Справа № 459/1939/13 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/1282/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивачки адвоката Богдан П.М., представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Вошик В.Б., представник ТзОВ «Магнусбудторг» Огорілко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_3 - Вошика Володимира Богдановича, ТзОВ «Магнусбудторг» та позивачки ОСОБА_6 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТзОВ «Магнусбудторг» з участю третьої особи ОСОБА_9, ПП «Магнусбудторг» про усунення перешкод у користуванні приміщенням,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнано договір оренди від 05 січня 2014 року частини нежитлового приміщення площею 97,5 кв.м розташованого в АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ «Магнусбудторг» недійсним.

Зобов»язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні приміщенням, розташованим у АДРЕСА_1, що є їх спільною сумісною власністю.

Зобов»язано ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТзОВ «Магнусбудторг» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 шляхом його звільнення.

Стягнуто з ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ТзОВ «Магнусбудторг» в користь ОСОБА_6 по 330 грн. понесених судових витрат.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили представник відповідача ОСОБА_3 - Вошик В.Б., ТзОВ «Магнусбудторг» в особі директора ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_3 - Вошик В.Б. в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував того, що частину приміщення використовує ОСОБА_9 для комерційної діяльності. Ця частина є відокремлена, має окрему, замкнуту систему електропостачання та обліку використаної електроенергії, окремий вхід, а тому висновок суду, що договір оренди повинен був бути узгоджений з ОСОБА_9 є помилковим. Вказує, що з моменту розлучення ОСОБА_6 не надала жодних коштів на утримання приміщення, а тому його довірителем був укладений договір оренди з ТзОВ «Магнусбудторг» на виконання ст.322 ЦК України та договору іпотеки, яким передбачено, що іпотекодавець зобов»язаний вживати заходів необхідних для збереження предмету іпотеки. Вважає, що передача частини приміщення площею 97,5 кв.м з належних йому у випадку поділу більш як 200 кв.м ніяким чином не впливає на інтереси позивачки.

Також зазначає, що суд посилаючись на відсутність фактичного поділу спірного приміщення між співвласниками, безпідставно відмовив у задоволенні заяви про зупинення провадження до вирішення іншої справи в якій йдеться про частковий поділ майна колишнього подружжя. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

ТзОВ «Магнусбудторг» в особі директора ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що йому на праві власності належить 9/10 частин спірного приміщення, а позивачці 1/10.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.04.2013 року визнано нежитлове приміщення площею 424,9 м. кв. спільною сумісною власністю подружжя. Так як реального поділу вказаного майна проведено не було, його представником було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Червоноградським судом справи про поділ спільного майна подружжя з врахуванням боргових зобов»язань та стягнення частини здійсненої виплати за кредитними договорами, однак суд відмовив у задоволенні даного клопотання шляхом постановлення ухвали. Вважає такі дії суду неправильними, оскільки дане рішення неможливо буде виконати до вирішення вказаної справи. Зазначає, що судом неправильно визнано недійсним договір оренди, оскільки спільною сумісною власністю подружжя визнано 424,9 м.кв., а в натурі ОСОБА_10 здається в оренду лише 97,5 м.кв., що ніяким чином не порушує прав інших співвласників. Стверджує, що у відповідності до ст.60 ЦПК України, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт чинення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також просить скасувати ухвалу про відмову у зупиненні провадження та зупинити провадження у справі до вирішення справи № 459/2997/13ц.

Позивачка ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення частково незаконним, оскільки вважає, що у суду були всі підстави задовольнити позов в повному обсязі, а не частково. Зазначає, що у відповідності до ст.391 ЦК України, особа має право вимагати усунення перешкод, а саме, в конкретний спосіб. Ухвалення судом рішення про усунення перешкод лише шляхом звільнення приміщення породить труднощі у виконанні судового рішення та дозволить відповідачам без її згоди продовжувати підприємницьку діяльність у спірному приміщенні. Суд у рішенні не навів мотивів, чому не може бути задоволений позов про усунення перешкод шляхом припинення в ньому підприємницької діяльності відповідачів, чим порушив вимоги ст.11 ЦПК України та ст.391 ЦК України.

Просить рішення суду змінити у точній відповідності до заявлених нею позовних вимог з покладенням на відповідачів всіх понесених нею витрат в двох інстанціях.

Заслухавши пояснення представника позивачки адвоката Богдана П.М. на підтримання апеляційної скарги його довірительки та заперечення апеляційних скарг відповідачів, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Вошика В.Б. та пояснення представника ТзОВ «Магнусбудторг» адвоката Огорілко Ю.В. на підтримання апеляційних скарг своїх довірителів та заперечення апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_6, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 2005 року по 02 квітня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно-нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 відповідно 1/10 частина та ОСОБА_3 - 9/10 частин.

Згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, 9/10 частини приміщення магазину по АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3- на даний час колишнього подружжя.

Згідно ст. 368 ч.1 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами ч.2 ст.68 СК України розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Із матеріалів справи встановлено, що 05.01.2014 року ОСОБА_3 уклав договір оренди із ТзОВ «Магнусбудторг». Відповідно до договору оренди орендодавець ОСОБА_3 передав в оренду частину нежитлового приміщення площею 97,5 кв. м по АДРЕСА_1 орендарю ТзОВ «Магнусбудторг» на строк до 15 січня 2015 року.

Отже, ТзОВ «Магнусбудторг» користується зазначеним приміщенням на підставі договору оренди, який підписаний тільки ОСОБА_3, незважаючи на те, що приміщення в частині 9/10 його частин є спільною сумісною власністю бувшого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Окрім цього, 1/10 частина приміщення є особистою власністю ОСОБА_9

Тому, відповідно до ст.369 ч.4 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин).

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції, що договір оренди від 05.01.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ «Магнусбудторг» слід вважати недійсним.

Відтак, доводи апелянта , представника ОСОБА_3 адвоката Вошик В.Б. та апелянта ТзОВ «Магнусбудторг» в цій частині не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні зазначається у ст. 321 ч.1 ЦК України.

Однак, згідно з приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є рівноправні співвласники спірного приміщення, відтак користування таким повинно проводитися безперешкодно кожною із сторін.

Так як ТзОВ «Магнусбудторг» перебуває у спірному приміщенні без погодження позивачки ОСОБА_6 на підставі договору оренди тільки із відповідачем ОСОБА_3, відтак підставними є вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні приміщенням та відповідає чинним нормам законодавства щодо захисту права власності висновок суду про усунення таких перешкод шляхом звільнення приміщення.

Аналогічно, суд на законних підставах зобов»язав ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнити приміщення по АДРЕСА_1, які проводять у приміщенні господарську діяльність без достатніх на це правових підстав та без погодження співвласника ОСОБА_6

Щодо доводів апеляційної скарги представника позивачки Богдан П.М. про зобов»язання ОСОБА_3 усунути перешкоди шляхом повного припинення підприємницької діяльності у спірному приміщенні по АДРЕСА_1, такі не спростовують висновку суду так як ОСОБА_3 так і ОСОБА_6 є рівноправними співвласниками приміщення, а відтак відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном. Обмеження власника майна у його правах по відношенню до його власності закон не передбачає.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_3, ТзОВ «Магнусбудторг» в і д х и л и т и .

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.11.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин