АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4050/15 Головуючий 1 інст. Онупко М.Ю.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» липня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 04 лютого 1999 року ОСОБА_1 за розпискою отримав від нього суму в розмірі 3000,00 доларів США зі строком повернення до серпня 1999 року, однак до закінчення цього строку грошові кошти не повернув.

Зазначив, що 06 вересня 2003 року ОСОБА_1 написав розписку про зобовязання повернути зазначений борг до 01 грудня 2003 року. У квітні 2013 року вони домовились, що якщо ОСОБА_1 поверне борг в липні 2014 року, його борг буде складати 2500,00 доларів США. На підтвердження цього ОСОБА_1 написав розписку від 02.04.2013 року. Однак відповідач не виконав свої зобовязання.

Вказав, що у вересні 2014 року він направив відповідачу вимогу про повернення боргу в розмірі 3000,00 доларів США, яка отримана 30.09.2014 року.

Зазначив, що курс продажу долару США по відношенню до гривні станом на листопад 2014 року становив 15,50 грн., тому сума неповернутого боргу відповідачем склала 46500,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу в розмірі 46500,00 грн., а також судовий збір в розмірі 465,00 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 04 лютого 1999 року у розмірі 38750,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 385,95 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що в копії договору змінено дату його укладання; що він написав розписку про отримання від позивача 12000,00 грн., а не 3000,00 доларів США; що сума боргу повинна бути розрахована за курсом долару США станом на 04.02.1999 рік або визначена в сумі 12000,00 грн. Вказав, що сторонами в договорі про надання тимчасової фінансової допомоги від 04.02.1999 року є дільниця № 9 ОП СМЕП ДАІ ХМУ УМВСУ в Харківській області, яку суд не залучив до участі у справі, та ОСОБА_2

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що в розписці від 02 квітня 2013 року ОСОБА_1 визнав суму в розмірі 2500, 00 доларів США, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1, що в гривневому еквіваленті станом на 10 листопада 2014 року склала 38750,00 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за розписками від 04 лютого 1999 року, 06 вересня 2003 року взяв у борг у ОСОБА_2 суму в розмірі 3000,00 доларів США, яку зобовязався повернути у визначений в розписці строк. Згідно розписці від 02 квітня 2013 року сума боргу, яка підлягає поверненню, склала 2500,00 доларів США.

Посилання ОСОБА_1 на те, що грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі 3000 доларів США він не отримував, а отримував тільки 12000,00 грн. за договором надання тимчасової фінансової допомоги (позики) від 04 лютого 1999 року, тому винен йому 12000,00 грн. судовою колегією не приймаються.

Як вбачається з матеріалів справи 04 лютого 1999 року між начальником дільниці № 9 відділення паркування СМЄП ДАЇ УМВС в Харківській області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) в простій письмовій формі на суму 12000,00 грн. В розписці від 04 лютого 1999 року, яку ОСОБА_1 написав власноручно, зазначено, що ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США, які зобовязується повернути до серпня 1999 року. В розписці від 06 вересня 2003 року ОСОБА_1 власноручно зазначив, що раніше взяті у борг грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США у ОСОБА_2, він зобовязався повернути в строк до 01 грудня 2003 року, оскільки власник кафе «Зелене» ОСОБА_3 не повернув йому борг. В розписці від 02 квітня 2013 року ОСОБА_1 власноручно зазначив, що грошові кошти в розмірі 2500,00 грн. він зобовязується повернути не раніше липня 2014 року.

Матеріали справи свідчать про те, що розписки від 04 лютого 1999 року, 06 вересня 2003 року та 02 квітня 2013 року про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів, які написані ОСОБА_1 власноручно, є підтвердженням укладання договору про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на суму 12000, 00 грн. між юридичною та фізичною особами. На підтвердження цього в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав копію розписки від 04.02.1999 року про отримання від ОСОБА_4 12000,00 грн., тому розписки від 04 лютого 1999 року, 06 вересня 2003 року, 02 квітня 2013 року з одного боку та договір про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на суму 12000, 00 грн. між юридичною та фізичною особами, копія розписки від 04.02.1999 року з іншого боку не повязані між собою.

В суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США, якими ОСОБА_1 розпорядився на свій розсуд. Не заперечував ОСОБА_1 і проти того, що суму в розмірі 500 доларів США повернуто ОСОБА_2 протягом 2000 2003 року.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи документи, виходячи з вимог закону, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не довів, що вищезазначені розписки написані на підтвердження укладання між юридичною та фізичною особами договору про надання тимчасової фінансової допомоги (позики) на суму 12000, 00 грн.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором або розпискою.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК є обовязковими для всіх судів України.

Посилання ОСОБА_1 та його представника на те, що оскільки сума в 3000,00 доларів США в 1999 році складала 12000,00 грн., тому необхідно стягнути саме цю суму, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, яка підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, коли інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначив розмір суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1, зазначаючи курс купівлі та продажу іноземних валют за гривню на час повернення боргу, зазначеної у вимозі, яку ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 у вересні 2014 року, оскільки борг у встановлений в розписці строк ОСОБА_1 не сплатив.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, зазначив у рішенні про доведеність позовних вимог позивача. Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Питання щодо стягнення судових витрат вирішено відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії