Провадження № 22-ц/783/2942/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2014 року до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на її ж утримання, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18.11.2014 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_5, трирічного віку.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що судом не враховано той факт, що згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 24.12.2014 року прожитковий мінімум на 2015 рік на одну особу становить 1176 грн. покликається на те, що він не має змоги надавати позивачу матеріальну допомогу, оскільки сам залишається без засобів для проживання.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають разом з матір"ю, позивачем по справі, яка на даний час не працює та не має можливості працювати, оскільки доглядає за малолітніми дітьми.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 17 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184) СК України і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований має регулярний дохід.

Розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, на думку колегії апеляційного суду, є достатнім для забезпечення необхідних потреб дітей.

Рішення в цій частині апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом встановлено, що наймолодша дитина ОСОБА_5, якій на даний час ще не виповнилось два роки, проживає з матір'ю ОСОБА_3. Відтак, у матері дитини є право перебувати на утриманні чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 суд вірно врахував положення вищезазначеної статті та прийшов до правильного висновку, що позивач перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку не може працювати, а тому також потребує допомоги на утримання, а відповідач спроможний таку надавати враховуючи, що має постійне місце праці та отримує щомісяця заробітну плату, оскільки не довів належними та допустимими доказами що він не спроможний надавати матеріальну допомогу в розмірі визначеного судом.

При визначенні розміру аліментів та виходячи з засад розумності та справедливості судом вірно було враховано матеріальне становище платника аліментів та відсутність на його утриманні інших дітей, а також непрацездатних батьків.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: