Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 233/6227/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Чернецький В.А.
Провадження № 22-ц/778/3137/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року по справі за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» звернулося до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» зазначало, що згідно з Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а відповідач зобов'язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені законом.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 01.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 4989, ОСОБА_3 до 01.08.2012 року була власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Власником цієї квартири згідно вказаного договору вона стала па підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 05.08.2011 року (п. 1.3. договору).

Тобто, ОСОБА_3 квартиру прийняла у спадщину, а згідно ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, прийнявши у спадкування квартиру спадкодавця, ОСОБА_3 також прийняла у спадкування і обов'язки спадкодавця, зокрема, борг за надану теплову енергію.

Свідоцтво про право на спадщину за законом видане відповідачу 05.08.2011 року (п. 1.3. договору купівлі - продажу квартири). Борг станом на 05.08.2011 року складає 8 708,12 грн. Тобто, ОСОБА_3, прийнявши у спадок квартиру, прийняла і обов'язок спадкодавця щодо погашення боргу у сумі 8 708,12 грн.

Після успадкування даної квартири відповідач не сплачувала послуги за надану теплову енергію з 05.08.2011 року (дата отримання свідоцтва про право на спадщину) по 01.08.2012 року (дата продажу квартири), у зв'язку з чим, станом на 01.08.2012 року утворилася заборгованість за фактично отриману теплову енергію у сумі 11 144,08 грн.

У зв'язку з подачею позивачем до суду 12.12.2013 року заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу у сумі 11 144,08 грн. з відповідача, у видачі якого було відмовлено, перебіг позовної давності було перервано.

Також позивач зазначає, що оплата по особовому рахунку проводилася спадкодавцем у 2004-2007 роках, та суми оплат були більш ніж нараховані суми за місяць, тобто, проводилася оплата поточного нарахування та частково заборгованість, таким чином, спадкодавець визнав борг за межами строків позовної давності. Отже, підстав для застосування строків позовної давності не має.

Колишнім власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 було укладено Договір № 1917 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 29.04.2004 року на суму 757,49 грн., тобто борг у сумі 757,49 грн. (з 01.02.2000 року по 01.04.2004 року) було визнано.

Тому стягненню з відповідача підлягає сума боргу за надану теплову енергію за період з 01.02.2000р. по 01.08.2012р. у сумі 11 144,08 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість по оплаті за опалення в сумі 11 144,08 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, їх представники до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача у надісланому апеляційному суду письмовому клопотанні та відповідач у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу просять розглядати справу апеляційним судом без їх участі. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін, їх представників не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи зі змісту ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місце реєстрації та проживання власника на зміст права власності не впливає.

За положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію; плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відносини споживача та постачальника житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року та інш.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 13 цього ж Закону передбачена градація житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення, а пунктом 1 цієї статті визначені комунальні послуги, до яких відноситься централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М., зареєстровано в реєстрі за № 4989, ОСОБА_3, яка діє за себе та від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, продала ОСОБА_7 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Квартира належить продавцям: ОСОБА_3 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.08.2011 року Дружківською держнотконторою Донецької області за реєстром № 1-1512, зареєстрованого у Дружківському міському БТІ 01.08.2012 року за № 17930, кн. 62, та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.08.2012 року; ОСОБА_6 - 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.08.2011 року Дружківською держнотконторою Донецької області за реєстром № 1-1511, зареєстрованого у Дружківському міському БТІ 01.08.2012 року за № 17930, кн. 62, та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.08.2012 року, реєстраційний номер 537896.

Право власності ОСОБА_7 на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2012 року зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02.08.2012 року.

За умовами п. 4.10 цього договору сплата заборгованості за комунальні послуги залишається за ОСОБА_6 (а.с. 9-10).

Як видно з договору про внесення змін до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01.08.2012 року за реєстром № 4989, ОСОБА_3, яка діє за себе та від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, та ОСОБА_7 уклали цей договір про наступне:

1. Внести зміни до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01.08.2012 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М., за реєстром № 4989:

Пункт 4.10 розділу 4 - "Сплата заборгованості за комунальні послуги залишається за ОСОБА_6" - із договору виключити.

2. Цей договір є обов'язковим для сторін з моменту його підписання і є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу від 01.08.2012 року.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М., зареєстровано в реєстрі за № 5651 (а.с. 11).

12.12.2013 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_3, яка виникла станом на 01.08.2012 року в розмірі 11 144,08 грн.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2013р. відмовлено у прийнятті заяви ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання і судового збору з ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що не має можливості стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання, оскільки такі відсутні, строк позовної давності сплинув, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири борги за отримання комунальних послуг узяла на себе ОСОБА_6 Тобто, відповідач ОСОБА_3 не може відповідати за борги, які на себе прийняла інша людина і нотаріально це засвідчила.

Проте, такі висновки суду суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи, тому з ними не можна погодитися з наступних підстав.

Судом не враховано, що положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Так, згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (присічними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. А тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Як зазначалося вище, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належала ОСОБА_3 та ОСОБА_6 по 1/2 частині кожній на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 05.08.2011 року Дружківською держнотконторою Донецької області.

Відомостей, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є спадкоємцями колишньої власниці квартири ОСОБА_5 (а.с. 35-36, 37, 38) матеріали справи не містять. Твердження позивача що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_5 ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Далі, за положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При розгляді справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позивач, крім іншого, повинен довести розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача, з зазначенням періоду виникнення заборгованості, сум, які вносилися на погашення заборгованості.

Матеріали справи не містять відомостей коли відкрилася спадщина, яку прийняла відповідач. Як наслідок, колегія суддів позбавлена можливості визначити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено розмір суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, тому у позові слід відмовити за недоведеністю.

Також слід зазначити, що обставина пропуску позивачем строку позовної давності не має місця в даній справі, оскільки встановлено, що 12.12.2013 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_3 Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2013р. відмовлено у прийнятті заяви ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» про видачу судового наказу про стягнення суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання і судового збору з ОСОБА_3 Вказані обставини дають підстави для висновку про переривання строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з викладеного вище, підстави відмови у задоволенні позову, зазначені у рішенні суду першої інстанції не узгоджуються з законом, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з вищенаведених мотивів.

Позивач не позбавлений права вимагати захисту свого порушеного права шляхом пред'явлення позову до колишніх власників квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, в разі встановлення вищенаведених у цьому рішенні обставин.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: