АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3762/15 Справа № 199/155/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, де треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, Управління Держкомзему України в м. Дніпропетровську, ДП Центр державного земельного кадастру в особі Дніпропетровської філії про розірвання договорів купівлі-продажу, стягненні збитків та відшкодування моральної шкоди у звязку з нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2014 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради, Управління Держкомзему України в м. Дніпропетровську, ДП Центр державного земельного кадастру в особі Дніпропетровської філії про розірвання договорів купівлі-продажу, стягненні збитків та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заяви посилались на те, що за ч. 1 ст. 524 ЦК Україні зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, а передбачену ч. 2 ст. 324 ЦК країни норму, яка надає сторонам право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, слід розуміти лише як надання сторонам зобов'язання права визначати його грошовий еквівалент в іноземній валюті, а не як дозвіл у всіх без винятку випадках здійснювати розрахунки (платежі) в іноземній валюті. Відтак, на переконання відповідача ОСОБА_2, позивачі суттєво і безпідставно завищили суму збитків (матеріальної шкоди) тому, що передані в гривні суми, еквівалентні сумам в доларах США згідно договору, дорівнювали 3 828 706,47 грн. по курсу НБУ на день платежу. Однак, з ОСОБА_5 стягується 5 142 842,00 грн. Враховуючи, що ОСОБА_5 є подружжям, ? різниці (в розмірі 1 314 135,53 грн.), стає і боргом ОСОБА_2, та на переконання останньої ці обставини є істотними, оскільки вони існували на день розгляду справи, але не були відомі ОСОБА_2, оскільки остання не приймала участі в розрахунках та не могла знати наслідків укладання та розірвання цієї домовленості.

Про ці обставини ОСОБА_2 стало відомо в момент отримання від ВДВС постанови про поновлення виконавчого провадження від 13 грудня 2013 року, в якій зазначено, що ухвалою ВССУ від 07 листопада 2013 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2013 року, залишено без змін. Постанова про поновлення виконавчого провадження від 13 грудня 2013 року була направлена 16 грудня 2013 року за № 23-14/25918 та отримана, 21 грудня 2013 року, відтак, ці нововиявлені обставини стали відомі 21 грудня 2013 року у 15 год 43 мін. 15 сек. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. порушує : право власності ОСОБА_2 на гроші, є втручанням в права власника без надання можливості захисту порушених прав у суді.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2014 року встановлені наступи обставини: ОСОБА_5, прийнявши виконання зобов'язання, як кредитор, на вимогу боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_3 CO. видав останнім розписку про одержання виконання за договором позики від 19 листопада 2008 pоку, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за №3796.

Судом встановлено, що це фактично було зроблено ОСОБА_5 в розписці від 20 листопада 2008 року про отримання від ОСОБА_3 496 676 дол. США, що згідно апеляційний скарзі ОСОБА_4 дорівнює 2 912 688 грн.

Це спростовує обставини, встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2013 року тому, що одна і таж сама розписка не може бути доказом на підтвердження виконання зобовязань за двома різними правочинами, що також є ново виявленими обставинами. Датою встановлення цих обставин є 30 квітня 2014 року, оскільки в судовому засіданні 24 квітня 2014 року була проголошена тільки вступна та резолютивна частини ухвали, а повний текст був складений 29 квітня 2014 року та отриманий 30 квітня 2014 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 19 листопад 2008 року державні акти на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер №:01:571:0037) на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були зареєстровані за номерами державної реєстрації 52 та 51 відповідно в рівних частинах, про що державним реєстратором (код реєстратора 104) у 2009 р. в розділі 1 «записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб» внесено запис.

Це означає, що в книзі записів реєстрації державних актів зроблені відповідні записи. Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користуванню землею, договорів оренди землі - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Внесений запис у Державному реєстрі земель є підставою виникнення права власності згідно ст. 202 ЗК України. Наявність факту державної реєстрації земельної ділянки №:01:571:0037 та виникнення на неї права власності у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були приховані позивачами.

Ця нововиявлена обставина є істотною та стала відома ОСОБА_2 19.05.2014 р. з листа ДРФ ДП Центр ДЗК № 14/9918-11.

На вимогу суду Управлінням Держкомзема у Дніпропетровській області було надано відповідь про відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку №:01:571:0039, але судом не звернуто увагу на ту обставину, що земельна ділянка, яка була предметом купівлі-продажу, має інший кадастровий номер, а саме №:01:571:0037. В листі ДРФ ДП Центр ДЗК на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначено, що архівні примірники та дані в базі АС ДЗК м. Дніпропетровська скасовані ДРФ ДП Центр ДЗК. Також з цього листа вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3І мають на руках перші примірники державних актів на цю земельну ділянку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практиктику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю так і частково, оскільки визначений ст.. 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним.

Відтак на час судового розгляду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були власниками земельної ділянки №39, кадастровий №:01:571:0037. Відсутність даних в базі АС ДЗК не є спором про право та вирішується в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується договору купівлі-продажу земельної ділянки, то своє волевиявлення на укладання договору сторона правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складанням та скріпленням підписом письмового документу, що підтверджується практикою ВСУ (постанова від 18 грудня 2013 року ): відповідно до ст. 214 ЦК відмова від двостороннього правочину може відбуватись лише за взаємною згодою сторін. Одностороння незгода сторони з реєстрацією підписаного нею договору не може визнаватись обставиною для визнання його недійсним (постанова ВСУ від 11.02.2004 р. №21г449а13)

08 листопада 2008 pоку ОСОБА_3 CO. та ОСОБА_3 у клали домовленість, за якої зобов'язались купити у ОСОБА_5 дві земельні ділянки та незавершений будівництвом будинок за 800 000 дол. США.

З 08 листопада 2008 року по 20 листопада 2008 року передали ОСОБА_5 643 676 дол. США. Однак, ОСОБА_3 та .ОСОБА_3 CO. в односторонньому порядку розірвали цю домовленість та зазначили, що договір купівлі продажу земельної ділянки, кадастровий №:01:571:0039, є недійсним. Таким чином. після укладання договору купівлі-продажу та дарування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовились від виконашія своїх зобов'язань з підстав фінансової неспроможності, що не вважається «випадком» у розумінні ст. 617 ЦК.

Фінансова неспроможність позивачів це нововиявлена істотна обставина, яка стала відома ОСОБА_2 19 травня 2014 р. ОСОБА_7, в момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий №:01:571:0037, та з набуттям права власності на неї у ОСОБА_4 і ОСОБА_3 для ОСОБА_5 настали обставини, які унеможливили його відмову від цього Договору та стали підставою для припинення його зобов'язань за домовленістю від 08 листопада 2008 року.

Приписами ст. 607 ЦК встановлено, що зобов'язання припиняються неможливістю їх виконання в зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

ЦК імперативно визначає особу, яка має право укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, та підстави цього - документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Том)у приписи законодавства не надавали ОСОБА_5 будь-якої можливості укласти договір і щодо об'єкта нерухомого майна - незавершеного будівництвом будинку - після укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оскільки йдеться про вимоги кодексу обов'язкові для сторін незалежно від того чи буде з цього приводу досягнута згода чи ні, зобов'язання сторін знаходяться поза межами договору. Це повністю відповідає ст. 526 ЦК, згідно з якою зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки власникам земельних ділянок належать права згідно ст. 331 ч. 3 ЦК, відтак лише вони могли здійснити реєстрацію прав власності на нерухоме майно - незавершений будівництвом будинок. Таким чином, на переконання відповідача ОСОБА_2, відсутні підстави для розірвання договору передбачені ст. 651 ЦК та як наслідок для застосування правових наслідків згідно ст.ст. 611,678 ЦК України.

На переконання відповідача ОСОБА_2, її майнові права є порушеними.

Її право власності на земельну ділянку, передану по договору дарування, кадастровий №:01:571:0038, припинилось, майнові права, зокрема право на забудову цієї земельної ділянки припинилось, право власності на частку будівельних матеріалів, які на ній знаходились припинилось, право власності на частку будівельних матеріалів, які знаходились на земельній ділянці кадастровий №:01:571:0037 теж припинилось, жодних грошей від нових власників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 не отримувала, навпаки, внаслідок їх односторонньої відмови (26.12.2008 року) від домовленості з ОСОБА_5 від 08.11.2008 р. для ОСОБА_2 настали негативні наслідки у вигляді безоплатної передачі належного їй майна та майнових прав.

У звязку такими нововиявленими обставинами, які є істотними для справи, що не були і не могли бути відомі на час розгляду справи ОСОБА_2 просила скасувати рішення Амурі-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013 р. по справі 2-5220/11 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 5 142 842 грн., в частині розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки №39, розташованої на території АНД району м. Дніпропетровська, вул. Широка, в районі буд. 225, кадастровий номер №:01:571:0037, посвідчений 19.11.2008 р. приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 3789, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користі, позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 1 700,00 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою судового збору та 120 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року заява ОСОБА_2 про перегляд рішення у звязку з ново виявленими обставинами, залишена без задоволення.

З даною ухвалою не погодилася ОСОБА_2 та звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу. Як на підстави апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала є незаконною, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду - залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обґрунтовано посилався на те, що наведені заявником у своїй заяві підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами не є такими, що відповідають вимогам ст. 361 ЦПК України. Фактично відповідач ОСОБА_2 в своїй заяві надала нові докази, які не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами, та не надала нововиявлені обставини, що спростовують факти, встановлені судом на час розгляду справи та можуть вплинути на юридичну оцінку обставин рішення суду, що переглядається.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України).

У п. 3 та п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснено, що нововиявлені обставини - це ридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України). Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 361 ЦПК нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

З матеріалів справи, вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції, під час апеляційного та касаційного перегляду рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2013 року, мотивувальної частини рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2013 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2013 року вбачається, що судами було досліджено всі докази, які надавалися сторонами, визначено правовідносини, які виникли між сторонами та норми закону, які підлягали застосуванню та надано належну правову оцінку правовідносинам.

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення у звязку з нововиявленими обставинами надано належну правову оцінку кожному доводу, на який посилалась ОСОБА_2 як на підставу скасування рішення у звязку з нововиявленими обставинами.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції дотримано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і у їх сукупності.

Отже, обставини, на які посилається заявник в своїй заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, при вищевикладеному, не можна визнати нововиявленими та істотними для справи, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Довід апеляційної скарги апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали суду про відмову в задоволені заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, безпідставний, оскільки вказані доводи не свідчать про незаконність ухвали суду, оскільки суд розглянув заяву про перегляд рішення суду у відповідності до вимог ст. 361 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, а зазначені заявником в заяві обставини про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, не є такими обставинами в розумінні ст. 361 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315. 361 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_10