Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2067/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

27.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря - Аліксійчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково: визнано автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3; в порядку поділу майна виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію належної їй ? частини спільного майна в сумі 63942,69 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку і просить змінити рішення, відступивши від рівності часток подружжя стягнути з відповідача на її користь 2/3 частини вартості автомобіля. Апеляційну скаргу обґрунтовано ти, що на переконання позивача рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості в частині відмови у задоволенні її вимоги про відступлення від рівності часток подружжя при поділі їх сумісного майна та стягнення на її користь компенсації вартості частки. Суд не врахував, що відповідач після припинення спільного проживання аліменти на утримання її та дитини не сплачував, а згодом сплачував не в повному обсязі, хоч за період січень - липень 2015 року має переплату у розмірі 2346 грн. 05 коп., порівняно з розміром аліментів визначених судовими рішеннями. Проте фактично понесені нею витрати на утримання дитини є більшими і становили у січні 2015 року 1843 грн. 79 коп., у лютому 2015 року - 1747 грн. 58 коп., а у березні 2015 року - 1779 грн. 48 коп. Крім того утримання дитини потребує значно більших витрат, зокрема на регулярне придбання одягу, літератури, лікування діагностованого алергічного дерматиту і т. ін. У зв'язку з цим вона вважає розмір аліментів недостатнім для забезпечення розвитку дитини. Вона також не має впевненості в тому, що відповідач, який не має постійної роботи, буде сплачувати аліменти у подальшому. Крім того, вона вважає, що з 4 грудня 2012 року відповідач приховує їх спільний автомобіль від неї, використовує його на шкоду інтересам сім'ї, що також є підставою для відступлення від рівності часток подружжя при поділі їх майна.

Відповідач направив письмові заперечення на апеляційну (Т. ІІ а.с. 76) в яких просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Він послався на те, що має нерегулярний та мінливий дохід, але власним коштом придбаває дитині необхідні товари та продовжує регулярно сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж встановлено рішенням суду.

У судовому засіданні позивач особисто підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6).

У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

На час розгляду справи в суді шлюб не зірвано, але сторонами спільне проживання припинено.

Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі, 4 грудня 2012 року, сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрували на відповідача (а.с. 8) та перебуває у його користуванні.

Згідно висновку експерта № 848 судової автотоварознавчої експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19 травня 2015 року, ринкова вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 19.05.2015 року складає 127885 грн. 37 коп. (а.с. 240-245).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 1 березня 2015 року до 16 травня 2032 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 54-55).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 березня 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову 8 січня 2015 року і до досягнення донькою трьох років, тобто до 16 липня 2015 року (а.с. 224-225).

Відповідно до копій квитанцій (Т. І а.с. 59, 60, 223, т. 2 а.с. 8, 48), відповідачем сплачено позивачу аліменти: за січень 2015 року - 500 грн., лютий 2015 року - 1000 грн., квітень 2015 року - 1200 грн.; травень 2015 року - 2000 грн., червень 2015 року - 1500 грн., липень 2015 року - 1990,05 грн.

Вказані обставини справи судом встановлено вірно, що сторонами не оспорюється.

Сторонами також не оспорюються висновок суду, зроблений відповідно до ст. 60, 61 СК України, щодо належності їм автомобіля на праві спільної сумісної власності, як подружжю.

Правильність застосування судом ст.ст. 69, 71 СК України, зокрема щодо визначення способу та порядку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя також, сторонами не оспорюється, але позивач не погоджується із визначеним судом розміром частко подружжя при поділі майна.

Частково задовольняючи позов і присуджуючи позивачу грошову компенсацію вартості належної їй ? частки у спільному майні подружжя, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини або їх розмір недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, а отже відсутні підстави для відхилення від рівності часток при поділі майна подружжя.

Згідно приписів ст. 70 СК України уразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна судможе відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням судучастка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатніповнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 36 постанови від 21 грудня 2007 року № 1 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СКв окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Таким чином ч. 2 і ч. 3 ст. 70 СК України встановленні самостійні підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Посилання позивача, як на підставу для відступлення від рівності часток подружжя у майні, на те, що відповідач приховує їх спільний автомобіль, використовує його на шкоду інтересам сім'ї є безпідставним.

Позивач пред'являла відповідачу вимоги щодо надання їй у користування автомобіля у березні 2015 року, що підтверджується її письмовими заявами надісланими відповідачу (Т. ІІ а.с. 188 - 215), тобто після виникнення спору щодо поділу майна та пред'явлення нею 8 січня 2015 року позову в якому вона просила суд виділити автомобіль відповідачу, стягнувши з нього на свою користь грошову компенсацію вартості належної їй частки, тобто вимог щодо надання автомобіля їх вона не пред'являла.

Відповідач погоджувався на отримання ним у особисту власність автомобіля в цілому та виплату грошової компенсації відповідачу, але не погоджувався з запропонованим розміром компенсації.

У зв'язку з домовленістю сторін щодо способу поділу їх спільного майна подальше використання відповідачем автомобіля не може свідчити про приховування ним спільного майна або використання його всупереч інтересам сім'ї, а отже підстав для застосування ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору відсутні.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 70 СК України збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

За змістом ст. ст. 181, 182, 183, 184, 189 того ж Кодексуаліменти - кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду.

Відповідач під час розгляду справи судом посилався на те, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини з січня 2015 року, регулярно надсилає кошти на адресу позивачки, заборгованості по аліментах він не має, розмір сплачуваних ним коштів перевищує розмір аліментів, встановлений рішенням суду, що фактично визнано позивачем.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 лютого 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 1 березня 2015 року. Постановляючи рішення, суд у мотивувальній частині рішення вказав про те, що батьки мають рівні обов'язки щодо дитини, а тому визначив розмір аліментів, який відповідає половині встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Принципи формування прожиткового мінімуму встановлені ст. 3 цього Закону

Таким чином, при обрахуванні прожиткового мінімуму, враховані потреби громадян, в тому числі особливі потреби дітей, у харчуванні, мінімальному наборі непродовольчих товарів, які забезпечення збереження здоров'я та підтримання життєдіяльності організму людини, та мінімальному наборі послуг, які необхідні для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Забезпечення рівня утримання дитини не нижче прожиткового мінімуму, встановленого законом, покладається на обох батьків.

Фактично понесенні позивачем витрати на утримання дитини у розмірі, який перевищує встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму, не є єдиним і переконливим доказом того, що розмір сплачуваних відповідачем коштів на утримання дитини недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Невпевненість позивача у належному виконанні відповідачем своїх аліментних зобов'язань у майбутньому ґрунтується на припущеннях і правового значення для вирішення спору не має. Крім того, позивач пояснила суду, що відповідач не має заборгованості по аліментах. Зокрема факт сплати відповідачем аліментів у серпні 2015 року у сумі 2000 грн. підтверджується квитанцією (Т. ІІ а.с. 77).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем підстав, передбачених ч. 3 ст. 73 СК України, для збільшення її частки майна.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: