висновку.

Слід також відзначити, що вказаною комісією не враховано того факту, що дитина є дівчинкою, яка потребує саме більше материнського піклування, її життєвих порад, оскільки вона формується як майбутня жінка.

У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

Отже, діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до змісту пункту 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» зазначається держава прямування та у чиєму супроводі без згоди батька буде перетинати кордон неповнолітня дитина.

З урахуванням того, що позивачка фактично зазначила державу прямування Італію, де отримала довготривалий дозвіл на проживання, а також того, що вона офіційно зареєстрована в квартирі свого теперішнього чоловіка з яким уклала шлюб, має постійне місце роботи, а тому має можливість належним чином забезпечувати свою дочку усім необхідним для її розвитку, суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити, надавши позивачці дозвіл без згоди та супроводу батька виїхати за межі України на тимчасове проживання неповнолітній дочці ОСОБА_9 на період її легального проживання в Республіці Італія.

На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, статтею 19, 141, 150, 151, 160 Сімейного кодексу України, статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, пунктом 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», пунктом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй, статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 10 Конвенції про права дитини, суд, -

В И Р І Ш И В:

Дозволити без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 виїхати за межі України на тимчасове проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період легального проживання матері ОСОБА_1 в Республіку Італія місто Рим вулиця Марчелло Солери 10 блок А квартира 27.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: