Справа № 472/493/15-ц
Веселинівський районний суд Миколаївської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2015 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

Головуючого судді Чаричанського П.О.,

При секретарі Заметі Н.В.,

Представника відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 27 листопада 2014 року громадянин України ОСОБА_3 під розписку позичив у ОСОБА_2 гроші у розмірі 7250 доларів США, що згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України», складає 152663,25 грн. по офіційному курсу Національного банку України гривні до долара США. Вищевказану суму позики ОСОБА_3 зобовязувався повернути ОСОБА_2 до 27 грудня 2014 року. Відповідач у встановлений строк гроші не повернув, ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання.

Позивач надав суду заяву, в якій просить розгляд справи, призначеної на 06.07.2015 року, проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити.

Представник Відповідача, проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що кошти в розмірі 7250 доларів США, відповідач ОСОБА_3 від ОСОБА_2 не отримував. В обґрунтування заперечень вказала, що ОСОБА_3 отримував від ОСОБА_2В паливо протягом 2013-2015 року на суму, яку позивач просить стягнути.

Суд, вислухавши пояснення сторін, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (надалі Договір), згідно з якого позикодавець ОСОБА_2 передав, а позичальник ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в сумі 7250 доларів США, що на день подання позову згідно офіційного курсу НБУ складає 152663,25 грн., зі строком повернення позиченої суми через один місяць, тобто до 27 грудня 2014 року.

Договір був укладений в простій письмовій формі, в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Допитані під час судового засідання, що відбулося 12 травня 2015 року, вищевказані свідки підтвердили, що 27 листопада 2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 7250 доларів США, у звязку з чим і був письмово укладений Договір, в якому вони зазначені як свідки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що підписував договір позики від 27.11.2014 року і підпис в договорі його, але стверджував, що кошти не отримував. В підтвердження того, що кошти не отримував, просив допитати свідка ОСОБА_6, що працює в нього трактористом по договору найму. Судом задовольнялись клопотання відповідача, про допит свідка ОСОБА_6, але в судові засідання свідок не зявлявся. Представник відповідача, в судових засіданнях стверджувала, що свідок не може зявитися у звязку зі зайнятістю на роботі.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не забезпечив явку в судове засідання свідка ОСОБА_6 посилаючись на те, що свідок зайнятий на роботі, хоча даний свідок працює у відповідача.

Крім того, згідно ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Щодо посилання відповідача, на той факт, що ОСОБА_3 отримував від ОСОБА_2 паливо протягом 2013-2015 року на суму, яку позивач просить стягнути, слід зазначити наступне.

Судом досліджено заправну відомість, згідно якої ФОП ОСОБА_7 отримував у ФОП ОСОБА_2 паливо, та дійшов висновку, що крім отримання коштів у позику по Договору, відповідач на протязі 2013 року отримував у ФОП ОСОБА_2 паливо. Правовідносини, щодо склалися між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, відносно отримання палива в борг, є господарськими, так як позивач і відповідач також є приватними підприємцями, і до даної цивільної справи не мають жодного відношення.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1526 гривень 64 копійки, розмір яких підтверджено платіжним дорученням

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 27 листопада 2014 року в сумі 152663 /сто пятдесят дві тисячі шістсот шістдесят три/ гривні 25 /двадцять пять/ копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в сумі 1526 /одну тисячу двадцять шість/ гривень 63 /шістдесят три/ копійки.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_8