22-ц/775/715/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„02 " липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Зайцевої С.А.

Суддів: Пономарьової О.М. , Попової С.А.

При секретарі:Костенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області Катан Ірини Михайлівни на рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради Донецької області ,виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, третя особа : Житлово-комунальне підприємство по ремонту й експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя про визнання права користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів , обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона разом із своєю родиною: матір*ю ОСОБА_4, батьком ОСОБА_5 та братом ОСОБА_6 з 1986 року мешкає в квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира є державною власністю і була надана її матері на підставі ордеру № 020871 від 18 червня 1986 року. ІНФОРМАЦІЯ_10 помер батько позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_7 померла її мати, а ІНФОРМАЦІЯ_8 помер брат позивачки. У 2000 році вона знялась з реєстрації із адреси спірної квартири у зв*язку із реєстрацією шлюбу та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 . Після смерті матері, брат ОСОБА_6 почав пиячити та позивачка була вимушена для надання допомоги брату з січня 2011 року проживати разом із ним у спірній квартирі по день його смерті. Вела господарство, сплачувала по мірі своїх сил комунальні послуги, тобто повністю дбала про помешкання. Позивачка мала намір зареєструватися у спірній квартирі, в зв*язку з чим, знялась з реєстрації за попереднім місцем її проживання, однак через те, що її брат постійно знаходився у стані алкогольного сп*яніння, зареєструватися їй не вдалось, бо в паспортний стіл необхідно було з*явитися їм обом. Іншого житла в неї немає, оскільки за останнім місцем її реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 проживає її син із родиною і він є власником цього житла. Вважала,що має право користування спірною квартирою,оскільки є членом сім*ї своїх померлих батьків та брата,більше чотирнадцяти років була зареєстрована у спірній квартирі та з 2011 року проживала та продовжує проживати в квартирі. Просила визнати за нею, як за членом сім'ї наймача,право користування квартирою АДРЕСА_1 з постановкою на реєстраційний облік.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено : визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 ,вирішено питання щодо стягнення суми судового збору .

В апеляційній скарзі представник виконавчого комітету Маріупольської міської ради ,що діє за довіреністю Катан І.М. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове,яким відмовити у задоволенні позову з тих підстав ,що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи , висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів зазначають,що суд першої інстанції не звернув уваги ,що після смерті наймача спірної квартири ОСОБА_4 лицевий рахунок не був переоформлений на брата позивачки ОСОБА_6 На теперішній час у спірній квартирі ніхто не зареєстрований.Позивачка не є ані наймачем ,ані особою, яка зареєстрована у спірній квартирі.Вибувши в 2001 році зі спірної квартири на постійне проживання до місця проживання свого чоловіка, позивачка втратила право користування спірним житлом . На теперішній час ОСОБА_3 знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_3, де також мешкає їхня донька. Сама позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2. З моменту зняття з реєстрації з 2001 року позивачкою був втрачено зв*язок зі спірною квартирою. Доказів ведення спільного господарства як із наймачем спірної квартири, так і з братом ОСОБА_6 позивачкою не надано. Факт проживання та право користування спірною квартирою позивачкою не доведено. Судом першої інстанції не надано належної оцінки договору про реструктуризацію заборгованості по сплаті комунальних послуг від 31.11.2014 року. Не надано оцінки акту ЖКП від 15.01.2015 року про проживання позивачки у спірній квартирі, який складено із слів сусідів без зазначення прізвищ та їх підпису. Не надано правової оцінки листу ЖКП від 22.11.2015 № 1692 на заяву позивачки від 19.11.2014 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник виконавчого комітету Маріупольської міської ради,що діє за довіреністю Шавров М.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9просили апеляційну скаргу відхилити ,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Маріупольської міської ради, ЖКП по ремонту й експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя у судове засідання апеляційного суду не з*явилися,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а. с. 48-52 ).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог .

При розгляді справи,суд першої інстанції виходив з того,що позивачка ОСОБА_3 04 листопада 2001 року знята з реєстрації з адреси спірної квартири АДРЕСА_1 та 11 грудня 2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Після смерті своєї матері ,наймача спірної квартири , ОСОБА_4,померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, позивачка мала намір зареєструватися у спірній квартирі та переоформити на своє ім*я особовий рахунок , про що свідчить її заява від 19.11.2014 року директору ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя.

Відповідно до відповіді директора ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя від 22.11.2014 року, адресованої позивачці вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є державною, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_4, яка 13 грудня 2010 року знята з реєстрації у зв*язку зі смертю. Станом на 22 листопада 2014 року за даною адресою має реєстрацію ОСОБА_6 Для оформлення реєстрації та переоформлення особового рахунку необхідна письмова згода ОСОБА_6,однак через заборгованість по квартирній платі у розмірі 5392,94 грн., питання про переоформлення особового рахунку та реєстрації ОСОБА_3 буде розглянуто лише при погашенні заборгованості.

31 листопада 2011 року позивачкою ОСОБА_3 був укладений із ЖКП типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, що утворилася станом на 01 грудня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції посилався на ст.ст.61,64,65,145 ЖК України та виходив з того,що позивачка мала намір зареєструватися у спірній квартирі ,оскільки вона є членом родини, постійно проживає в спірній квартирі,іншого житла не має,сплачує комунальні послуги,а тому остання має право на користування даним житлом.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції,оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи виходячи з наступного .

Відповідно до ст.3 ЦПК України , кожна особа має право в порядку,встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачка зверталася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права користування спірною квартирою з постановкою на реєстраційний облік зазначаючи,що має право на користування спірною квартирою,оскільки є членом сім*ї своїх померлих батьків та брата,більше чотирнадцяти років була зареєстрована у спірній квартирі та з січня 2011 року проживала та продовжує проживати в квартирі.

З матеріалів справи вбачається,що після заселання до спірної квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 020871 від 18 червня 1986 року ,який був виданий матері позивачки ОСОБА_4 та членам її сім*ї : чоловік ОСОБА_5, донька ОСОБА_10, син ОСОБА_6 ,відповідно до діючого на той час законодавства, була здійснена реєстрація проживання сім*ї.

21 січня 1992 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_11,який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.7,8).

18 березня 2000 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_7 (а.с.9).

Згідно договору дарування від 23 листопада 2001 року ОСОБА_11 подарував ОСОБА_13 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 ,в особі представника ОСОБА_3 (зміна прізвища з « ОСОБА_3» на « ОСОБА_3» за свідоцтвом про одруження від 18 березня 2000 року ,актовий запис 88 ) двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

З 04 грудня 2001 року позивачка знята з реєстрації спірної квартири та з 11 грудня 2001 року зареєструвалася за адресою АДРЕСА_2 (а.с.4).

Батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , мати позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7,брат позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

19 листопада 2014 року позивачка звернулася з вимогою до балансоутримувача із заявою про її реєстрацію у спірній квартирі та відкриття на її ім*я особового рахунку та укладення з нею договору найму ,однак їй відмовили.

Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення .

Згідно ч.2.ст.65 ЖК України особи,що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням ,якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї,які проживають з ним,не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати , чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема : чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї , що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням . При цьому, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 59 ЦПК України ,обставини,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апеляційним судом встановлено, що з моменту вселення у спірну квартиру в 1986 році як член сім*ї наймача ОСОБА_4 позивачка набула права користування даним жилим приміщенням. Вибувши у грудні 2001 року із спірної квартири на постійне проживання за адресою АДРЕСА_2 ,позивачка втратила право користування спірним житлом, відповідно до ч.2.ст.107 ЖК України ,де і набула право користування житлом .

Зберігаючи право на постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_2 позивачка за час життя наймача спірної квартири до житлово-експлуатаційних організацій з намірами оформити факт проживання у спірній квартирі не зверталася ,письмової згоди на це наймач не давав.

Спірне житлове приміщення є трьох кімнатною квартирою, відноситься до державного житлового фонду. Наймача квартири ОСОБА_4 знято з реєстрації 13 грудня 2010 року у зв*язку зі смертю останньої ,актовий запис № 1578 (а.с.17). Після смерті ОСОБА_4 особовий рахунок не був переоформлений .

Відповідно вимог діючого законодавства право вимагати зміни договору найму у разі смерті наймача має будь-хто з членів сім*ї наймача,які залишаються проживати у приміщенні.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того,що позивачка вселилася у спірну квартиру як член сім*ї наймача,та залишалася проживати у приміщенні.

Як вбачається з матеріалів справи для оформлення реєстрації позивачки у спірній квартирі та переоформленні особового рахунку брат позивачки ОСОБА_6 згоди не надавав.

При розгляді справи суд першої інстанції не врахував положення житлового законодавства та визнав за ОСОБА_3 право користування спірним приміщенням виходячи із наміру позивачки зареєструватися у спірній квартирі,постійного її проживання у спірній квартирі,а також сплати комунальних послуг.

При цьому суд не забезпечив перевірки того,що позивачка зберігала за собою проживання у квартирі АДРЕСА_2. Мала свою сім*ю , по теперішній час знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_3 де також проживає і їхня донька.

Зняття позивачки з реєстрації місця проживання з адреси АДРЕСА_2 у період з 20.11.2012 року по 29.11.2012 року не свідчить про постійне проживання в спірній квартирі .

Надані акти ЖКП від 15.01.2015 року та від 16.03.2015 року про проживання позивачки за адресою спірної квартири спростовуються дослідженими письмовими доказами (а.с.25,27). Проведення сплати суми боргу 1000 грн. за комунальні послуги за лютий 2013 року ,укладений 31.11.2014 року договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги,квитанції про витрати на поховання брата не підтверджують дотримання встановленого порядку вселення.

Враховуючи належність та допустимість доказів ,апеляційний суд вважає, що вимоги позивачки є необгрунтованими та правові підстави для задоволення позову відсутні.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та при вирішенні справи судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому ухвалене у справі рішення на підставі п.4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням зазначеного нового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції ,не передаючи справи на новий розгляд,змінює рішення або ухвалює нове,суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час подачі апеляційної скарги виконавчим комітетом Маріупольської міської ради було сплачено судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп.(а.с. 35). З огляду на прийняте рішення судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 121 грн. 80 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області.

Керуючись ст.ст. 307,309,316 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу представника виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області Катан Ірини Михайлівни - задовольнити .

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Маріупольської міської ради Донецької області ,виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, третя особа : Житлово-комунальне підприємство по ремонту й експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя про визнання права користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Судді: