Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1691/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кучеренко Н.В.
Є.У. № 320/4469/14-ц Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа - Публічне акціонерне товариство «МетаБанк», про захист прав споживачів, відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 28 березня 2011 року між нею та ТДВ "Експрес Страхування" було укладено договір № 202.11.2058195 добровільного страхування наземного транспортного засобу, відповідно до якого предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки КІА СЕRАТО, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 3.2. договору страхування передбачено, що страховим випадком за цим договором страхування є подія, що відбулася протягом строку дії договору страхування та на території дії договору страхування, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страховику в межах страхової суми.

Відповідно до частини «А» договору страхування (особливі умови страхування) вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство "МетаБанк".

23 грудня 2011 року стався страховий випадок, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КІА СЕRАТО, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень.

Виконуючи умови договору страхування, позивач одразу ж після ДТП повідомила за телефоном спеціалізовану службу (п. 11.1.2 договору). Наступного дня після ДТП нею документально повідомлено страховика про настання страхової події (п. 9.2.11 договору). Виконуючи інструкції страховика за телефоном спеціалізованої служби пошкоджений автомобіль був доставлений до місця огляду, а саме, до спеціалізованого СТО в м. Запоріжжя, для складання акту огляду пошкодженого транспортного засобу (п. 11.3.1. договору).

В той же день нею була написана заява щодо здійснення страхового відшкодування у зв'язку із пошкодженням належного їй автомобіля.

У травні 2012 року нею було отримано лист № 1244/1 від 25.04.2012 року, відповідно до якого ТДВ «Експрес Страхування» повідомляло про відмову у виплаті страхового відшкодування за пошкодження, отриманні автомобілем КІА СЕRАТО, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок події, що трапилась 23.12.2011 року.

В даному листі відповідач посилався на п. 4.2.8 договору страхування, а саме, не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок використання транспортного засобу у заздалегідь відомому страхувальнику або його довіреним особам/водію незадовільному технічному стані (визначення технічного стану автомобіля проводиться в п. 31 ПДР), зокрема на шинах, зношених понад допустимі межі та таких, що не відповідають сезону експлуатації.

На момент ДТП на автомобілі було встановлено шини марки Кumho Solus KH 17, розміром 215/45R17, які, на думку відповідача, не відповідають сезону експлуатації (тобто зимовому сезону). Саме тому відповідач дійшов висновку, що причиною пошкодження застрахованого транспортного засобу є використання шин, що за своїми характеристиками не відповідають сезону експлуатації.

Як зазначає позивач, з даним висновком погодитись не можна, оскільки в п. 31.4 Правил Дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001р., вказаний повний перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам п. 31.4.5. (Колеса і шини), при наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством. В даному переліку відсутні посилання на невідповідність шин сезону експлуатації.

ОСОБА_3 зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки Правилами дорожнього руху України не забороняється експлуатація транспортного засобу та не передбачений аварійний стан транспортного засобу, як встановлення на транспортний засіб шин, що не відповідають сезону експлуатації.

Крім того, посилання відповідача на те, що причиною пошкодження застрахованого автомобіля стало саме використання шин, що не відповідають сезону експлуатації є безпідставними, оскільки відповідно до вимог укладеного договору страхування та вимог Цивільного кодексу України підставою для виключення події із страхового випадку є необхідність встановлення наявності причинного зв'язку між експлуатацією автомобіля на шинах, які не відповідають сезону експлуатації, і настанням ДТП.

Згідно п.п. 3.1, 3.2, 3.3.2, 9.4.2 вказаного договору, страховик взяв на себе зобов'язання відшкодувати страхувальнику збитки, що стали наслідком страхового випадку, зокрема ДТП, будь якого пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу, його окремих складових чи додаткового обладнання внаслідок його зіткнення з рухомими та/або нерухомими об'єктами, наїзду на них, падіння, перевертання тощо.

Для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивач була вимушена звернутись до експерта-автотоварознавця ОСОБА_4 (свідоцтво НОМЕР_2 від 28.05.2010 року).

27.06.2012 року було складено висновок спеціаліста № 337/д автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого сума відновлювального ремонту автомобіля марки КІА СЕRАТО, реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 92 717,82 грн.

За складання вказаного висновку ОСОБА_3 було сплачено 600 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

На транспортування автомобілю до вказаної відповідачем спеціалізованої станції в м. Запоріжжя (відстань від м. Мелітополя 100 км) було витрачено 2 550 грн.:

- з м. Мелітополь до м. Запоріжжя (28.12.2011р.) - 1 250 грн.,

- з м. Запоріжжя до м. Мелітополь (24.05.2012р.) - 1 300 грн.

У зв'язку з порушенням умов договору страхування наземного транспорту, а саме невиплатою страхового відшкодування, ТДВ «Експрес Страхування» за кожен день прострочення повинно виплатити пеню відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % вартості несплаченого страхового відшкодування, починаючи з 25.04.2012р. (рішення про відмову) по 10.07.2012 р. (день подачі позову).

Отже, 2 781,53 грн. (3% вартості несплаченого страхового відшкодування) х 77 днів (з 25.04.2012р. по 10.07.2012р.) = 214 176,27 грн.

Таким чином, пеня за кожен день прострочення по невиплаті страхового відшкодування за договором страхування від 28.03.2011 року № 202.11.2058195 з 25.04.2012р. по 10.07.2012р. складає 214 177,81 грн.

Позивач вважає, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 23 грудня 2011 року за участю транспортного засобу КІА СЕRАТО, реєстраційний номер НОМЕР_1, є страховим випадком та підстав для відмови у ТДВ "Експрес Страхування" у виплаті страхового відшкодування немає.

Для захисту своїх законних прав та інтересів ОСОБА_3 вимушена була звернутися за правовою допомогою, за яку згідно з договором від 01.05.2012р. було сплачено 3 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з ТДВ "Експрес Страхування" на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 92 717,82 грн., пеню у розмірі 214 176,27 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 600 грн., витрати за користування послугами евакуатора в сумі 2 550 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2013 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди 92 717,82 грн., витрати пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн., витрати пов'язані з наданням послуг евакуатора в розмірі 1300 грн.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТДВ «Експрес Страхування» в дохід держави судовий збір в сумі 229,40 грн. (т. 1, а.с. 168-170).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2013 року апеляційна скарга ТДВ «Експрес Страхування» задоволена частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2013 року змінено. Зменшена сума, стягнута на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди, до 90 757,82 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1, а.с. 236-240).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року касаційна скарга ТДВ «Експрес страхування» задоволена частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2013 року скасовані.

Справа за позовом ОСОБА_3 до ТДВ «Експрес Страхування», третя особа - ПАТ «МетаБанк», про захист прав споживачів передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року, покладаючи на відповідача обов'язок зі сплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_3, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України доводів ТДВ «Експрес Страхування» належним чином не перевірили, не дослідили та не дали правової оцінки умовам договору страхування та кредитного договору, укладеного позивачем із ПАТ «МетаБанк», й, відповідно, не визначилися з тим, хто є вигодонабувачем; не встановили обставини дорожньо-транспортної пригоди, не з'ясували часу повідомлення страховика про страховий випадок, з урахуванням чого не перевірили наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування; у достатньому обсязі не вмотивували та не обґрунтували свого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування.

Крім того, суди належним чином не визначилися з розміром страхового відшкодування з урахуванням заперечень відповідача та наявності двох висновків щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, й сумою витрат, пов'язаних з наданням послуг евакуатора, з урахуванням відстані, на яку транспортувався пошкоджений автомобіль (т. 2, а.с. 30-32).

При новому розгляді справи рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відповідачем правомірно відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Також, в оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку, що оскільки вигодонабувачем (уповноваженою на те особою) не було надано розпорядження про перерахування страхового відшкодування страхувальнику (позивачу), і вигодонабувач не відмовився від свого права на отримання страхового відшкодування, страхове відшкодування у разі настання страхового випадку не може бути стягнено на користь позивача.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом (ст. 985 ЦК України).

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За положеннями ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Те, що до обов'язків страховика належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку передбачено і п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування».

Статтею 9 цього Закону також передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Перелік підстав для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування встановлено також ст. 26 Закону України «Про страхування».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 березня 2011 року між сторонами по справі було укладено договір № 202.11.2058195 добровільного страхування наземного транспортного засобу з лімітом страхування 196 000 грн., відповідно до якого предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем КІА СЕRАТО, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. За положеннями частини «А» договору страхування сума страхового відшкодування виплачується без врахування франшизи, яка при страхових випадках (крім незаконного заволодіння), складає 1% від страхової суми (тобто 1 960 грн.) (т. 1, а.с. 8, 9-14, 15-16 ).

Свої фінансові й інші зобов'язання перед страховою компанією за договором позивач виконала повністю.

23 грудня 2011 року стався страховий випадок, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КІА СЕRАТО, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень.

У письмових поясненнях, які ОСОБА_3 надала 23 грудня 2013 року при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, вказано, що причиною ДТП та наїзду на бордюр була несподівана поява перед автомобілем, який рухався, собаки. Для уникнення наїзду на тварину вона змушена була загальмувати і вивернути руль вправо (т. 1, а.с. 228, 229, 230).

У постанові судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 3-7319/2011 року від 29 грудня 2011 року зазначено, що 23 грудня 2011 року о 17 год. 35 хвил. ОСОБА_3, керуючи автомобілем КІА, державний номер НОМЕР_1, в м. Мелітополі по вул. Леваневського у районі будинку № 92 не впоралася з керуванням, при виникненні небезпеки для руху при маневруванні здійснила наїзд на бордюр, у результаті чого були спричинені матеріальні збитки, постраждалих немає. Даними діями було порушено п. 10.1 ПДР України.

Постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2011 року ОСОБА_3 з урахуванням малозначності правопорушення була звільнена від адміністративної відповідальності, до неї застосоване усне зауваження. Постанова набрала чинності 10.01.2012р. (т. 1, а.с. 47).

Як вбачається з листа ТДВ «Експрес Страхування» вих. № 1244/1 від 25.04.2012 року на ім'я позивача «ТДВ "Експрес Страхування", розглянувши документи щодо здійснення страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням 23.12.11 внаслідок події, яка носить ознаки страхового випадку, автомобіля Кіа Сеrаtо Соuр, д.р.н. НОМЕР_1 (надалі - Автомобіль), застрахованого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.11.2058195 від 28.03.11 (надалі - Договір страхування), повідомляє.

Відповідно до умов чинного законодавства України пневматичні шини для легкових автомобілів підлягають обов'язковій сертифікації. Також, умовами п. 3.1.5 Національного стандарту України "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження пневматичних шин для дорожніх транспортних засобів і їхніх причепів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 57 від 05.03.05, передбачено, що зимові пневматичні шини, крім іншого, повинні бути позначені літерами "М+S", "М.S" або "М&S". Отже, експлуатація у зимній період шин, що не мають відповідного позначення, є небезпечною у зв'язку з відсутністю у них необхідних властивостей.

Відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу, складеного 29.12.11 представником страховика, та інших матеріалів справи було встановлено, що Автомобіль на момент пригоди було обладнано шинами марки Кumho Solus KH17, розміром 215/45R17, які не мають зазначеного вище маркування. Таким чином, сезоном для використання вказаної моделі шин є літня пора року.

У Ваших поясненнях, щодо обставин настання пригоди, наданих співробітникам ДАІ, 23.12.11 та постанови суду від 29.12.2011 зазначено, що подія сталась внаслідок втрати керування після застосування водієм екстреного гальмування та наїзду Автомобіля на перешкоду.

Погодні умови та температура повітря у м. Мелітополі (близько нуля градусів за Цельсієм) на час настання пригоди не допускали безпечної експлуатації транспортних засобів з використанням літніх типів шин. Таким чином, однією з основних причин пошкодження застрахованого транспортного засобу, є використання страхувальником шин, що за своїми характеристиками не відповідають сезону експлуатації Автомобіля.

Згідно з п. 4.2.8 Договору страхування не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок "використання ТЗ у заздалегідь відомому Страхувальнику або його довіреним особам/Водію незадовільному технічному стані (визначення технічного стану автомобіля приводиться в п. 31 ПДР), зокрема на шинах, зношених понад допустимі межі та таких, що не відповідають сезону експлуатації".

Враховуючи викладене, ТДВ "Експрес-Страхування", керуючись п. 4.2.8 Договору страхування повідомляє про відмову у здійснення страхового відшкодування за пошкодження, отримані автомобілем Кіа Сеrаtо Соuр, д.р.н. НОМЕР_1, внаслідок події, що трапилась 23.12.11» (т. 1, а.с. 17).

Таким чином, відповідно до вказаного листа причиною відмови ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування згідно п. 4.2.8 Договору страхування стало використання страхувальником шин, що за своїми характеристиками не відповідають сезону експлуатації автомобіля. На думку страховика збитки виникли внаслідок використання транспортного засобу у заздалегідь відомому страхувальнику або його довіреним особам/Водію незадовільному технічному стані, зокрема на шинах, зношених понад допустимі межі та таких, що не відповідають сезону експлуатації.

Між тим, у пунктах 3.1, 3.2, 3.3.2, 9.4.2 договору страхування зазначено, що страховик взяв на себе зобов'язання відшкодувати страхувальнику збитки, що стали наслідком страхового випадку, зокрема ДТП, - пошкодження та/або знищення застрахованого ТЗ та/або його ДО внаслідок ДТП.

Дійсно, за вимогами п. 4.2.8 договору страхування, який визначає виключення та обмеження із страхових випадків, таким є використання ТЗ у заздалегідь відомому Страхувальнику або його довіреним особам/Водію незадовільному технічному стані (визначення технічного стану автомобіля приводиться в п. 31 ПДР), зокрема на шинах, зношених понад допустимі межі та таких, що не відповідають сезону експлуатації.

Так, п. 31 Правил Дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001р., визначено технічний стан транспортних засобів та їх обладнання, які повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації (п. 31.1 ПДР).

У п. 31.4 ПДР вказаний повний перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам п. 31.4.5. (Колеса і шини), при наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством.

Так, відповідно до п. 31.4.5. (Колеса і шини) (в редакції станом на 23.12.2011р. - час скоєння ДТП), забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм.

Для причепів установлюються норми залишкової висоти малюнка протектора шин, аналогічні нормам для шин автомобілів-тягачів;

б) шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини;

в) шини за розміром або допустимим навантаженням не відповідають моделі транспортного засобу;

г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів;

ґ) на передню вісь транспортного засобу встановлено радіальні шини, а на іншу (інші) - діагональні;

д) на передній осі автобуса, який виконує міжміські перевезення, встановлено шини з відновленим протектором, а на інших осях - шини, відновлені за другим класом ремонту;

е) на передній осі легкових автомобілів і автобусів (крім автобусів, які виконують міжміські перевезення) встановлено шини, відновлені за другим класом ремонту;

є) відсутній болт (гайка) кріплення або є тріщини диска і ободів коліс;

Отже, в даному переліку відсутні посилання на невідповідність шин сезону експлуатації.

Крім того, підставою для виключення події із страхового випадку є необхідність встановлення наявності причинного зв'язку між експлуатацією автомобіля на шинах, які не відповідають сезону експлуатації, і настанням ДТП.

Як зазначалося вище, в письмових поясненнях ОСОБА_3, які вона надала при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, вказано, що причиною ДТП та наїзду на бордюр була несподівана поява перед автомобілем, який рухався, собаки. Для уникнення наїзду на тварину вона змушена була різко загальмувати і вивернути руль вправо.

Наведене не є доказом того, що внаслідок експлуатації позивачем автомобіля на шинах марки Кumho Solus KH 17, розміром 215/45R17, відбулася ДТП.

За положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки будь-яких доказів, які б свідчили, що причиною ДТП стала саме експлуатація позивачем автомобіля на шинах Кumho Solus KH 17, розміром 215/45R17, суду надано не було, колегія суддів вважає, що відмова ТДВ «Експрес Страхування» щодо виплати ОСОБА_3 страхового відшкодування не ґрунтується на законі, т.я. чинне законодавство не містить вимог щодо обов'язкового використання зимової гуми у зимовий сезон. Шини, з якими позивач експлуатувала автомашину, на момент ДТП відповідали діючим в Україні технічним нормам і правилам. Відповідно, пошкодження автомашини позивача є страховим випадком, за яким відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві страхове відшкодування. Представником відповідача не було надано доказів, як передбачено ст. 60 ЦПК України, щодо правомірності прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Згідно звіту № 135/17 з визначення вартості збитку, завданого власнику транспортного засобу від 10 липня 2012 року ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит», з якою ТДВ «Експрес Страхування» 06.06.2012р. було укладено договір на проведення автоварозначого дослідження, вартість збитку, завданого власнику автомобіля Кіа Сеrаtо, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження в ДТП складає 75 971,82 грн. (т. 1, а.с. 74-97).

Відповідно до висновку спеціаліста № 337/д автоварозначого дослідження від 26.07.2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Кіа Сеrаtо, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу дорівнює 92 717,82 грн. з ПДВ (т. 1, а.с. 18-46).

За проведення вказаного автоварозначого дослідження позивачем сплачено 600 грн., що вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру від 04.07.2012р. (т. 1, а.с. 39, 40).

Для усунення розбіжностей у визначенні розміру страхового відшкодування з урахуванням заперечень відповідача та наявності двох висновків щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, при новому розгляді справи ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.07.2014р. було призначено судову автотоварознавчу експертизу на підставі матеріалів справи, оскільки автомобіль Кіа Сеrаtо, реєстраційний номер НОМЕР_1, відновлено (т. 2, а.с. 91).

За висновком експертного дослідження автотовароведа по визначенню відновлювального ремонту, спричиненого власнику КТЗ, ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» № 346 від 16.09.2014р., вартість відновлювального ремонту, спричиненого власнику автомобіля Кіа Сеrаtо, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженням у ДТП, становить 118 942,80 грн. (т. 2, а.с. 93-100).

За проведення вказаної судової експертизи позивачем сплачено 1 200 грн., що підтверджено фіскальним чеком від 26.08.2014р. (т. 2, а.с. 92-а).

Як пояснив представник позивача, автомобіль Кіа Сеrаtо, реєстраційний номер НОМЕР_1, було відремонтовано, згідно наданих копій квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 від 21.09.2014р., акту здачі-прийняття робіт від 21.09.2014р., накладної № 06789 від 10.09.2014р. позивачем сплачено за запчастини та ремонтні роботи автомобіля 95 674 грн.

Як зазначалося вище, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків, яких зазнав страхувальник.

Позивач просила суд стягнути з ТДВ "Експрес Страхування" на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 92 717,82 грн., яка виплачується без врахування франшизи, яка складає 1% від страхової суми (тобто 1 960 грн.). Таким чином, сума страхового відшкодування становить 90 757,82 грн. (92 717,82 грн. - 1 960 грн.). Вказаний розмір страхового відшкодування менше, ніж розмір реальних збитків, яких зазнав страхувальник.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, в межах заявлених позивачем вимог з ТДВ "Експрес Страхування" на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню суму страхового відшкодування в розмірі 90 757,82 грн.

Як вбачається з договору страхування від 28.03.2011 року, за своєю юридичною природою вказаний правочин є договором на користь третьої особи, і згідно заяви на страхування транспортного засобу та частини «А» договору страхування вигодонабувачем по страхуванню КАСКО є ПАТ «МетаБанк».

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України "Про страхування").

Відповідно до наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК, статтю 3 Закону України "Про страхування", і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ «МетаБанк» відмовився від пред'явлення позову до страховика, що підтвердив як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. Представник 3 особи (ПАТ «МетаБанк») також зазначив, що не заперечує проти виплати страхового відшкодування за пошкодження автомобіля КІА СЕRАТО, реєстраційний номер НОМЕР_1, за укладеним договором страхування позивачу, отже, ОСОБА_3 є належним позивачем по справі.

Стосовно наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування з урахуванням часу повідомлення страховика про страховий випадок колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалося вище, відповідно до листа ТДВ «Експрес Страхування» вих. № 1244/1 від 25.04.2012 року на ім'я позивача причиною відмови ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування згідно п. 4.2.8 Договору страхування стало використання страхувальником шин, що за своїми характеристиками не відповідають сезону експлуатації автомобіля. Тобто, несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку не було причиною відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, з доводами представника відповідача щодо такого несвоєчасного повідомлення страховика погодитися не можна з наступних підстав.

13.01.2012р. за вих. 3.11.3588 директором ТДВ «Експрес Страхування» було направлено запит директору ТОВ «Юніверсал Асістанс», у якому зазначено, що згідно договору про співпрацю між ТОВ «Юніверсал Асістанс» та ТДВ «Експрес Страхування» диспетчерський центр забезпечує технічну підтримку та допомогу страхувальникам ТДВ «Експрес Страхування» у разі настання страхового випадку за договорами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного). Одночасно просив письмово повідомити чи реєструвала страховий випадок, що трапився 23.12.2011р., автомобіль КІА, д.н.р. НОМЕР_1, застрахований за договором страхування № 202.11.2058195 від 28.03.2011р. страхувальник ОСОБА_3 (т. 067-614-19-53) (т. 1, а.с. 136).

Як вбачається з відповіді на вищевказаний лист директора ТОВ «Юніверсал Асістанс» на ім'я директора ТДВ «Експрес Страхування» вх. № 53 від 19.01.2012р., 24.12.2011р. о 11.31 з номеру , було зареєстровано звернення з первинним повідомленням про настання пригоди, що має ознаки страхової, а саме, пошкодження автомобіля КІА, д.н.р. НОМЕР_1, страхувальника ОСОБА_3 внаслідок ДТП, що трапилася 23.12.2011р. (т. 1, а.с. 137).

Отже, позивач повідомила представнику страхової компанії про настання страхового випадку наступного дня після ДТП - 24.12.2011р. о 11.31 год.

Відповідно до п. 9.2.9, п.п. 11.1, 11.1.2 договору страхування при настанні події, що може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник зобов'язаний негайно як тільки страхувальнику (вигодонабувачу) або особі, допущеній до керування застрахованим ТЗ, стало відомо про настання події, повідомити про це страховика за тел. спеціалізованої служби 0-800-503-317 (цілодобово).

За п. 11.1.4 при настанні події, що може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів, враховуючи той день, коли йому стало відомо або могло стати відомим про подію, яка має ознаки страхового випадку, письмово або іншим документальним способом (факсом, телеграмою тощо) сповістити про факт настання події, що має ознаки як страхового випадку, страховика або його уповноваженого представника.

У п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дано роз'яснення, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Колегія суддів дійшла висновку, що через відсутність повідомлення безпосередньо 23 грудня 2011 року з місця ДТП, коли стався страховий випадок, відповідач не був позбавлений можливості з'ясувати чи являється ця подія страховим випадком, страховик був повідомлений про страховий випадок наступного дня - 24.12.2011р. о 11.31 год. Крім того, обставини ДТП були досліджені спеціалістами з ДТП (слідчим, експертами) та зафіксовані в процесуальних документах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо безпідставної відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Далі, обґрунтовуючи вимоги про стягнення пені за кожен день прострочення по невиплаті страхового відшкодування за договором страхування від 28.03.2011 року, розмір якої згідно наданого розрахунку становить 214 177,81 грн., позивач посилалася на п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надати послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Проте, за ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 9.4.6 договору страхування передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику/вигодонабувачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення, за кожен день прострочення.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені згідно п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не має. Вимоги про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення, за кожен день прострочення, як передбачено умовами договору страхування, позивач не заявляла, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Також, за умовами п. 3.6.2 договору страхування страховик відшкодовує додаткові витрати на евакуацію та репатріацію ТЗ при настанні страхового випадку на відстань до 50 км., а також витрати на завантаження та розвантаження автомобіля на/з евакуатора.

За послуги евакуатора на транспортування автомобілю з м. Мелітополь до м. Запоріжжя 28.12.2011р. позивачем було витрачено 1 250 грн. (т. 1, а.с. 41), а з м. Запоріжжя до м. Мелітополь 24.05.2012р. - 1 300 грн. (т. 1, а.с. 44).

Проте, відстань з м. Мелітополь до м. Запоріжжя становить більш ніж 100 км, а за умовами договору страхування страховик відшкодовує витрати на евакуацію ТЗ на відстань до 50 км., таким чином, позовні вимоги в частині стягнення витрат за послуги евакуатора для транспортування автомобілю задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання юридичних послуг від 01.05.2012 року та додатку № 01 до зазначеного договору, позивачем адвокату Єрьоменко О.М. було сплачено частину гонорару у розмірі 3 000 грн. при складанні вказаної угоди (т. 1, а.с. 48, 49). Розрахунку витрат ні позивачем, ні його представником ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

З урахуванням викладеного вище, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн. задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України апеляційний суд вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та ухвалення нового рішення в справі про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТДВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_3 суми страхового відшкодування в розмірі 90 757,82 грн., а також витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 600 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити з вищенаведених мотивів.

Також, у відповідності до вимог ч.ч. 1, 3, 5 ст. 88 ЦПК України з ТДВ «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені витрати, пов'язані із проведенням судової автотоварознавчої експертизи, у розмірі 1200 грн. (а.с. 92-а) та з відповідача підлягають стягненню в дохід держави витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 1 361,37 грн. (907,58 грн. + 453,79 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 90 757 (дев'яносто тисяч сімсот п'ятдесят сім) грн. 82 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 600 (шістсот) грн., витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» в дохід держави судовий збір в сумі 1 361 (одна тисяча триста шістдесят одна) грн. 37 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: