Справа № 219/6532/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2015 року м. Артемівськ

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Шевченко Л.В., при секретарі судового засідання Брагіній М.В.,

за участі позивача: ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 (на підставі договору від 25.06.2015 року, ордеру), представника відповідача ОСОБА_3 (на підставі довіреності від 12.08.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівськ Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4

про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. В позові ОСОБА_1 зазначає, що 20 липня 1998 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 486 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1. Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Останнім часом сторони проживають окремо один від одного внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини, спільне життя і ведення господарства припинені. Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст.110,112 СК України.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог, на підставах викладених у позові. Просили розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Заперечували проти надання строку на примирення та задоволення клопотання відповідача. Позивач в судовому засіданні також пояснив, що він вже два роки не живуть разом з відповідачем, в них немає ніяких спільних інтересів, вони не ведуть спільне господарство, на даний час між ними не існує спорів щодо спільного майна, оскільки дружина з донькою проживають у квартирі, яку вони разом придбали, зробили ремонт, а за адресою, вказаній в позовній заяві АДРЕСА_1 вона тільки зареєстрована. Він спілкується тільки з донькою, якій вже 16 років, надає кошти на її утримання та виховання, допомагає доньці. Між ним та відповідачем наразі немає суперечок щодо місця проживання дитини, яка проживає разом з матір'ю (відповідачем). Також позивач заявив, про яке примирення може йти мова, якщо вони вже 2 роки не спілкуються з дружиною, сімейні відносини зруйновані.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилась, телефонограмою повідомила про те, щоб розгляд справи проводили без її участі та за участю її представника ОСОБА_3 Заперечувала проти розірвання шлюбу.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засідання передав клопотання відповідача про надання строку в 1 місяць на примирення та пояснив, що саме такий строк, на думку відповідача, є необхідним для можливого примирення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено, що 20 липня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 486 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (арк. с. 5). Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. с. 11).

Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства разом не ведуть. Позивач зазначив, що подальше сумісне життя і збереження сім?ї неможливе та є таким, що суперечить його інтересам. Як вказував позивач у судовому засіданні вони з дружиною два роки не живуть разом, не ведуть спільного господарства і їх сімейні стосунки як чоловіка та дружини не пов'язують.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 106 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Відповідачем жодним чином не спростовано заяву позивача про припинення подружніх відносин, щодо припинення ведення спільного господарства, не надано обґрунтування щодо можливого збереження шлюбу.

Оскільки відповідач не навів обставин, які б свідчили про те, що збереження шлюбу є можливим, не надала належних доказів що вона непрацездатна та потребує матеріальної допомоги, і це є умовою для їх спільного існування, інших обставин у взаєминах подружжя, а суд не може примушувати дружину і чоловіка проживати разом, суд вважає, що визначення строку для примирення суперечитиме інтересам позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, тривалий час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, враховуючи, що суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача.

Керуючись ст.ст.21, 24, 104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4, переданого до суду через представника ОСОБА_3, про надання строку для примирення - відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 20 листопада 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований у відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що 20.11.1998 року складений актовий запис № 486.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті 13.08.2015 року, вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 13.08.2015 року. Повне рішення виготовлено 14.08.2015 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайнний суд Донецької області в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Шевченко