08.07.2015 Справа № 756/108/15-ц
Унікальний № 756/108/15-ц
Справа № 2/756/1599/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Івченко В.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття із реєстрації та зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1, 3 особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, свої вимоги обґрунтовуючи наступним. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993 р. позивачу та його сину - ОСОБА_4 належить на праві власності в рівних долях АДРЕСА_1.

Як вказує позивач, 24.05.1994 р. син позивача - ОСОБА_4 свою ? частину квартири за договором дарування подарував позивачу, і останній є єдиним власником цієї квартири. При цьому також у спірній квартирі зареєстровані 5 осіб: позивач, відповідач ОСОБА_2, яка є онукою позивача від старшого сина, ОСОБА_5, недієздатний син позивача ОСОБА_4, в інтересах якого діє 3 особа - ОСОБА_5 та малолітній син відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 На даний час у АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 разом із своїм малолітнім сином, не проживає.

Як вказано у позові, в 2003 р. відповідач вийшла заміж за ОСОБА_6, який постійно проживає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, і яка належить йому на праві приватної власності. Із листопада 2013 р. відповідач разом зі своїм сином переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка - ОСОБА_6 за вищевказаною адресою - АДРЕСА_2.

Зі слів позивача, відповідач для вивозу на вул. Прирічна до свого чоловіка склала диван, меблеву стінку, шафу в одному кутку, накрила, але до цього часу ці меблі із квартири позивача не вивезла. Позивач неодноразово звертався до своєї онуки - відповідача по справі з проханням знятись із реєстраційного обліку у спірній АДРЕСА_1, але остання до цього часу, не дивлячись на не проживання не виписується.

Тому позивач вважає, що відповідач разом із сином, втратили право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1, у разі відсутності її в цій квартирі понад 1 рік та просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали у повному об'ємі, а у зустрічному позові просили відмовити мотивуючи це тим, що відповідачу ніхто не забороняв приходити у спірну квартиру, але відповідач сама винна, що сплачує за комунальні послуги та її чоловік не надав гроші на це.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні подала зустрічний позов щодо усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення. В обґрунтуванні своїх вимог вказала, що ОСОБА_1 є її дідусем та разом із своєю другою дружиною ОСОБА_5 - 3 особою, їй як позивачу за зустрічним позовом чинять всілякі перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме, АДРЕСА_1 де позивач ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 зареєстрована на законних підставах та постійно проживає.

Як вказує позивач ОСОБА_2, 17.09.2014 р. вона написала заяву в ЖЕК № 508 про те, що тимчасово не буду проживати за адресою: АДРЕСА_1.

Як вказано у даному позові, із осені 2014 р., відносини погіршились, і вона була змушена була захистити від такої негативної обстановки свого малолітнього сина. На де який час позивач вимушена були виїхати звідти до владнання наших взаємовідносин. Іншого житла ОСОБА_2 (з її слів) не має, але повернутись до цього житла тепер не можу через те, що мене в квартиру не допускають. Вона була змушена викликати наряд міліції, та в присутності сторонніх осіб складати акт про не допуск до житлового приміщення. Декілька разів позивач за зустрічним позовом зверталась до ЖЕКу, подавала заяву у міліцію про захист її порушених прав.

Тому просить суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та вселити її разом із сином ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_3 у спірну квартиру.

Суд, дослідивши усі матеріали справи суд визнає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно вищезазначеної статті, може бути припинення дії яка порушує це право.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було з'ясовано судом, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідач ОСОБА_2 є дідусем та онукою один по відношенню до іншого. При цьому у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993 р. позивачу та його сину - ОСОБА_4 належить на праві власності в рівних долях АДРЕСА_1. 24.05.1994 р. син позивача - ОСОБА_4 свою ? частину квартири за договором дарування подарував позивачу, і ОСОБА_1 є єдиним власником цієї квартири.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав , передбачених законом.

Як з'ясовано судом, у відповідності до форми № 3 у спірній квартирі на час слухання справи зареєстровані 5 осіб: позивач, відповідач ОСОБА_2, її малолітній син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 - друга дружина позивача та недієздатний син позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р. (а.с. 8).

У відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла є право на користування цим житлом у разі відсутності цього члена понад один рік.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання юї особи, є житловий будинок, квартира в якому фізична особа ває постійно.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 р., є місце проживання її батьків, з якими вона проживає.

Як вбачається з вимог законодавства малолітню дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 повинен мешкати із своїми батьками за їх місцем мешкання вабо ж реєстрації. Як з'ясовано судом 9і даний факт не заперечується сторонами), і відповідач і її малолітній син ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час з вересня 2014 р. не перебувають за місцем реєстрації відповідача у спірній АДРЕСА_1, так як позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 нібито «піклуючись» за сином ОСОБА_8, який є інвалідом 2 гр. та батьком відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р. (зі слів позивача ОСОБА_1), і який був визнаний недієздатним.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 (а.с. 31,32) 25.11.2009 р. склав заповіт 25.11.2009 р., яким заповів усе своє майно ОСОБА_5 - другій дружні, відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, над яким із 10.03.2010 р. було встановлено опіку, а 17.02.2011 р. склав інший заповіт, яким визнав скасованим заповіт від 25.11.2009 р. та вже заповів усе своє майно тільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, таким чином порушивши права свого сина ОСОБА_8 - батька відповідача, який (зі слів самого позивача) також перебуває на його утриманні та мешкає із ним.

У даному випадку суд вбачає у діях позивача ОСОБА_1 упереджене ставлення саме до відповідача та її дитини, а також батька відповідача ОСОБА_9 мотивуючи це тим, що ініціатором не бажання доглядати за хворим батьком - його сином є тільки відповідач (при цьому жодного доказу щодо одноособового догляду за хворими синами, так суду і не надав).

Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідно до положень ч. ч. 1, 2, п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а лише підтвердили суду його небажання впустити відповідача із малолітньою дитиною - його правнуком у спірну квартиру та перешкоджати їм у мешканні в даній квартирі, а тмоу відмовляє у їх задоволенні.

У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Так як у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, так як судом було встановлено, що із боку дідуся відповідача ОСОБА_1 - позивача за основним позовом дійсно існувало перешкоджання відповідачу у можливості мешкати із своїм батьком ОСОБА_8 у одній квартирі та не бажання бачити правнука у «своїй квартирі».

Враховуючи вищевикладене. керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 16, 29. 379. 405 ЦК України, ст. 2, 9, 64, 71, 72 ст. 156 ЖК України, постановою Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст. 10, 60, 88, ст. 169, ст. 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у користуванні АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1.

Судовий збір у сумі 243,60 грн. стягнути із ОСОБА_2 на користь держави.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з отримання копії рішення.

Суддя К.А. Васалатій