Справа № 466/1410/14 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/4199/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді- Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представників позивача Великої О.В., П»ятковської І.П. ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "КредоБанк" на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ "КредоБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним додаткового договору, дострокове стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ "КредоБанк", третя особа ОСОБА_5 про визнання права на виконання зобов"язання відповідно до умов Кредитного договору, зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «Кредобанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ПАТ «Кредобанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Заявами від 19.06.2014 року та 04.09.2014 року змінювали предмет та підстави позову з врахуванням позиції відповідача та в кінцевому заявою від 04.09.2014 року просив визнати Додатковий договір від 25.07.2013 року до Кредитного договору №83 від 18.03.2008 року укладений між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 недійсним; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ "Кредобанк" суму заборгованості та пені за кредитним договором №83 від 18.03.2008 року, в розмірі розмірі 31 017, 66 доларів США, що еквівалентно 247 924,16 грн. з яких: 29 576,55 доларів США - неповернута сума кредиту, що еквівалентно 236 405,37 грн.; 1 251,53 доларів США - прострочені відсотки, що еквівалентно 10 003,48 грн; 189,58 доларів США - пеня по простроченій заборгованості, що еквівалентно 1 515, 32 грн. Стягнути сплачений судовий збір.

10.06.2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання права на виконання зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору № 83 від 18.03.2008 року, в редакції додаткового договору від 25.07.2013 року.

Ухвалою суду від 10 червня 2014 року зустрічний позов прийнятий та об'єднаний в одне провадження із позовом ПАТ «Кредобанк».

27.05. 2014 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом заявою до ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_3 про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки №83/S-3 від 11.01.2010 року.

Ухвалою судового засідання від 16 липня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_5 прийнятий та об'єднаний в одне провадження із позовом ПАТ «Кредобанк».

Клопотанням від 16.10.2014 року ПАТ «Кредобанк» просив замінити первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_6, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не має жодного відношення до предмету судового розгляду, оскільки договір поруки №83/S-3 від 11.01.2010 року, який був укладений між ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з метою забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором №83 від 18.03.2008 року припинив свою дію. У свою чергу поручителем по Кредитному договору №83 від 18.03.2008 року виступив ОСОБА_6 згідно Договору поруки від 03.08.2012 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2014 року у задоволенні клопотання ПАТ «Кредобанк» про заміну первісного відповідача належним відповідачем відмовлено.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 8 квітня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «КредоБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсним додаткового договору від 25.07.2013 року до кредитного договору № 83 від 18.03.2008 року, дострокове стягнення заборгованості, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання права на виконання зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право на виконання зобов'язання перед ПАТ «КредоБанк» за кредитним договором № 83 від 18.03.2008 року відповідно до умов цього договору в редакції додаткового договору від 25.07.2013 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «КредоБанк» на користь ОСОБА_3 6100 (шість тисяч сто) гривень 00 коп. за надання правової допомоги.

У решті у задоволенні позову відмовлено.

В цій частині рішення суду оскаржується представником банку.

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання припинення зобов'язання за договором поруки № 83 S-3 від 11.01.2010 року - задоволено.

Визнано припиненим зобов'язання ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством «КредоБанк» за договором поруки № 83 S-3 від 11.01.2010 року, укладеним між ВАТ «КредоБанк» та ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2015 року стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_3 3 404 грн. сплачених ним судових витрат на проведення експертизи.

Рішення суду в зазначеній вище частині оскаржив представник ПАТ «Кредобанк» - Кушнаренко О.О. Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким визнати Додатковий договір від 25.07.2013 року до Кредитного договору №83 від 18.03.2008 року укладений між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 недійсним; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ "Кредобанк" суму заборгованості та пені за кредитним договором №83 від 18.03.2008 року, в розмірі розмірі 31 017, 66 доларів США, що еквівалентно 247 924,16 грн. з яких: 29 576,55 доларів США - неповернута сума кредиту, що еквівалентно 236 405,37 грн.; 1 251,53 доларів США - прострочені відсотки, що еквівалентно 10 003,48 грн; 189,58 доларів США - пеня по простроченій заборгованості, що еквівалентно 1 515, 32 грн. Стягнути солідарно судовий збір. У такий спосіб просить задоволити позов, оскільки вважає незаконною ухвалу суду про відмову у заміні відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_6

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Взяті на себе ПАТ «Кредобанк» зобов'язання, згідно Кредитного договору щодо видачі кредиту були виконані в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №914293 від 18.03.2008 року та випискою про рух коштів по рахунках Відповідача та невиконання боржником взятих на себе зобов'язань. Внаслідок невиконання боржником взятих на себе зобов'язань, боржнику та поручителю направлялись вимоги про погашення заборгованості, однак в зв»язку з невиконанням умов договору Банк звернувся в суд з указаним позовом.

Звертає увагу суду на те, що Кредит був наданий ОСОБА_3 в іноземній валюті і такий повинен був повертатись у валюті. Відповідно до Додаткового договору від 25.07.2013 року, пункт 4.1. Кредитного договору викладений у новій редакції, із змісту якого вбачається зміна валюти кредиту з іноземної валюти (долари США) на національну (гривню), що не спрямоване на настання наслідків, якими є виконання зобов»язання у повному обсязі, не відповідає волевиявленню банку, а є помилкою, котра виявлена банком при запереченнях ОСОБА_3 позову банку. Суд не врахував, що звертаючись з позовом про визнання недійсним Додаткового договору, банк вказував на те, що такий є помилковим. При виконанні зобов»язання за кредитним договором з врахуванням змісту додаткової угоди від 25.07.2013 року у визначені договором строки - кредит не погашається, а погашається сума боргу у гривнях, котра просто є аналогічною сумі боргу у доларах США, однак не є еквівалентною сумі боргу, що виникла станом на час укладення цієї додаткової угоди. Про наявність помилки свідчить відповідна доповідна працівника банку, котра надана суду. На підставі, в тому числі, ч.1 ст. 229 ЦК України просили визнати такий правочин недійсним. Однак судом першої інстанції в цій частині вимоги банку не проаналізовані взагалі. Суд не врахував, що за своєю правовою природою Додатковий договір є похідним від Основного Кредитного договору, а тому внесення змін до Основного договору повинно здійснюватися з урахуванням логічного взаємозв'язку між положеннями, які змінюються відповідно до Додаткового договору та положеннями основного договору які залишаються незмінними. Додатковий договір не є самостійним договором, оскільки повинен узгоджуватись із іншими положеннями Основного договору Кредитного договору зміни до яких не вносились. Умови Додаткового договору від 25.07.2013 року не узгоджуються з положеннями основного Кредитного договору, а саме положення Додаткового договору щодо зміни валюти кредитування з іноземної на національну не узгоджуються з п. 2.1. Основного Кредитного договору №83 від 18.03.2008 року. Умови Додаткового договору щодо погашення кредиту рівними частинами по 530, 00 грн., а в останній місяць кредитування 426, 55 грн. суперечать п. 2.1. Кредитного договору, оскільки погашання кредиту в національній валюті відповідно до Додаткового договору без внесення змін до п.2.1. кредитного договору не покриє наданий Банком кредит. Правові наслідки укладання Додаткового договору щодо порядку повернення кредиту повинні бути спрямовані на погашення кредиту в повному обсязі. Вказані обставини зумовили посилання банку і на інші правові підстави для визнання договору недійсним .

При розгляді справи за апеляційною скаргою, представники апелянта доводи такої підтримали.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав письмові заперечення на апеляційну скаргу та просить врахувати, що судом першої інстанції не враховано положення ч.2 ст. 31 ЦПК України та прийнято до розгляду заяву банку в редакції від 04.09.2014 року, якою змінено предмет позову. Всупереч вимогам ЦПК суд 16.10.2014 року прийняв нові докази, які стосувалися сформульованого банком нового предмета позову та нових обставин. Щодо суті цих вимог та мотивів апеляційної скарги, то з врахуванням положень ст. 526, 626 ч.ч.1-3, ст. 1054 ч.1 ЦК України, у ОСОБА_3 виникло право на виконання свого обов»язку перед банком по поверненню кредиту з врахуванням положень Додаткового договору від 25.07.2013 року. Оскільки банком заявлено вимоги про стягнення суми боргу у спосіб визначений у позові, то таким чином останній не визнає право його довірителя на виконання зобов»язання за умовами договору з врахуванням оспорюваної додаткової угоди. Враховуючи засади щодо свободи договору, суд першої інстанції ухвалив законне рішення, яке просить залишити без змін. Норми матеріального права, на порушення яких посилається банк при заявлені вимоги про визнання договору недійсним не підтверджено в суді першої інстанції. Не заперечив, що у випадку погашення кредиту у спосіб визначений додатковою угодою, яка оскаржується банком, в обумовлений строк сума кредиту не може бути погашена. Однак відповідальність за це не повинен нести його довіритель, як боржник за кредитним зобов»язанням, а в такому випадку можливе покладання відповідальності на працівників банку, відповідальними за укладення такої додаткової угоди.

Інші учасники в судове засідання не з»явилися, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою. Про причини неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи в їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 18.03.2008 року між ПАТ "Кредобанк", що є правонаступником ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 83 із змінами та доповненнями внесеними Додатковим договором від 11.01.2010 року та Додатковим договором від 03.08.2012 року, згідно якого позивач видав ОСОБА_3 кредит у розмірі 40 000 доларів США строком до 17.03.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3, 11.01.2010 року між ПАТ "Кредобанк", ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Володимирівноою укладено Договір поруки №83/S-3 припинення дії якого визнається банком, що обумовило звернення до суду з заявою про заміну відповідача ОСОБА_5 на іншого відповідача ОСОБА_6, у чому суд відмовив. Однак вимоги до ОСОБА_5 банк фактично не підтримав. Дана обставина підтверджується завою ОСОБА_3 від 03.08.2012 року, з проханням вивільнити від поруки ОСОБА_5 В свою чергу, за заявою ОСОБА_3 від 03.08.2012 року, якою було надано згоду на те, щоб ОСОБА_6 виступив поручителем по кредитному договору №83 від 18.03.2008 року, 03.08.2012 року між ПАТ "Кредобанк", ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором був укладений договір поруки №83/S-4. Згідно розділу 1 вказаного договору поруки ОСОБА_6 зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов'язання в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за кредитним договором №83 від 18.03.2008 року із всіма змінами та доповненнями до нього. Згідно розділу 2 договору поруки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність перед банком. Враховуючи ухвалу суду від 17.10.2014 року про відмову у задоволенні заяви банку про заміну відповідача ОСОБА_5 належним - ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати питання про залучення останнього до участі до справи, а тому перевіряє законність рішення в межах апеляційної скарги та з врахуванням визначеного судом першої інстанції процесуального статусу ОСОБА_5 як відповідача за вимогами банку.

25.07.2013 року між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір до кредитного договору №83 від 18.03.2008 року, де п.4.1. Кредитного договору викладений в новій редакції: позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором та/або додатками до нього. За змістом такого убачається, що повернення суми кредиту здійснювати щомісячно рівними частинами по 530,00 грн. (п'ятсот тридцять гривень 00 копійок) (55 траншів), а в останній місяць кредитування 426,55 грн. (чотириста двадцять шість гривень 55 копійок) (1 транш) не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно у розмірі 10,00 (десять) % річних з урахуванням методу нарахування, визначеного п. 3.3. Кредитного договору №83 від 18.03.2008р., в редакції Додаткового договору від 03.08.2012р.

Із змісту заяви ПАТ «Кредобанк» про зміну предмету позову від 04.09.2014 року вбачається, що передумовою укладення Додаткового договору від 25.07.2013 року /а.с.19 том.2/ було звернення ОСОБА_3 до банку із заявою від 20.06.2013 року про проведення розтермінування прострочене тіло кредиту на весь період кредитування. /а.с.177 том.2/.

Встановлення висновком експертизи з дослідження почерку і підписів від 03.03.2015 року, яким встановлено, що рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_3 на цій заяві виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, не впливають на висновки судової колегії / а.с 187-188 том. 2/. Заперечуючи написання такої заяви, яка не породжує прав та обов»язків для боржника, відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що наслідком такої було укладення додаткової угоди від 25.07.2013 року, яка оспорюється банком і визнається ОСОБА_3

За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України - якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов,»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відмовляючи у позові банку про визнання недійсним указаного додаткового договору, судом першої інстанції не надано правової оцінки вимогам банку в цій частині та не проаналізовано правові підстави про визнання правочину недійсним з підстав помилки з приводу прав та обов»язків сторін правочину. Посилання у позовній заяві та зазначення мотивів, передбачених ч.1 ст. 229 ЦК України, з яких в тому числі теж заявлявся позов, зобов»язувало суд першої інстанції це вчинити та надати правову оцінку вимогам з наведених підстав.

Про укладення такого договору внаслідок помилки свідчать наявні у справі докази, на які посилався позивач і які залишились поза увагою суду.

Із змісту відповіді на ім»я ОСОБА_3 від 1 липня 2013 року останнього повідомлено про прийняте рішення щодо реструктуризації боргу. Прохання у найстисліші терміни з»явитись у відділення банку для його реалізації та оформлення необхідних документів. Станом на 04.07.2013 року фактична заборгованість по кредиту становила 29 577, 45 доларів США, що відображено у додатку №33 до Положення "Про розгляд кредитних пропозицій та прийнятих кредитних рішень у ПАТ "Кредобанк" від 04.07.2013 року" ( а.с. 49-50 том. 2 ). Відповідно до вказаного документу, а саме п.6 передбачено, що нові умови кредитування (погашення заборгованості) мають таку редакцію, яка відповідає умовам основного Кредитного договору №83 від 18.03.2008 року: "Заборгованість погашається щомісячно згідно графіку: з серпня 2013 р. по 530, 00 гривен (55 траншів); в останній місяць кредитування 426, 55 гр. залишок заборгованості по кредиту погашається шляхом внесення в касу Банку або шляхом безготівкового перерахунку".

Шляхом простого математичного розрахунку убачається наступне. У випадку сплати ОСОБА_3 55-ма траншами по 530 гривен щомісячно з серпня 2013 року та 426гр. 55 коп. в останній місяць, на користь банку повинно бути внесено суму 29 576 гривен 55 коп. Враховуючи період, з якого обумовлено внесення коштів та визначення 55 траншів, останні платіж припадає на березень 2018 року, що відповідає кінцевій даті повернення кредиту за умовами Кредитного договору від 18.03.2008 року. / 17.03. 2018 року/.

У випадку дотримання умов додаткової угоди до договору, чинність якої визнається боржником, внесення ним 29 576 гр. 55 коп. не буде свідчити про виконання ним умов договору щодо повного повернення суми кредиту з відповідними відсотками та іншими платежами обумовленими основним договором, що є очевидним.

Про наявність помилки в частині зазначення валюти в якій згідно оспорюваної додаткової угоди повинен повертатись кредит, свідчать матеріали справи.

