Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 317/5106/15-ц Головуючий у 1 інстанції Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/778/4456/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

В позові зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_5. Після поховання його дружини він знаходивсь в пригніченому душевному стані. Донька його покійної дружини, ОСОБА_6, знаючи, що в квартирі зберігається велика сума грошей, запропонувала йому віддати їй ці гроші для зберігання та пообіцяла йому, що з цих грошей купить йому побутову техніку, мобільний телефон та оплатить лікування, якщо буде така потреба або поверне ці кошти, як тільки він забажає цього. Також, ОСОБА_6, разом з її сином ОСОБА_4 запропонували йому, щоб він після закінчення строку депозитного договору з ВАТ «Державний ощадний банк України» не продовжував його, а зняв всі кошти з рахунку та віддав їм на зберігання, поки вони не знайдуть інший банк, який пропонує більш вигідні відсотки по депозитам, ніж ВАТ «Державний ощадний банк України» та запевнили, що допоможуть йому з вибором банку та внесуть всі ці гроші на відкритий на його ім'я депозитний рахунок.

ОСОБА_3 прийняв їх пропозицію та в кінці квітня або на початку травня 2013 року віддав їм п'ятдесят сім тисяч гривень, які зберігалися в нього вдома.

Також, 03 травня 2013 року, він разом з ОСОБА_7 прийшов до територіального відокремленого безбалансового відділення № 10007/0265 ВАТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м, Запоріжжя, пр. Леніна, 149, де зняв всі кошти зі свого депозиту разом з нарахованими відсотками, а саме - 56 500 грн. та одразу, не відходячи від каси №5, віддав всі гроші ОСОБА_7, який в свою чергу перерахував їх та залишив у себе, як вони і домовлялася.

Після спливу декількох місяців, а саме в червні 2013 року він звернувся до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з пропозицією віддати належні йому гроші, а саме - 113,500 грн. Однак гроші вони йому не віддали та сказали, що ці гроші йому не потрібні, та що йому краще взагалі про них забути.

З огляду на зазначене, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти в сумі 106 000 грн. та судові витрати в розмірі 1006 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами, та не заперечується сторонами, позивач передав відповідачу 50 000,00 грн. Зі слів позивача гроші були передані на тимчасове зберігання з зобов»язанням відповідача знайти надійну банківську установу для відкриття депозиту на зазначені кошти. Зі слів відповідача кошти були передані йому позивачем у дарунок для закінчення будівництва гаражу. Щодо вимог позивача про передачу відповідачу також грошей на суму 57 000,00 грн., то вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами фактично було укладено угоду, а відтак, не можна вважати 50000 гривень, отримані відповідачем, безпідставно набутими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, посилаючись на вищезазначені обстави спору, просив суд стягнути з ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За приписами ч. І п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Таким чином, дійшовши висновку, що між сторонами фактично було укладено угоду (зберігання чи дарування), районний суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин та застосував закон, який їх регулює.

Колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідача грошових коштів в якості безпідставно набутих.

Посилання апелянта на те, що покази свідків в суді першої інстанції були неправдиві, і не можуть братися до уваги, в даному випадку вирішального значення не мають, оскільки в позові районним судом відмовлено з підстав недоведеності того факту, що гроші відповідачем отримані безпідставно.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315,317, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: