АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5354/15 Справа № 180/596/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційними скаргами прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів, в обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 21 грудня 2010 року СВ Марганецького МВ УМВС України у Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа відносно неї по факту умисного вбивства за ст. 115 ч.1 КК України. Пізніше її дії було перекваліфіковано на п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

22 грудня 2010 року її було затримано, 24 грудня 2010 року обрано запобіжний захід - тримання під вартою. 03 лютого 2011 року запобіжний захід було продовжено до 21 березня 2011 року. 21 березня 2011 року кримінальну справу відносно неї було направлено для розгляду до Марганецького міського суду, вироком якого від 03 червня 2013 року було засуджено до 12 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року кримінальну справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено до 20 грудня 2013 року. 06 грудня 2013 року їй вручено повідомлення про підозру у скоєнні злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України. 13 грудня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська строк тримання під вартою їй продовжено до 17 лютого 2014 року. 17 лютого 2014 року Марганецьким міським судом змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. 27 лютого 2014 року постановою прокуратури м. Марганець кримінальне провадження щодо неї закрите у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПУ України.

Вона незаконно утримувалася під вартою з 22.12.2010 року по 17.02.2014 року.

Внаслідок цього їй нанесено матеріальну шкоду, втрачений заробіток за час знаходження під вартою, який, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, склав 41583 грн. До арешту вона офіційно ніде не працювала.

Також їй заподіяно і моральну шкоду, бо вона була позбавлена конституційного права на свободу і особисту недоторканість, погіршилися її нормальні життєві зв'язки, її вона оцінює в 1000000 грн.

Просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з казначейського рахунку на користь неї, ОСОБА_2, в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, заподіяну матеріальну шкоду - втрачений заробіток у розмірі 41583 грн., моральну шкоду у розмірі 1000000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПННОМЕР_1), суму грошової компенсації матеріальної шкоди у розмірі - 41583 (сорока однієї тисячі п'ятисот восьмидесяти трьох) гривень, та моральної шкоди у розмірі - 500 000 (п'ятиста тисяч) гривень, а всього стягнути 541583 (п'ятсот сорок одну тисячу п'ятсот вісімдесят три) гривні.

Судовий збір віднесено за рахунок держави.

У апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державна казначейської служби України просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки, вважають, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 грудня 2010 року СВ Марганецького МВ УМВС України у Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_2 по факту умисного вбивства за ст. 115 ч.1 КК України. Пізніше дії було перекваліфіковано на п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

22 грудня 2010 року позивачку ОСОБА_2 було затримано і 24 грудня 2010 року на підставі постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області їй обрано запобіжний захід - тримання під вартою.

Постановою Марганецького міського суду від 03 лютого 2011 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено до 21 березня 2011 року.

Вироком Марганецького міського суду від 03 червня 2013 року ОСОБА_2 було засуджено до 12 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2013 року вирок суду скасовано, кримінальну справу повернуто прокурору для проведення додаткового досудового слідства. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено до 20 грудня 2013 року.

06 грудня 2013 року СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 вручено повідомлення про підозру у скоєнні злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2013 року строк тримання під вартою ОСОБА_2 продовжено до 17 лютого 2014 року.

Ухвалою Марганецького міського суду від 17 лютого 2014 року ОСОБА_2 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

27 лютого 2014 року постановою прокуратури м. Марганець кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрите у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПК України. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасовано.

Позивачка ОСОБА_2 має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої за час перебування під вартою.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду;1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину ; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Статтею Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються) : 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3)штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частинами 1, 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Доводи апеляційної скарги, про те, що позивачем порушено порядок встановлений для вирішення питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та Положенням про застосування Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, вказаними Законом та Порядком визначено саме право особи, а не встановлено конкретний обов»язок, звернутися за вирішенням вказаного питання у встановленому порядку. Тому, колегія суддів вважає, що зверненням позивача за захистом свого порушеного права саме у судовому порядку не порушено загальний порядок для його вирішення.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2015 року визначено у розмірі - 1 218 грн.

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», до стягнення підлягає сума заробітку, який позивач втратив внаслідок незаконних дій органів досудового слідства за період перебування під вартою, тобто з 22 грудня 2010 року та до постановлення ухвали від 17 лютого 2014 року, якою змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, що становить 37 місяців і 26 днів та із розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про державний бюджет на певний рік, станом на час розгляду справи, - (1218 грн. х 37 місяців + 1218 грн.:30 днів х 26 днів) = 46121 грн. 60 коп.

Проте, позивачем в позові вказано, що сума втраченого заробітку становить 41583 грн.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, колегія суддів вважає, що суд вірно стягнув суму коштів, яка вказана позивачем - 41583 грн., не виходячи за межі позовних вимог.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За роз'ясненнями які містяться в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Враховуючи час перебування позивачки під вартою з 22 грудня 2010 року по 17 лютого 2014 року, розмір відшкодування на її користь моральної шкоди не може бути меншим ніж 46121 грн. 60 коп..

При цьому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнала позивачка у справі у зв'язку із затриманням, пред'явленням обвинувачення у скоєнні злочинів щодо яких вину не доведено, тривалої ізоляції від суспільства у зв'язку із знаходженням під вартою та перебуванням під слідством і судом, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв'язків і стосунків з іншими людьми й інші негативні впливи внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченої та перебуванням під вартою, як пов'язані із необхідністю докласти значних додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров'я, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір моральної шкоди на користь позивача слід визначити у розмірі 500 000 грн.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а саме, що розмір матеріальної шкоди (втрачений заробіток) становить 41583 грн., моральна шкода - 500 000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез