Справа № 712/4384/15-ц
Провадження № 2/712/1613/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Євтушенка П.М.

при секретарі - Шевченко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу ОСОБА_1, представник ОСОБА_2 до УМВС України в Черкаській області про визнання інформації недостовірною та її спрстування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 15. 04. 2015 року звернувся до суду з позовом до МВС України в Черкаській області про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що в 2014 році він звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із питанням отримання дозволу на імміграцію в Україну. На момент звернення позивач перебував на території України на законних підставах, мав посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР №025223 з терміном дії до 27. 02. 2014 року, яка була продовжена до 27. 02. 2015 року.

24. 09. 2014 року управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області було надано позивачу Рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 28. 08. 2014 року, Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні від 28. 08. 2014 року та Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 24. 09. 2014 року. Як стало відомо позивачу, єдиною підставою для прийняття вище перелічених рішень Управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області став лист сектора Укрбюро Інтерполу УМВС України в Черкаській області за № ІР/39/14/271 від 17. 04. 2014 року, який містить інформацію про те, що позивач може бути потенційно небезпечною особою, схильною до скоєння злочинів сексуального характеру проти неповнолітніх.

Згідно свідоцтва про винесення вироку від 25. 02. 2013 року за № 34972, позивач вчинив злочин, зґвалтування першого ступеня 130.35 01 ВF, а не згвалтування неповнолітнього. Кримінальний закон в штаті Нью-Йорк передбачає, що згідно параграфу 130. 35 01 ВР людина вважається винною у згвалтуванні першого ступеня, коли він або вона вступає в статевий акт з іншою людиною шляхом насильницького примусу. Згвалтування неповнолітніх передбачено параграфом 130.35 02.

Вважає, що інформація яка оприлюднена в листі, що була поширена відповідачем, абсолютно не відповідає дійсності та спричинила тяжкі наслідки для нього, адже привела до прийняття оскаржуваних ним рішень управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області та необхідністю позивача вступити в довготривалий судовий процес по оскарженню вище перелічених рішень. Поширена відповідачем інформація ганьбить його честь, гідність та репутацію, не дає змоги жити на території України разом зі своєю сім'єю. Крім того, у звязку з поширенням даної інформації, позивач перебуває в постійному стресі, неправдива інформація

негативно впливає на сім'ю позивача, адже, в його сім'ї є неповнолітні діти, статус батька, як голови та власника сім'ї, похитнувся, довіри дітей до батька майже не залишилось. Враховуючи довготривалий термін знаходження в стресі (більше 6 місяців), нервування, зусилля на відновлення попереднього морального стану, виробничих стосунків у колективі та ділової репутації, а також необхідність займатись судовою тяганиною, відстоювати свої законні права, вважає що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив в сумі 10 000 грн.

Просив суд, визнати недостовірною інформацію відносно нього, поширену відповідачем в листі за №ІР/39/14/271 від 17. 04. 2014 року про те, що він схильний до скоєння злочину саме сексуального характеру щодо неповнолітніх, зобовязати спростувати інформацію, відносно нього викладену даному листі та стягнути з на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати за розгляд справи.

Позивач та його представник в ході розгляду справи позовні вимоги зменшили та просили визнати недостовірною інформацію відносно позивача поширену відповідачем у листі за № ІЗ/39/14/271 від 17. 04. 2014 року про те, що позивач схильний до злочину саме сексуального характеру відносно неповнолітніх, зобовязати спростувати дану інформацію у такий самий спосіб у який вона була поширена та стягнути судові витрати по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що оскаржувальна в листі від 31. 03. 2014 року позивачем інформація є службовою та була направлена до Управління ДМС в Черкаській області, крім того відомості про злочин відповідач отримав відповідно до запиту з обліку Геннерального секретаріату Інтерполу в США.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні, у 2014 році позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із питанням отримання дозволу на імміграцію в Україну. На момент звернення позивач перебував на території України на законних підставах, мав посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 025223 з терміном дії до 27. 02. 2014, яка була продовжена до 27. 02. 2015 року.

24. 09. 2014 року Управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області було надано позивачу Рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію до України від 28. 08. 2014 року, Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні від 28. 08. 2014 року та Рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства від 24. 09. 2014 року.

Позивач не погоджуючись з даними рішеннями звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії. Постановою суду від 23. 10. 2010 року вище перелічені рішення були скасовані. Ухвалою Київського апеляційного Адміністративного суду від 05. 02. 2015 року апеляційна скарга Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області була залишена без задоволення, а Постанова суду від 23. 10. 2014 року без змін.

З відомостей, зазначених в ОСОБА_3 Укрбюро Інтерполу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області «Щодо перевірки громадян за обліками Інтерполу (дозвіл на імміграцію)», вбачається, що відповідачем було повідомлено УДМС України в Черкаській області - позивач є схильним до скоєння злочину сексуального характеру проти неповнолітніх.

Дійсно, згідно офіційного перекладу, здійсненого Бюро перекладів з Державного підприємства «Черкаський державний центр науки, інновацій та інформатизації», в Свідоцтві про винесення вироку від 25 лютого 2013 року №34972, зазначено, що позивач скоїв злочин першого ступеня 130.35.01 BF. З даного листа «Щодо перевірки громадян за обліками Інтерполу», позивач відбув покарання у вигляді 8 років позбавлення волі саме за згвалтування першого ступеню тяжкості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 28.09.90 року "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян і організацій" … при розгляді цивільних справ, пов'язаних із захистом честі, гідності, суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, порочать вони честь, гідність, ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності. До відомостей, що ганьблять особу, слід відносини ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, що передбачено п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», передбачено, що заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Пунктом 15 вище зазначеної постанови, передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушення чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошення інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Теж саме зазначено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак якщо при цьому допускаються образа чи порушення інших захищених законом прав особи (розголошення без її згоди конфіденційної інформації, втручання в приватне життя тощо), то це може тягти за собою відшкодування моральної шкоди.

Проте, сукупність отриманих по справі доказів не може свідчити про те, що відомості, зазначені у листі ОСОБА_3 Укрбюро Інтерполу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області «Щодо перевірки громадян за обліками Інтерполу (дозвіл на імміграцію)» від 31. 03. 2014 року є такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, порушують законне право позивача на повагу до власної честі та гідності. Така перевірка передбачена діючим законодавством. Дані внесені в зазначені відомості компетентними органами США і відповідач є лиш користувачем зазначеної системи.

Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 є оціночним судженням та не можуть вважатись як відомості, що зачіпають його честь, гідність та ділову репутацію, а є лише суб'єктивною думкою та припущенням відповідача, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову відповідно до ст.88 ЦПК України суд відсутні підстави для покладання на відповідачів оплату понесених позивачів судових витрат по оплаті судового бору.

Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 61, 212, 213-215 ЦПК України, суд, 277, 297 ЦК України

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до УМВС України в Черкаській області про визнання інформації недостовірною та її спрстування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_4