Справа № 161/8420/15-ц
Провадження № 2/161/2851/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі - Мартинюк О.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «СКФ Україна» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 08.01.1985 року він був прийнятий на роботу штампувальником третього розряду до сепараторного цеху 28-го державного підшипникового заводу, правонаступником якого на теперішній час є відповідач ПАТ «СКФ Україна». 07.06.1985 року о 10.40 він, перебуваючи на роботі, у звязку з недосконалістю технологічного процесу отримав ушкодження пресом П та Ш пальців правої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 11.06.1985 р. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоровя у вигляді розможження правої кисті та ампутації П та Ш пальців правої руки. Він тривалий час знаходився на лікуванні, але функції правої кисті у нього не відновилися. Відповідно до лікарсько-консультативного висновку, виданого Волинською обласною клінічною лікарнею 03.03.2010 р. в нього встановлені посттравматичні ампутаційні кукси суглобів П та ІШ пальців правої кисті на рівні п»ясних кісток із комбінованою контрактурою суглобів І та ІУ пальців, порушення функцій правої кисті в середній мірі. Висновком медико-соціальної комісії від 25.03.2010 року йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 % та третю групу інвалідності. На даний час він є інвалідом третьої групи, не може повноцінно користуватися правою кистю, що супроводжується незручностями у повсякденному житті, веденні господарства, він змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які він постійно переживає. Задану моральну шкоду він оцінює у 100000 грн. Просить суд стягнути з ПАТ «СКФ Україна» на його користь моральну шкоду у звязку з отриманим 07 червня 1985 року трудовим каліцтвом у розмірі 100000 грн.

В судовому засіданні позивач, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 07.06.1985 року з ОСОБА_3 на підприємстві відповідача трапився нещасний випадок, внаслідок якого йому було ампутовано два пальці правої руки, про що складено акт № 11 від 11.06.1985 року. Згідно даного ату ОСОБА_3 було порушено інструкцію з техніки безпеки при виконанні ковальсько-пресових робіт, тобто нещасний випадок стався з вини позивача. Діяльність, повязана з використанням штампувального пресу є джерелом підвищеної небезпеки, але в даному випадку положення ЦК України застосовувати не можна, потрібно застосовувати спеціальну норму ст. 237-1 КЗпП України, оскільки нещасний випадок стався з позивачем під час виконання трудових обовязків. Позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не надав доказів заподіяння такої шкоди саме відповідачем. Просить у задоволенні позову відмовити за необгрунтванністю.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.06.1985 року позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу штампувальником третього розряду до сепараторного цеху 28-го державного підшипникового заводу, правонаступником якого на теперішній час є відповідач ПАТ «СКФ Україна».

07 червня 1985 року під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача з ОСОБА_3 трапився нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав травмуП та Ш пальців правої кисті, з послідуючою ампутацією, про що було складено акт № 11 про нещасний випадок від 11 червня 1985 року (а.с.3-4).

23.02.2010 р. ПАТ «СКФ Україна» позивача ОСОБА_3 було направлено на МСЕК для визначення відсотка втрати ним працездатності (а.с. 9)

25.03.2010 року Луцькою міською МСЕК йому була встановлена Ш група інвалідності від трудового каліцтва та 40 % втрати професійної працездатності (а.с. 10).

Таким чином спірні правовідносини між сторонами виникли з 25.02.2010 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

З листа ПАТ «СКФ Україна» вбачається, що ОСОБА_3 у зв'язку з отриманням трудового каліцтва 07 червня 1985 року грошових виплат не отримував (а.с. 8).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Аналогічне положення містітиться і в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якого роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

З акту №11 про нещасний випадок від 11 червня 1985 року вбачається, що причинами нещасного випадку, що стався з ОСОБА_3, є порушення позивачем технологічної дисципліни та недосконалість технологічного процесу на холодну штамповку сепаратору.

Суд вважає, що факт порушення відповідачем законних прав працівника позивача ОСОБА_3, а саме права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «СКФ Україна» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що він особисто винний у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.

Як на обґрунтування своїх позовних вимог позивач, в тому числі, посилається на положення ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, зі змісту яких слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала , за наявності її вини і така шкода може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Наявність в Кодексі законів про працю статті 237-1 виключає застосування до випадків застосування моральної шкоди працівникові ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, оскільки вказані норми встановлюють різні підстави для виникнення обов»язки відшкодування шкоди.

Нещасний випадок з позивачем ОСОБА_3 07 червня 1985 року стався при виконання ним трудових обов"язків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати ОСОБА_3 професійної працездатності така втрата становить 40 %, у звязку з чим позивачу встановлено Ш групу інвалідності довічно, отримане ним ушкодження здоровя є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20000 грн.

Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «СКФ Україна» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «СКФ Україна» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом 07 червня 1985 року, 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ПАТ «СКФ Україна» на користь держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_4