Справа № 530/760/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

08.07.2015 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді Демянченка С.М.

при секретарі Тараненко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про витребування з незаконного володіння та користування житловим будинком за адресою село Човно-Федорівка, вулиця Голованова,11, Зіньківського району Полтавської області, який належить ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2.

З позову вбачається, що позивач ОСОБА_1 на праві приватної власності має житловий будонок з господарськими будівлями за адресою село Човно-Федорівка, вулиця Голованова 11, Полтавської області, який ним успадкований після смерті бабусі ОСОБА_3 28.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано, але на даний час у будинку залишаються зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_2 та їх донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 безпідставно вигнала позивача з будинку, влаштовує сварки та перешкоджає користуватись будинком. На неодноразові пропозиції позивача, щодо винайму їй іншого житла не реагує, категорично відмовляється звільнити житло. В звязку з цим позивач ОСОБА_4 звернувся до суду і просив суд ухвалити рішення, про витребування з незаконного чужого володіння та користування житлового будинку з господарськими будівлями за адресою село Човно-Федорівка, вулиця Голованова 11, Полтавської області шляхом примусового виселення з нього ОСОБА_2

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 22.06.2015 року залучено по справі в якості третіх осіб: орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, Човно-Федорівську сільську раду Зіньківського району Полтавської області ( а.с.35).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила суд не виселяти її з будинку, оскільки має на утриманні неповнолітню доньку, іншого житла не має, всі обставини викладені позивачем надумані та не відповідають дійсності, представники третіх осіб органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_6, органу опіки та піклування Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, ОСОБА_7 заперечували стосовно задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 представників третіх осіб: представників органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області ОСОБА_8, органу опіки та піклування Човно-Федорівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області ОСОБА_7, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований в селі Човно-Федорівка, вулиця Голованова,11, Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності за заповітом від 08.04.2015 року.( а.с.6). В даному будинку проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с52-53). 06.09.1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 54). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28.01.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с.15). ОСОБА_5 народилась 16.10.1999 року і її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Відповідно до адресної довідки Зіньківського РС УДМС України в Полтавській області ОСОБА_2 з 01.10.1999 року зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.27).

Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має, відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватись займаним приміщенням.

Таким чином, відповідач має право користування займаним приміщенням в спірному будинку, оскільки відповідачка ОСОБА_2 01.10.1999 року була вселена та зареєстрована за згодою власника будинку. В подальшому народилась дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка також постійно мешкала в спірному будинку за згодою позивача. Суд критично оцінює обставини для виселення відповідачки, на яку посилався позивач в судовому засіданні, є те, що вона влаштовує сварки, безпідставно викликає працівників міліції, розкидає сміття.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав суду доказів про те, що відповідачка створює умови неможливого співжиття в одному будинку, чим порушує її права, оскільки до кримінальної чи адміністративної відповідальності відповідачка не притягувалась, заходи попередження або громадського впливу до неї не застосовувались, проти чого не заперечував і сам позивач. Посилання позивача на те, що відповідачка не приймає участі в утриманні будинку, в проведенні ремонтних робіт та в роботах по господарству не може служити причиною для виселення відповідачки, оскільки відповідно до діючого житлового законодавства це не є причинами для виселення, а між тим тягар утримання майна відповідно до ст. 322 ЦК України лежить на власникові. Відповідач надала суду розрахункові книжки на газ, та електроенергію, з яких вбачається, що вона особисто проводить оплату наданих послуг (а.с.57-61).

Фактичне проживання на даний час відповідачки та її неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у житловому будинку не може бути підставою для позбавлення права дитини на користування житлом, у якому зареєстрована мати, з якою вона проживає. Іншого пристосованого для проживання житла відповідач не має. Тому, на думку суду, ухвалення рішення про виселення відповідача ОСОБА_2 порушуватиме права неповнолітньої дитинина. Разом з цим суд вважає, що позивач не навів переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача зі спірного будинку, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, саме звини позивача, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задововоленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення.

На підставі викладеного та керуючись, ст.64,109,156, 157 ЖК України, ст.316,319 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування з незаконного володіння та користування житловим будинком за адресою село Човно-Федорівка, вулиця Голованова,11, Зіньківського району Полтавської області, який належить ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст виготовлено 08.07.2015 року.

Суддя