УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 4 червня 1977 року, який було розірвано 25 травня 2007 року. Після розлучення не могли дійти згоди щодо поділу спільного майна. Спірна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 64,1 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, складається з 3 кімнат. Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 6 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, визначено порядок користуванням вищевказаною квартирою: виділено їй та ОСОБА_6 у користування кімнати площею 12,2 кв.м та 18,1 кв.м під № № 8, 9 згідно плану; відповідачу кімнату площею 9,6 , згідно плану та кладову на плані квартири № 10 площею 1,6 кв.м; інші приміщення залишено у спільному користуванні її, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Крім того, указаним судовим рішенням ОСОБА_5 зобов'язано не чинити перешкоди їй та ОСОБА_6 спірною квартирою. Однак, сумісне проживання в квартирі неможливе, оскільки відповідач чинить їй у користуванні квартирою, створює конфліктні ситуації. Квартиру неможливо розділити в натурі без втрати її цільового призначення, оскільки в ній неможливо обладнати дві квартири з окремими виходами. З урахуванням викладеного, позивач просила припинити право власності ОСОБА_5 на належну йому ј частку квартири. Також просила визнати за нею право власності на ј частину спірної квартири, яка належить відповідачу.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути заподіяна співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_5 іншого, крім оспорюваного, належного йому на праві власності житла не має, а тому припинення права відповідача на частку у спірній квартирі завдасть йому істотної шкоди.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур