03.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/522/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Ерьоменко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про стягнення незаконно утриманих грошових коштів, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27 січня 2015 року звернулася до суду зі вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що 19.05.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір № 700006979. 24.11.2010 року позивачка отримала вимогу про дострокове врегулювання спору за вказаним кредитним договором, згідно якого прострочення платежу станом на 20.10.2010 р. становить 487 днів, однак вказана інформація про прострочення платежу не відповідає дійсності, оскільки прострочення розпочинаються з 20.06.2009 року. Встановлена дата сплати по договору 20.06.2009 р. припала на суботу і не являється банківським днем. Позивачка неодноразово зверталася до Банку за розясненнями, згідно відповіді, вбачається, що на рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 6 000 дол. США та вказано, що грошові кошти сплачено, відповідно до квитанції № 6491 від 22.06.2009 р., тобто прострочення платежу відсутнє. Тому, суми у розмірі 101,60 дол. США, 499,16 дол. США, 2421,38 дол. США, 99,27 дол. США Банк утримав незаконно. Строкове погашення кредиту позивачкою погашено 22.06.2009 р. у сумі 185,73 дол. США, як строкове погашення кредиту, також утримано неправомірно. 23 жовтня 2008 року позивачка отримала письмове повідомлення з Банку про зміну відсоткової ставки по кредиту з 01.09.2008 р. і внесення змін в додаток до договору, в якому не містяться такі обовязкові реквізити, як дата та вихідний номер листа. Змінивши відсоткову ставку з 13,99% на 16,5% Банк не утримував погашення кредиту з позивачки по підвищеній відсотковій ставці до 07.04.2012 року, проте в період з 07.04.12р. по 03.04.2013 р. Банку утримував погашення кредиту, щомісяця по подвійному підвищенню відсоткової ставки. Окрім того, Банк не дотримався умов зміни відсоткової ставки по кредиту, тому його дії незаконні та необґрунтовані. У звязку з наведеним позивачка відчуває постійні моральні страждання, переживання, депресії та пригнічений стан, пов'язаний з втратою шалених коштів. Позивач просила стягнути з Банку незаконно утримані грошові кошти в розмірі 3307,13 дол. США; стягнути з Банку кошти за користування чужими грошима в розмірі 1023,14 дол. США; стягнути з Банку незаконно утримані грошові кошти за безпідставне підвищення відсоткової ставки в розмірі 212,10 дол. США; стягнути з відповідача грошові кошти за користування чужими грошима в розмірі 45,47 дол. США; стягнути моральну шкоду в розмірі 12 000 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що 19 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1був укладений кредитний договір № 700006979, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 11606,63 долари США. Згідно умов договору, позичальник зобовязався сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 13,99% річних, на строк до 20.05.2013 року (а.с.6-11).

Згідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов кредитного договору, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін кредитного договору, набуваються після отримання позичальником грошових коштів.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав умови кредитного договору надавши позивачу грошові кошти у визначеній сумі, позивач в свою чергу також виконав умови кредитного договору, сплативши заборгованість.

Частинами 1,2 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частин 1,2,3 ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність, з відповідними змінами на час виникнення спірних правовідносин, банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність, зокрема, щодо надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансових послуг. Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору, Банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку.

Крім того, умови кредитного договору виконані, відповідач направив лист про підвищення відсоткової ставки, який було отримано позивачем.

На момент укладення кредитного договору, банком було надано позивачу всю необхідну, достовірну та доступну інформацію за цим договором; умови договору відповідають вимогам діючого законодавства та волевиявленню сторін, що підтверджується власноручним підписом позивача.

Отже, одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦК України, та межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, що обумовлюють розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Та запровадження наведених принципів має на меті фактичну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, оскільки договір представляє спільну волю його сторін на досягнення правового результату.

Позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредитних коштів, якими користувався на власний розсуд, чим підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договорами і погоджується з ними. Обставини, на які посилається позивач ніяким чином не пов'язані з умовами виконання договору. Банк свої зобов'язання по договору виконав, кредитні кошти надав.

При встановлених судом обставинах, наведені позивачем та її представником твердження знайшли своє спростування у судовому засіданні.

У звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Банку на користь позивача незаконно утримані грошові кошти в розмірі 3307,13 дол. США; кошти за користування чужими грошима в розмірі 1023,14 дол. США; незаконно утримані грошові кошти за безпідставне підвищення відсоткової ставки в розмірі 212,10 дол. США; грошові кошти за користування чужими грошима в розмірі 45,47 дол. США є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди за нижченаведених підстав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язаня з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні.

Однак, ОСОБА_1 не представила жодних доказів, в яких би зазнача, в чому полягає ця шкода, та якими доказами це підтверджується.

Наведені ОСОБА_1 підстави та обґрунтування заподіяння та відшкодування заподіяної моральної шкоди не свідчать про її доведеність та наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки факти викладені позивачем не знайшли свого обєктивного підтвердження у судовому засіданні, позивачем на підтвердження викладених обставин не було надано належних доказів.

В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що Ромеро ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, він компенсуються за рахунок держави, в порядку Закону України «Про судовий збір».

В силу ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, він компенсуються за рахунок держави, в порядку Закону України «Про судовий збір».

Керуючись законом ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Альфа Банк » про стягнення незаконно утриманих грошових коштів, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Залімська