Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/677/15-ц Головуючий у 1-й інст. Романюк Ю. Г.
Категорія 27 Доповідач Микитюк О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Товянської О.В.,

Гансецької І.А.

при секретарі Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" визнання договору частково недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати недійсним п.10.3 договору про надання банківських послуг у сфері страхування від 09 серпня 2012 року, укладений між ним та відповідачем, посилаючись на його невідповідність вимогам ч.5 ст.11, ч.4,5,8 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів". Вважає, що умова договору щодо сплати ним пені у розмірі 1% за кожен день прострочки є несправедливою, порушує принцип добросовісності і створює істотний дисбаланс договірних прав.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що розмір пені є надмірно високим. Вважає, що суд повинен був керуватися рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 09 серпня 2012 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/0031/82/0151012, на підставі якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 21885грн.66коп. Пунктом 10.3 договору передбачена сплата позичальником пені в розмірі 1% простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач не довів порушення відповідачем принципу добросовісності, наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, завдання шкоди споживачеві, а отже - несправедливості п.10.3. договору.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 стосується правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів:

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Залишити без змін рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: