Справа № 364/97/15 Головуючий у І інстанції Яковенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3287/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 40 08.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Гуль В.В., Воробйова Н.С.,

при секретарі: Ромашині І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Київської області від 14 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності, та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

у січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свій позов обґрунтовувала тим, що відповідач 01.12.2014 року звернулася з письмовою заявою в прокуратуру Володарського району про притягнення її до кримінальної відповідальності.

У цій заяві вказала, що вона є психічно хворою особою, хоча у лікаря психіатра на обліку не перебуває та погрожує дочці ОСОБА_4 розправою, що вона і її сім»я являють небезпеку для онуки ОСОБА_5.

Також у даній заяві вказані неправдиві факти, що принижують її гідність, репутацію, ганьблять її родину.

Характер висловлювань в заяві створює негативне враження по відношенню до неї з боку працівників правоохоронних органів, сусідів, близьких, знайомих.

Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації (прокуратура, працівники міліції, які здійснювали перевірку заяви, її сім»я, свідки) їй була завдана моральна шкода, вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, страху за своє здоров'я і життя, вона змушена була звертатись за медичною допомогою, оскільки у неї загострилась гіпертонічна хвороба, підвищився тиск, нейроциркулярна дистонія по змішаному типу та інші хвороби. Вона потребує захисту права, яке порушено відповідачем.

Згідно з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім'ї та права на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

Також ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі та гідності.

У зв»язку з неправомірною поведінкою відповідача, поширення неправдивої інформації, їй була завдана моральна шкода. Моральну шкоду вона оцінила в сумі 10000 грн.

Позивач просила визнати, що інформація в заяві ОСОБА_3 від 01.12.2014 року в прокуратуру Володарського району про те, що вона є психічно хворою особою та погрожувала їй, дочці ОСОБА_4 розправою, що вона і її сім»я являють небезпеку для її онуки ОСОБА_5 - не відповідає дійсності, принижує та ображає її гідність та честь.

Зобов»язати ОСОБА_3 спростувати інформацію вказану нею в заяві від 01.12.2014 року в прокуратуру Володарського району про невідповідність вказаної нею інформації дійсності.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 14 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 14 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що рішення в частині відмови в задоволенні її позову незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Також зазначила, що рішення прийняте без повного з»ясування всіх обставин справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони понад шість років перебувають між собою у неприязних відносинах.

Причиною цьому стало те, що син позивача ОСОБА_6 та дочка відповідача ОСОБА_4 зустрічались, у них народилась дочка ОСОБА_5.

Так як ОСОБА_6 не визнавав себе батьком дитини, за рішенням Володарського районного суду Київської області ОСОБА_6 встановлено батьківство відносно дочки ОСОБА_5, стягнено аліменти на дочку.

ОСОБА_6 ухилявся від виконання рішення, як наслідок має заборгованість за аліментами.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що позивачка разом з сином приїздили у с. Медвин Богуславського району Київської області, де проживає дочка відповідачки ОСОБА_4 з малолітньою дитиною та чоловіком для з»ясування відносин з нею.

29.11.2014 року ОСОБА_2 телефонувала до дочки відповідачки з вимогою, щоб вона привела дочку ОСОБА_5 на зупинку в селищі Володарка для того щоб дочку побачив її син ОСОБА_6, це вбачається з пояснень сторін та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

01.12.2014 року ОСОБА_3 подала заяву прокурору Київської області, копії заяв надіслала прокурору Володарського району, начальнику відділу міліції Володарського району.

Також у заяві вказувала, що 29.11.2014 року мати злісного неплатника аліментів на її неповнолітню внучку ОСОБА_5 - ОСОБА_2 тероризувала дзвінками її дочку ОСОБА_4.

Вимагала приїхати в с.м.т. Володарка (дочка проживає в Богуславському районі, має на вихованні 1,9 річного сина, чоловіка) щоб показати батькові дитину.

Але, що таку заяву подавала відповідач підтвердили сторони, це ж вбачається з копії заяви, доданої до матеріалів справи.

Крім того по викладених у заяві фактах, співробітниками Володарського РВ ГУ МВС України в Київській області проведена перевірка, що вбачається з висновку по факту письмової заяви ОСОБА_3.

Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз»ясненнях постановиПленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.4), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов»язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Також згідно з ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладених в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що таке звернення ОСОБА_3 не може вважатися поширенням інформації, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки ці відомості повідомлялися не з метою доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами.

Відповідно до ч.1 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки матеріалами справи і в ході судового розгляду не було доведено факт порушення прав чи інтересів позивача, а саме позивач не змогла довести наявність порушеного права і підстави для відшкодування моральної шкоди.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Володарського районного суду Київської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді