АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Бреславського О.Г., Савчук Н.Ю.,

Секретаря: Давньої Я.А.

З участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

представника органу опіки Чернівецької міськради Сабадаш Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Посилалася на такі обставини.

З відповідачем вона перебувала у громадянському шлюбі (без реєстрації шлюбу) з квітня 2008 року по квітень 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_5. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні.

З квітня 2012 року вони припинили подружні стосунки. Останній раз ОСОБА_4 спілкувався з дитиною в грудні 2012 року. З того часу матеріальної допомоги, подарунків дитині він не надає, не відвідує її, не телефонує і донькою не цікавиться.

Вона з дитиною проживає АДРЕСА_1, яка належить її матері, разом з батьками. Дитині створені належні умови для проживання, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Вона відвідує дошкільний заклад №45, має хороший стан здоров'я.

Провадж.22-ц/794/920/15 Головуючий у першій інстанції Ярема Л.В.

Категорія: 52 Доповідач: Заводян К.І.

28 січня 2013 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_7.

Згідно статтей 141, 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про неї, її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розірвання шлюбу не звільняє батьків від виконання обов'язків щодо дитини.

ОСОБА_4 з самого народження доньки ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у її вихованні та матеріальному утриманні, не займається її моральним розвитком, не проявляє щодо дитини батьківської уваги і турботи. На підставі ст.164 СК України така особа може бути позбавлена батьківських прав.

Орган опіки і піклування виконкому Чернівецької міської ради у висновку від 26 лютого 2015 року висловився за доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_5

Просила суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 травня 2015 року ОСОБА_1 в позові відмовлено.

ОСОБА_4 попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

На орган опіки і піклування покладено контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_5

ОСОБА_1 подала на заочне рішення апеляційну скаргу.

Рішення суду вважає необґрунтованим і безпідставним.

Донька перебуває на її утриманні і вихованні. Більше трьох років відповідач не цікавиться дитиною, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і зник невідомо куди.

Вона вийшла заміж і чоловік ОСОБА_7 бажає удочерити дівчинку. Він допомагає їй в утриманні і у вихованні доньки.

Посилаючись на Конституцію України, Декларацію прав дитини, Конвенцію про права дитини, Сімейний кодекс України, Закон України "Про охорону дитинства", Постанову Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не убачається.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_5, суд першої інстанції вірно виходив з недостатності доказів про ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й

обґрунтувань.

Як убачається з матеріалів справи, незважаючи на повідомлення в газетах про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання ОСОБА_4 не з'явився. Місце його перебування невідоме. Заходів до розшуку відповідача ОСОБА_1 не вживала. З позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину не зверталася. З матір'ю відповідача (батько відсутній), яка може знати де він перебуває, не спілкується.

Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом не встановлено виключних обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з батьком. Доводи позивачки про умисне ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини носять характер припущень, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, суд обґрунтовано відмовив позивачці в позові про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5, попередивши ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, та поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_5

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не убачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: