Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/226/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.07.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар - Кравченко Я.С.,

за участю представника позивача, відповідача та її представника, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував з ОСОБА_3 з 28 квітня 2001 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 25 червня 2008 року шлюб з відповідачем розірвано, проте по червень 2013 року вони з ОСОБА_3 проживали однією сім'єю як подружжя, мали спільний сімейний бюджет, проживали за однією адресою по АДРЕСА_1, вели спільне господарство. В цей період вони за спільні кошти придбали майно:

1)кухню, що складається з 4-х секцій внизу та зверху, з вбудованою технікою: газова панель, духовка, витяжка, холодильник, придбана у 2009 році вартістю 40 000 грн.;

2) котел-колонку «Горєніє» з турбовитяжкою, з урахуванням монтажу та запуску системи індивідуального опалення, вартістю 15 000 грн.;

3) холодильник «Самсунг» з двох секцій вартістю 6500 грн.;

4) вітальню двохсекційну з вбудованим дзеркалом, вартістю 2500 грн.;

5) шафу-купе із вбудованими дзеркалами, придбана у 2009 році вартістю

4500.;

6) меблі для зали темно-коричневого кольору вартістю 6300 грн.;

7)телевізор плазмовий «Самсунг» , придбаний у 2010 році вартістю 8300 грн.;

8)тумба під акваріум жовтого кольору, придбана у 2009 році вартістю 700 грн.;

9)стіл кутовий комп'ютерний трикутної форми вартістю 1500 грн;

10)ноутбук «Asus» вартістю 4500 грн.;

11)ванну акрилову, придбана у 2009 році вартістю 2500 грн;

12)машинку пральну «Самсунг» вартістю 3500 грн., придбана у 2009 році;

13)кран для рукомийника вартістю 700 грн.;

14)рукомийник білого кольору з двох секцій з вбудованим освітленням та дзеркалом вартістю 2500 грн., придбана у 2009 році;

15)радіотелефон «Simens» вартістю 500 грн.;

16)кондиціонер «Йорк» вартістю 2800 грн.;

17)стіл розкладний трьохсекційний темно-коричневого кольору вартістю 800 грн. придбаний у 2011 році;

18)акваріум сферичної форми з верхньою кришкою, об'ємом 70 л, придбаний у 2010 році вартістю 500 грн.;

19)пристрій для очистки акваріума вартістю 50 грн.;

20)кавоварку «Zelmer» вартістю 1700 грн., придбана у 2012 році;

21)мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 900 грн.;

22)принтер «Нр» лазерний вартістю 700 грн., придбаний у 2009 році;

23)набір столового посуду білого кольору з рожевим візерунком на 6 персон вартістю 500 грн.;

24)набір виделок та ложок на 6 персон з нержавіючої сталі вартістю 300 грн.;

25)постільну білизну для двоспального ліжка, моркв'яного, білого кольору та білого з рожевими візерунками, придбаний у 2012 році, вартістю 1700 грн.;

26)штори у спальню, кольору стиглого гранату та тюль білого кольору загальною вартістю 1400 грн., придбані у 2012 році;

27)набір інструментів придбаний у 2012 році вартістю 500 грн.;

28)точилку для ножів червоного кольору придбано у 2013 році вартістю 30 грн.;

29)тарілку для їжі собак вартістю 30 грн., придбана у 2013 році;

30)іграшки для цуценяти синього та білого кольорів - м'ячик, резинова кісточка, придбані у 2013 році загальною вартістю 70 грн.;

31)запальничку жіночу рожевого кольору з надписом, придбано у 2012 році вартістю 250 грн.;

32)попільничку жіночу скляну білого кольору з надписом, вартістю 70 грн., придбано у 2012 році.

Крім того було проведено ремонт у квартирі у 2009 році, а саме у спальні: шпаклівка стін, поклейка шпалер, вирівнювання стелі на загальну суму 8300 грн.; у ванній кімнаті : монтаж керамічної плитки, монтаж на стелі виробів з гіпсокартону у двох рівнях, монтаж напільної керамічної плитки, монтаж підставки для пральної машини та ванни, облицювання стін керамічною плиткою, загальна вартість робіт 5 000 грн., здійснено ремонт у 2009 році; ремонт на кухні: шпаклювання стін, монтаж пластикової вагонки на стелю, монтаж керамічної плитки на робочу стіну, поклейка шпалер, загальна вартість робіт 4500 грн..; у вітальні: шпаклювання стін, поклейка шпалер, вирівнювання стелі за допомогою гіпсокартонових виробів, циклювання паркету, його лакування, монтаж арок на стіні та освітлення, загальна вартість робіт 38 00 грн.; у 2011 році: встановлення дерев'яних міжкімнатних та вхідних дверей з елементами дзеркального скла при вході на кухню, в залу, до дитячої та дорослої спальні , загальною вартістю 38400 грн.; монтаж пластикових вікон на кухні, в залі та спальні, встановлення пластикових дверей на балкон, в залі та спальні, загальною вартістю 28 000 грн.; встановлення пластикових балконних рам в залі та спальні загальною вартістю 23200 грн.; монтаж плінтуса по периметру всієї квартири, вартістю 3700 грн..

Також 26 травня 2009 року придбано гараж в АДРЕСА_2 вартістю 80 000 грн., право власності на який оформлено на відповідача. За спільні кошти побудували у 2013 році по АДРЕСА_3 гараж, вартістю 136 000 грн., а також збудовано гараж як тимчасову споруду по АДРЕСА_3, вартістю 10400, право власності було оформлено на відповідача.

Зазначав, що в період шлюбу, а саме 19 червня 2006 року було придбано за спільні кошти дачний будинок в садовому товаристві «Ятрань» за НОМЕР_2, вартістю 48 000 грн., а 25 квітня 2003 року автомобіль марки ВАЗ державний номер НОМЕР_1, вартістю 32 000 грн., право власності на який зареєстровано на відповідача.

Крім того, 19 червня 2006 року ними придбано дачний будинок в садовому товаристві "Ятрань" за НОМЕР_2 розміром 532,3 кв.м вартістю 48000 грн., право власності на який оформлено на відповідача.

Вартість всього майна, що є спільною сумісною власністю становить 567 300 грн.

Просив встановити факт проживання його та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 25 червня 2008 року по 01 червня 2013 року та розділити майно, яке є спільною сумісною власністю з розрахунку по 1/2 частині кожному, виділивши йому у власність гараж по АДРЕСА_3 загальною вартістю 226400 грн.; дачний будинок НОМЕР_2 в СТ «Ятрань» вартістю 48000 грн.; автомобіль марки ВАЗ вартістю 32000 грн., з виплатою відповідачу компенсації у розмірі 22 750 грн. ( т.1,а.с.3-6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с. 83-85).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі (т.2, а.с. 93-96).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, а відповідач та його представник заперечили проти них і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 28 квітня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1,а.с.7).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.9).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2008 року за позовом ОСОБА_2 шлюб між ним та відповідачем розірвано (т.1,а.с.162-163). Вказане рішення суду набрало законної сили.

На підставі цього рішення суду 10 листопада 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу (т.1,а.с.8).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2008 року встановлено, що шлюбні стосунки сторони припинили з січня 2007 року, разом не проживають.

У січні 2014 року відповідач зареєструвала шлюб та змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки шлюб між сторонами було розірвано 08 квітня 2008 року, а з позовом про поділ спільного майна подружжя позивач звернувся в суд 03 вересня 2013 року, та на підставі письмової заяви відповідача (т.1, а.с.62-63) застосував наслідки пропуску строку позовної давності.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до цих висновків суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу ( п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна»).

Пленум Верховного Суду України у п.15 вказаної постанови роз'яснив, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК).

Частина друга статті 72 СК України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У зв'язку з цим позовна давність не розпочнеться, якщо після розірвання шлюбу права того, хто залишив свою частку у спільному майні за попереднім місцем проживання, не вимагаючи його поділу, не будуть порушені одним із колишнього подружжя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Як пояснила відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції, після розірвання шлюбу позивач неодноразово намагався відновити стосунки між ними, проте у травні 2013 року дізнався про її намір створити нову сім'ю з іншим чоловіком, після чого подав позов про поділ майна.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, який розпочався для нього з моменту розірвання шлюбу є безпідставним та таким, що не ґрунтується на законі, на матеріалах справи.

Оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, подружжя здійснює за взаємною згодою (ст.65 СК України). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Судом встановлено, що шлюбний договір сторонами не укладався, домовленості щодо поділу майна відсутні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як свідчать матеріали справи і вказані обставини не заперечуються сторонами, в період шлюбу, а саме 25 квітня 2003 року було придбано автомобіль ВАЗ , 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником є ОСОБА_3 (т.1, а.с.12,93), а також 19 червня 2006 року дачний будинок в садовому товаристві «Ятрань» в м. Кіровограді, розташований на земельній ділянці НОМЕР_2 (т.1,а.с.13,92).

Згідно довідки ПП ОСОБА_8, 30 травня 2002 року було відкрито замовлення ОСОБА_7 (батьком відповідача) на виготовлення дверних блоків за індивідуальним замовленням у квартиру АДРЕСА_1. У довідці зазначена вартість виготовлення, монтажу дверних блоків та комплектуючих (т.1, а.с.186).

Замовленням № 791 від гр. ОСОБА_3 фірмі «ДЕкоДОМ» від 05 травня 2003 року на виготовлення та монтаж металопластикових конструктивних елементів, підтверджується, що в період шлюбу сторони встановили у квартирі металопластикові вікна, двоє пластикових дверей у приміщеннях спальні та загальної кімнати (т.1,а.с.182-185, т.2, а.с.197).

У 2003 році придбано сторонами меблеву стінку для зали, що підтверджено поясненнями відповідача та у 2004 році придбано меблі для вітальні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач уточнила, що після припинення шлюбних відносин з позивачем, ремонт у дачному будинку не проводився.

У зв'язку з тим, що сторони не досягли згоди щодо вартості вказаного майна, ухвалою апеляційного суду від 03 лютого 2015 року у справі було призначено судову товарознавчу експертизу та оціночно-будівельну експертизу (т.2,а.с.146-147).

Згідно висновку експерта вартість автомобіля ВАЗ , 2001 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 становить 60 780 грн.20 коп., ринкова вартість представлених на експертизу меблів для вітальні становить 1500 грн., меблевої стінки для зали - 6 140 грн.. (т.2,а.с.221)

Відповідно до висновку комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи від 07 квітня 2015 року № 11, дійсна (ринкова) вартість дачного будинку НОМЕР_2, що знаходиться на території садового товариства «Ятрань» становить 75 014 грн., а вартість дерев'яних міжкімнатних та вхідних дверей, пластикових вікон на кухні, в залі та спальні, пластикових дверей в залі та спальні з урахуванням вартості робіт по їх улаштуванню в приміщеннях квартири АДРЕСА_1, становить 27 395 грн.(т.2, а.с.199).

Решта майна, переліченого у позові, як зазначив позивач і вказані обставини не заперечуються відповідачем, а також підтверджується матеріалами справи, була придбана в період після січня 2007 року, тобто після припинення шлюбних відносин та в період після розірвання шлюбу.

Згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 26 травня 2009 року, зареєстрованих в реєстрі за № 489 та № 490 ОСОБА_3 купила у ОСОБА_9 гараж АДРЕСА_2, вартість гаража 64 093 грн., а вартість земельної ділянки - 8526 грн. (т.1,а.с.81-86,87,88, 193-194,195-197).

В договорах купівлі-продажу гаража та земельної ділянки зазначено, що у своїй заяві від 26 травня 2009 року, яка зберігається у справах нотаріуса покупець ОСОБА_3 повідомляє про те, що на момент укладення цих договорів в зареєстрованому шлюбі не перебуває, однією сім'єю з особами, з якими мала б право укласти шлюб, не проживає. Майно набуває за гроші,які не є спільною власністю, і особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на вказані грошові кошти, відсутні.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 травня 2013 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції, ОСОБА_3 належить на праві власності гараж, побудований у 2013 році, розташований у АДРЕСА_3, а також земельна ділянка загальною площею 0,01 га під розміщення гаража (т.1,а.с.199,200,201). Вартість гаража 95 422 грн. (т.1,а.с.199).

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як на підставу для поділу майна, придбаного після розірвання шлюбу, позивач посилався на те, що вони з відповідачем фактично проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство.

За приписами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На порушення вказаної норми права відповідачем не надано безспірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 не свідчать про те, що в період з 25 червня 2008 року по 01 червня 2013 року сторони проживали разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство та мали взаємні права та обов'язки.

Як свідчать покази свідка ОСОБА_6 - неповнолітньої доньки позивача, допитаної в суді першої інстанції у відсутності батьків, позивач після розірвання шлюбу з ними не проживав, приходив не більше двох разів на місяць.

Доводи апеляційної скарги про те, що такі покази неповнолітнім свідком надані у зв'язку з тим, що відповідач має повний матеріальний та психологічний вплив на дитину, не ґрунтуються на доказах та є припущенням.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку показам вказаних свідків та прийшов до правильного висновку про недоведеність факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Доводи апеляційної скарги та надані позивачем до апеляційної скарги довідки про виклик за адресою місця проживання відповідача швидкої медичної допомоги, а також фотознімки про спільне перебування на випускному вечорі та корпоративних вечірках, цих висновків суду не спростовують. Вказані довідки та фотознімки не є безспірними доказами того, що між сторонами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тому, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що правові підстави для визнання спільною сумісною власністю майна, придбаного після припинення шлюбних відносин, а саме з січня 2007 року, та його поділу, відсутні.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що позивач не зобов'язаний доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки відповідно до ст.60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю.

Для спростування презумпції права спільної сумісної власності на майно, заінтересована особа відповідач, має звернутись з позовом про визнання майна особистою власністю і довести, що майно, придбане у шлюбі, але за її особисті кошти.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 з таким позовом до суду не зверталась.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що майно, а саме: автомобіль ВАЗ, вітальня секційна, меблі для зали та дерев'яні і металопластикові конструкції, встановлені у квартирі, є спільною сумісною власністю подружжя. Також подружжям були понесені грошові витрати на придбання дачного будинку в СТ «Ятрань» та на встановлення дерев'яних та металопластикових конструкцій у квартирі. Оскільки ці кошти сплачені в період шлюбу, вони є спільною сумісною власністю.

Таким чином, сукупністю зібраних у справі доказів підтверджується, що вартість спільного сумісного майна, що підлягає поділу всього становить 170 829 грн.20 коп.(60 780,20 грн.+75 014 грн.+1500+6140+27395 грн.).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними.

В порядку поділу майна подружжя позивач просив виділити йому у власність дачний будинок, автомобіль, а решту майна залишити відповідачці.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача уточнила, що позивач не заперечує проти отримання грошової компенсації вартості належної йому частки в майні колишнього подружжя.

Колегія суддів, враховує, що земельна ділянка на якій розташований дачний будинок, не приватизована. Право власності на дачний будинок не зареєстровано за відповідачем. Згідно членської книжки та довідки садового товариства, вона є членом СТ «Ятрань». Позивач не являється членом вказаного садового товариства.

За таких обставин дачний будинок поділу між подружжям не підлягає.

Проте, оскільки сторони в період шлюбу понесли спільні витрати на придбання вказаного дачного будинку, ці грошові кошти є спільною сумісною власністю, тому позивач має право на отримання грошової компенсації за належну йому частку в майні.

Колегія суддів враховує, що спірне майно перебуває у відповідача та вона ним користується.

Тому за таких обставин, в порядку поділу спільного майна подружжя з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення грошова компенсація за ? частку у спільному майні подружжя в розмірі 85 414,60 грн..

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 854 грн.15 коп..

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3, п.4 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за ? частку у спільному майні подружжя в розмірі 85 414 грн.60 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 854 грн.15 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: