Справа №333/3586/15-ц
Пр. № 2/333/1845/15
З АО Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2015 р. м. Запоріжжя
Коммунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Колесник А.О., розглянувшиу відкритомусудовому засіданні в залі суду цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2 про зняття обмеження у праві виїзду за кордон, -
В травні 2015 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 16 лютого 2007р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя буловинесено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначеним рішенням з позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки від доходу на місяць, до досягнення дитиною повноліття та видано виконавчий лист №2-2266/2007.
На підставі зазначеного виконавчого листа, Комунарським відділом ДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавче провадження. У позивача, через відсутність регулярного доходу, періодично, виникала заборгованість зі сплати аліментів. У зв'язку з цим стягувач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості зі сплати аліментів та пені.
Під час розгляду справи між сторонами було досягнуто мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2014 р. За цією мировою угодою позивач одноразово виплатив матері дитини заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24 106 грн. в обмін на відмову ОСОБА_2 від позову про стягнення заборгованості по пені.
Таким чином, на цей час заборгованість зі сплати аліментів за даним виконавчим листом відсутня. Також, позивач продовжує добровільно і регулярно сплачувати аліменти на утримання сина - малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Однак, як стало відомо позивачу, під час стягнення аліментів ухвалою Комунарського районного суду від 03 жовтня 2013 року у цивільній справі № 333/7789/13-ц його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.
Позивач зазначає, що не має наміру виїжджати з України на постійне місце проживання в іншу країну, але має необхідність періодично виїжджати за кордон з метою відпочинку, оздоровлення та з комерційною метою.
Таким чином, вважає, що обмеження його права виїзду за кордон є суттєвим порушенням його прав, свобод та інтересів, передбачених міжнародними актами, Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.
У жовтні 2014 р. позивач письмово звернувся до Комунарського відділу ДВС Запорізького МУЮ з проханням зняти обмеження у праві виїзду за межі України. Однак, з відповіді начальника відділу ДВС випливає, що зняття такого обмеження можливе тільки за рішенням суду.
Викладені у цьому позові обставини підтверджуються такими належними і допустимими доказами:
-паспортом позивача,
-ухвалою Комунарського райсуду м. Запоріжжя про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон,
-ухвалою Комунарського райсуду м. Запоріжжя про затвердження мирової угоди,
-заявою до Держприкордонслужби України,
-відповіддю Держприкордонслужби України,
-заявою до Комунарського відділу ДВС про зняття обмеження у праві виїзду за кордон.
- відповіддю Комунарського відділу ДВС, копії яких долучено до цієї позовної заяви.
Просить суд скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача.
Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.
Керуючись ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що 16.02.2007р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя буловинесено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2006 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
21.10.2010 року державним виконавцем Густенко О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 22335559. Боржник рішення суду не виконує та ухиляється від його виконання, існує імовірність того, що він з метою невиконання рішення суду може виїхати на постійне місце проживання за межі України, тому є необхідність тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним зобов'язань.
На підставі зазначеного виконавчого листа, Комунарським відділом ДВС Запорізького МУЮ було відкрито виконавче провадження.
Відповідно до ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2013 року, ОСОБА_1 був тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ в рамках виконавчого провадження №22335559 за виконавчим листом №2-2266/2007 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2006 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
Відповідно п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України», громадянинові України може бути відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань.
Згідно п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеженням у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобов'язань.
Таким чином, з огляду на перелічене, суд встановив, що право державного виконавця на звернення з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням виникає лише в разі ухилення боржника від виконання ним покладених на нього рішенням суду зобов'язань.
Відповідно дост. 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
У п.2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Вказане у цьому пункті врегулювання спору відбулося ще 08 квітня 2014 року при досягненні мирової угоди між мною та ОСОБА_2.
Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені уЗаконі України «Про виконавче провадження».
Суд зазначає, що саме для забезпечення примусового виконання даного виконавчого документу ухвалою суду від 03.10.2013 року було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Також, судом встановлено, що 08.04.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було винесено ухвалу по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відповідно якої, було визнано мирову угоду, укладену між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно умов якої: відповідач ОСОБА_1 одноразово виплатив ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, 20.07.2005 року, яка існувала станом на 01.03.2014р. у розмірі 24 106 грн. в обмін на відмову ОСОБА_2 від позову про стягнення заборгованості по пені. Позивач ОСОБА_2 відмовляється від позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по пені за прострочення сплати аліментів за період до 01.03.2014р. Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів закрито.
З урахуванням встановлених обставин на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд виходить з того, що тимчасове обмеження накладене на ОСОБА_1 ухвалою суду від 03.10.2013 року підлягає скасуванню, оскільки на теперішній час заборгованість по сплаті аліментів та пені погашена та виконавче провадження закрито, тому відпала потреба в обмеженні у конституційних правах позивача щодо його свободи пересування.
Керуючись ст. ст.10,11,60,61,213-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задовольнити.
Тимчасове обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України, накладене 03 жовтня 2013 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя - скасувати.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.І. Боровікова