Справа № 127/3690/15-ц Провадження № 22-ц/772/2110/2015Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 57Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді : Шемети Т.М.

суддів: Марчук В.С., Луценка В.В.

при секретарі: Сніжко О.А.

з участю: представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідачів АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Марейчик Н.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання незаконною відмови в наданні частини споживчого кредиту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2015 року, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів та збільшивши позовні вимоги (а.с.113), просив: визнати незаконною відмову банку у наданні частини споживчого кредиту в розмірі 20 000 доларів США, стягнути з відповідача подвійну суму залишку невиданих кредитних коштів за введення його як позичальника в оману: 1 120 000 грн., пеню від невиданої частини кредиту, а саме: 27 600 000 грн., визнати відмову банку в наданні частини споживчого кредиту проявом нечесної підприємницької діяльності.

Позов мотивовано тим, що позивач 08.09.2008 року уклав кредитний договір з ЗАТ «ОТП Банк», правонаступниками якого є відповідачі, відповідно до умов якого банку повинен надати йому кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США на споживчі цілі з кінцевою датою повернення 08.09.2023 року та банк прийняв у заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань по поверненню коштів 81/100 частину будинку, виділену в натурі та земельну ділянку. У виконання умов кредитного договору 08.09.2009 року між тими ж сторонами було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку. Проте банк надав йому лише 30 000 доларів США, а у видачі залишку: 20 000 доларів США відмовив. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки при цьому банк послався на Постанову НБУ № 319 від 11.10.2008 року, яка втратила чинність. Такі дії банку позивач вважає такими, що вводять його як споживача банківських послуг в оману, є проявом нечесної підприємницької діяльності, відмова в наданні залишку кредитних коштів поставило його в скрутне матеріальне становище. У відповідності до ч.2 ст. 230 ЦК України, висував вимогу стягнути з відповідача за введення в оману подвійну суму невиданого залишку кредиту, а саме 1 120 000 грн.. Пославшись на ч.5 ст. 10, ст. 19 закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_6 розрахував пеню за невиконання умов кредитного договору, виходячи з того, що пеня сплачується в розмірі 3% за кожен день прострочення від невиданої суми кредиту, тобто від 20 000 доларів США, що становить 27 600 000 грн., які він також просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить винесене рішення скасувати та ухвалити нове по суті заявлених ним вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд неповно та необ'єктивно дослідив надані ним докази по справі, не дав оцінку тому, що банком порушено вимоги Конституції України, невірно вказав на те, що позичальник повинен був надати ще одну кредитну заявку на отримання залишку коштів: всі кошти мали бути перераховані одним платежем, не звернув уваги також на те, що в кредитному договорі не визначено терміни надання кредиту. Далі: не звернув уваги суд першої інстанції і на те, що банк при відмові в наданні залишку кредитних коштів послався на не чинну Постанову НБУ.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали повністю з викладених у ній підстав. Представника відповідачів АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Марейчик Н.О. проти апеляційної скарги заперечила, вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим..

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції , приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 08.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого став ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 було укладено кредитно-заставний договір № ML-B02/080/2008, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 50 000 доларів США, прийнявши при цьому у заставу нерухомість (а.с.140). Пунктом 1.7.2. Договору передбачено надання кредиту позичальнику однією сумою або траншами згідно з кредитними заявками позичальника (В подальшому договором купівлі-продажу кредитного портфеля від 10.12.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право вимоги, в тому числі і щодо кредитного договору, укладеного із ОСОБА_5 (а.с. 146 - 155));

- ОСОБА_5 було обрано шлях отримання коштів частинами та отримано три транші за укладеним договором, що не заперечується сторонами та доведено кредитними заявками від: 18.09.2008 року - 10 000 доларів США (а.с.82, 91), 09.10.2008 року - 10 000 доларів США (а.с.83, 90), 12.09.2008 року - 10 000 доларів США (а.с.84, 89);

- на звернення 01.11.2008 року ОСОБА_5 про вдачу чергового траншу в розмірі 20 000 доларів США Банк відмовив, пославшись на п.2.1. Постанови НБУ від 11.10.2008 року № 319 «Про окремі питання діяльності банків від 11.10.2008 року» (а.с.5), аналогічну відмову було надано і на звернення позичальника 03.11.2008 року (а.с.10).

- До звернень про вдачу чергового траншу кредиту позичальником всупереч вимог п.1.7.2 кредитного договору, позичальник не надавав документи, які підтверджують цільове використання попередньо наданих коштів, що не заперечується і самим позичальником.

Питання неправомірності відмови в наданні чергового траншу кредиту неодноразово порушувалось ОСОБА_5 шляхом пред'явлення різноманітних позовів, а саме:

1)Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.03.2012 року (а.с.55 - 60), яке набрало законної сили 26.06.2012 року після перегляду в апеляційному порядку (ухвала Апеляційного суду Вінницької області - а.с.61 -64) та залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2012 року (а.с.65 - 68) , - було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до Подільського регіонального відділення «ПАТ ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, матеріальних збитків та моральної шкоди. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 05.11.2012 року зробив висновок: Отже, суди дійшли правильного висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив ОСОБА_5 у наданні чергового траншу, посилаючись на Постанову Національного банку України «Про окремі питання діяльності банків від 11.10.2008 року» (а.с.67, абз. 4).

2)Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.47-50), яке набрало законної сили 05.03.2013 року після перегляду в апеляційній інстанції (а.с.51 - 54), - відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «ОТП Банк» по визнання дій незаконними та стягнення майнової шкоди. В цій справі ОСОБА_5 оспорював відмову в наданні чергового траншу по кредиту, вважаючи її незаконною з посиланням на ст. 10 закону України «Про захист прав споживачів».

3)Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2013 року (а.с.43-44), яке набрало законної сили 18.06.2013 року після його перегляду в апеляційному порядку(а.с.45-46), з урахуванням фактично отриманого кредиту в розмірі 30 000 доларів США, стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_5 1 940 грн. 32 коп. комісії, надмірно сплаченої при укладенні кредитно-заставного договору № ML-B02/080/2008, в задоволенні позову про розірванні кредитного договору, припинення поруки, стягнення коштів відмовлено. Цим рішенням встановлено, що «прострочення Кредитора не мало місця» (а.с.44, абз.2) (слід зазначити, що позов ОСОБА_5 також обґрунтовував тим, що відмова банку в наданні чергового траншу кредиту в розмірі 20 000 доларів США є порушенням Кредитного договору та закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції вірно, з урахуванням положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, зазначив, що оскільки правомірність відмови банку в наданні чергового траншу по договору № ML-B02/080/2008 від 08.09.2008 року, - вже встановлена рішеннями суду, які набрали законної сили, зокрема Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.03.2012 року та Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, - то ця обставина не підлягає доказуванню в справі, що розглядається.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що суд не вправі був брати до уваги раніше ухвалені рішення судів, так як вони необґрунтовані та факти, що в них встановлені, - сфальсифіковані, - не доведені жодним належним та допустимим доказом, а є лише його оціночним судженням, оскільки ці рішення судів набрали законної сили у встановленому законом порядку.

Як вже зазначалося вище, пунктом 1.7.2. укладеного між сторонами Договору передбачено надання кредиту позичальнику однією сумою або траншами згідно з кредитними заявками позичальника. ОСОБА_5, подаючи заяви на отримання готівки, скористався цією умовою та отримував кредит частинами, тому його твердження в апеляційній скарзі про те, що надання кредиту частинами - це одностороння зміна банком умов укладеного договору і це є проявом нечесної підприємницької діяльності, - не доведено та спростовується умовами Договору, погодженими сторонами.

Стосовно чинності Постанову Національного банку України «Про окремі питання діяльності банків від 11.10.2008 року» № 319, слід зазначити наступне:

Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України (ст. 56 закону України від 20.05.1999, № 679-XIV "Про Національний банк України");

Постанова НБУ № 319, про яку йдеться, згідно офіційно розміщеної інформації на сайті http://zakon.rada.gov.ua, - набрала чинності 16.10.2008 року, а втратила чинність 04.12.2008 року на підставі Постанови правління НБУ № 413 від 04.12.2008 року. Отже, на момент відмови банку в наданні чергового траншу кредиту ( 03.11.2008 року - а.с. 5 та 21.11.2008 року - а.с.10), Постанова НБУ № 319 була чинною, а втрата нею законної сили в подальшому, - не тягне за собою автоматичного визнання всіх офіційних документів, в яких є посилання на неї, - не чинними.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального закону і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: підпис Т.М.Шемета

Судді: підпис В.С. Марчук

підпис В.В. Луценко

З оригіналом згідно: Т.М. Шемета