Про допущення звичайної технічної помилки у тексті Додаткового договору від 25.07.2013 року щодо назви валюти в якій повинно здійснюватись погашення кредиту проінформовано директора департаменту реструктуризації та стягнення банку працівником Смоляк Ю.С. / а.с. 50 том. 2./

Після підписання сторонами додаткової угоди від 25.07.2013 року, по причині невиконання боржником її умов, банком на адресу ОСОБА_3 листом 17.08.2013 року повідомлялось про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав виникнення станом на 22.07.2013 року заборгованості по кредиту, зокрема, сума простроченої заборгованості по кредиту становила 2 371, 90 доларів США, 29 576, 55 доларів США сума кредиту, яка підлягає достроковому поверненню, 263, 81 долар США сума пені. Пропозиція внесення в цілому суми боргу, котра обрахована 29 840, 36 доларів США пропонувалась банком внести до 4 жовтня 2013 року / а.с. 94 том 1./

Вимоги аналогічного змісту скеровані іпотекодавцям. /а.с. 96-101 том.1/

Аналогічні досудові вимоги від 17.08.2013 року були скеровані боржнику та поручителям з даними про суми заборгованості по кредиту станом 22.07.2013 року по протермінованому кредиту 2 371, 90 доларів США та 29 576, 55 доларів США сума кредиту яка підлягає достроковому поверненню, 263, 81 долар США сума пені. Пропозиція внесення в цілому суми боргу, котра обрахована 29 840, 36 доларів до 04.10.2013 року /а.с. 52-54 том. 1/.

Вказаним вище додатком № 33 до Положення «Про розгляд кредитних пропозицій та прийняття кредитних рішень у ПАТ «Кредобанк» станом на 04.07.2013 року заборгованість значилась 29 577, 45 доларів США./а.с. 49-5/ том. 2./

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 не заперечив, що за умовами оскаржуваної банком додаткової угоди, його довірителем дійсно не буде погашена в повному об»ємі кредит, отриманий ним за договором від 18.03.2008 року в сумі 40 000 доларів США та висловився про те, що відповідальність за це повинна лягти на працівників банку. Таким чином не заперечується той факт, що умови оскаржуваної угоди не відповідають змісту основного договору зокрема в частині виконання боржником п. 4.1 Кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов»язаний повернути Банку кредит у повному обсязі. Даних про списання банком чи вирішення в інших спосіб питання щодо суми непогашеного кредиту, що безперечно матиме місце при чинності додаткової угоди від 25.07.2013 року - суду не надано.

Сплата ОСОБА_3 та прийняття банком 945 гривен 65 коп., як комісії за внесення змін в умови кредитування згідно квитанції від 25.07.2013 року за № 21369423 - не спростовують обґрунтованості мотивів позову банку про укладення Додаткової угоди саме внаслідок помилки щодо назви валюти платежу. /а.с. 169 том.1/

З урахуванням умов Кредитного договору та оспорюваного Додаткового договору від 25.07.2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що позов ПАТ «Кредобанк» є підставним та підлягає задоволенню, оскільки за своєю правовою природою Додатковий договір є похідним від Основного Кредитного договору, а тому внесення змін до Основного договору повинно здійснюватися з урахуванням логічного взаємозв'язку між положеннями, які змінюються відповідно до Додаткового договору та положеннями основного договору, які залишаються незмінними. Додатковий договір не є самостійним договором, та повинен узгоджуватись із іншими положеннями Основного договору Кредитного договору, що додатково свідчить про допущення помилки стороною договору при його укладенні.

Щодо вимог про визнання цієї угоди недійсною з підстав, передбачених ч.ч.3, 5 ст. 203 ЦК України, то колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції про відсутність з цих правових підстав визнавати недійсним Додатковий договір від 25.07.2013 року. Наведені позивачем підстави для визнання угоди недійсною є взаємовиключні.

Однак, за змістом ч. ст. 12 ЦК України - особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Колегія суддів вважає, що цивільне та цивільно-процесуальне законодавство не обмежує прав позивача на звернення до суду з вимогами про визнання правочину недійсним з різних правових підстав. За таких обставин суд повинен перевірити обґрунтованість позовних вимог в контексті різних правових підстав.

Враховуючи мотиви позову, убачається, що незважаючи на посилання позивача у тому числі на невідповідність оспорюваного договору ч. 3 ст. 203 ЦК України, за змістом якої - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та на ч. 5 ст. 203 ЦК України, за якою правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, позивач фактично поєднував такі мотиви позову саме з помилкою у Додатковому договорі щодо назви валюти і тому посилався на недійсність угоди вважаючи її умови такими, що не відповідають умовам предмету основного Кредитного договору, не спрямовані на настання реальних правових наслідків - погашення кредиту в повному обсязі та суперечать фінансовим інтересам та волі банку.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові банку суд першої інстанції врахував, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Правильно аналізуючи ці правові норми, суд не врахував в повній мірі їх тлумачення позивачем, яке зводиться до укладення Додаткового договору помилково щодо зазначення валюти платежу, про що вказано вище.

Тому в цій частині колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги .

Оскільки матеріалами справи підтверджено недійсність додаткової угоди, як укладеної внаслідок помилки, то у відповідача ОСОБА_3 не виникає зобов»язань по такому правочину, оскільки Додатковий договір від 25.07.2013 року є недійсним з моменту його підписання сторонами. За таких обставин, вимога ОСОБА_3 за зустрічним позовом не підлягає до задоволення. Сторони повинні дотримуватися умов Договору без врахування оспорюваного та виконувати свої зобов»язання, визначені Кредитним договором від 18.03.2008 року із врахуванням Додаткового договору від 11.01.2010 року та Додаткового Договору від 03.08.2012 року. /а.с. 15, 22 том. 1/ .

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції вірно врахував, що згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до п.4.9,4.10 Кредитного договору Позивач у випадках, передбачених п.2.9. договору, вправі вимагати дострокового повернення коштів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором, про що письмово повідомляє боржника.

Як встановлено судом, свій обов'язок перед Банком за Кредитним договором № 83 від 18.03.2008 року, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, ОСОБА_3 належним чином не виконує. Про погашення кредиту достроково повідомлявся банком, про що скеровувались вимоги, про які зазначено вище.

Згідно детального розрахунку банку суми заборгованості по кредиту станом на 27.01.2014 року, який не заперечується відповідачем і не спростований останнім і становить в розмірі 31 017, 66 доларів США, що еквівалентно 247 924,16 грн. з яких: 29 576,55 доларів США - неповернута сума кредиту, що еквівалентно 236 405,37 грн.; 1 251,53 доларів США - прострочені відсотки, що еквівалентно 10 003,48 грн; 189,58 доларів США - пеня по простроченій заборгованості, що еквівалентно 1 515, 32 грн. на день проведення розрахунку.

Вказана сума підлягає стягненню з боржника за наведених вище мотивів та визнання банком припиненою поруку відповідача ОСОБА_5

З врахуванням наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково. В оскаржуваній частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення.

Керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п. 1, 3 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314 , ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 8 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «КредоБанк» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "КредоБанк" задоволити частково.

Визнати Додатковий договір від 25.07.2013 року до Кредитного договору №83 від 18.03.2008 року укладений між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_3 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ "КредоБанк" суму заборгованості та пені за кредитним договором №83 від 18.03.2008 року станом на 27.01.2014 року в розмірі 31 017, 66 доларів США, що еквівалентно 247 924,16 грн. з яких: 29 576,55 доларів США - неповернута сума кредиту, що еквівалентно 236 405,37 грн.; 1 251,53 доларів США - прострочені відсотки, що еквівалентно 10 003,48 грн.; 189,58 доларів США - пеня по простроченій заборгованості, що еквівалентно 1 515, 32 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КредоБанк» 2 479 грн. 24 коп. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 1827 грн. за подачу апеляційної скарги.

В задоволенні решти вимог відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ "КредоБанк", третя особа ОСОБА_5 про визнання права на виконання зобов"язання по сплаті кредиту та відсотків перед ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором № 83 від 18.03.3008 року в редакції додаткового договору від 25.07.2013 року - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді