Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 червня 2015 року справа № 542/238/15-ц

провадження № 2/542/233/15

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

В лютому 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія», третьої особи: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок кримінального правопорушення.

18.06.2015 року через канцелярію суду позивач надала уточнену позовну заяву в якій залучила ОСОБА_3 в якості співвідповідача та просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія» 1000 грн. матеріальної шкоди, з ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27 листопада 2013 року ОСОБА_3 керуючи легковим автомобілем здійснив на неї наїзд. В результаті чого позивач отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

17 січня 2014 року Ленінаським районним судом м. Полтави ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія».

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 філія ТОВ «Кримська водочна компанія» в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи не був повідомлений належним чином, поскільки вся направлена на їхню адресу кореспонденція, поверталась до суду з відміткою про «відсутність адресата» за вказаною адресою

Співвідповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення, відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 15 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 17 січня 2014 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України на підставі статті 47 КК України з передачею на поруки трудовому колективу ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія».

З вищевказаної ухвали вбачається ОСОБА_3 27.11.2013 року близько 16-50 год. рухався по пр-кту Миру в м. Полтаві від вул. Леніна в напрямку вул. Головка, керуючи автомобілем "ДЕУ Ланос", держ. номер НОМЕР_1, по третій смузі руху, наближаючись до нерегульованого переходу, розташованого на перехресті з вул. ОСОБА_4 та позначеного дорожньою розміткою 1.14.3 ПДР України, допустив порушення п.п. 18.1, 18.4 ПДР України, не врахував, що праворуч від нього на другій смузі перед нерегульованим пішохідним переходом знизив швидкість автомобіль "Рено Логан", держ. номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 для надання переваги в русі пішоходу, який переходив проїзну частину по пішохідному переходу, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, в результаті чого не переконався у відсутності на ньому пішоходів, не надав переваги в русі пішоходам, виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого косого перелому верхньої гілки лобкової кістки зліва зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню та підшкірної гематоми лівої тім'яної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2210 від 24.12.2013 року кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ч. 3, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, відповідно з ч. 1 ст.1193 ЦК України не відшкодовується лише шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу.

Згідно п.7. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. із змінами розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що шкода завдана внаслідок умисних дій потерпілої.

Позивачем витрачались кошти на лікування, що підтверджується копіями чеків та платіжних квитанцій, що містяться у матеріалах цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandali v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Відповідно до п .9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні питання про належний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає, що визначений останньою її розмір в 5 000 грн. є дещо завищеним. Виходячи з характеру і тривалості, завданих їй моральних страждань, що виразилися в перенесених хвилювань внаслідок нанесення тілесних ушкоджень, ступеня вини співвідповідача, обґрунтованості даних вимог, суд приходить до висновку щодо стягнення із співвідповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 грн., що буде відповідати засадам виваженості і справедливості та вимогам чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

Суд вважає, що позивачу, слід відмовити у вимозі про стягнення на її користь 1000 грн. з ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія» поскільки з наданих матеріалів справи не вбачається точного місцезнаходження відповідача. За вказаною позивачем адресою адресат відсутній. Ідентифікувати відповідача ОСОБА_2 філію ТОВ «Кримська водочна компанія» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за кодом 37179298, який знаходиться на печаті вказаного товариства на а.с. 9, не вдалося.

З вказаного реєстру також вбачається щодо ТОВ «Кримська водочна компанія», колд 36499654, містить сім відокремлених підрозділів юридичної особи в які ОСОБА_2 філія не входить.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на співвідповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167,1187 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 філії ТОВ «Кримська водочна компанія», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 4000 (чотири тисяч ) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_7