У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Хромець Н.С., Бечка Є.М.,

при секретарі Мартиновій А.В.

за участі позивача ОСОБА_1»якова І.С., його представника адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_1»якової Г.К.,її представника ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1»якової ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1»якова ОСОБА_7 до ОСОБА_1»якової ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про припинення договору піднайму та виселення,

третя особа - орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року, яким позов ОСОБА_1»якова ОСОБА_7 до ОСОБА_1»якової ОСОБА_5, що діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 задоволено, відповідач просить зазначене рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції необ»єктивним, необґрунтованим, ухваленим без всебічного розгляду справи, з порушенням матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1»якова Г.К. вважає, що судом не вірно було застосовано ст.97 ЖК України , відповідно до приписів ч.2 ст. 97 ЖК України якої договір піднайму, укладений на невизначений строк може бути розірваний достроково лише у випадку, якщо піднаймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, чи систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також, у разі систематичного невнесення піднаймачем плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги. Оскільки таких порушень відповідачі не вчиняли, про що нею суду надані належні докази, на думку апелянта, застосуванню підлягала ст. 99 ЖК України, відповідно до положень якої, лише при припиненні наймачем дії договору найму , піднаймачі зобовязані негайно звільнити договір піднайму, а у разі відмови, підлягають виселенню у судовому порядку.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не врахував її доводів щодо відсутності у них з дитиною іншого житла, що вона з 1989 року, до зміни місця проживання своєї матері ,теж була зареєстрована і проживала у спірній квартирі, як член сім»ї наймача квартири ( її дідуся), та, що її малолітня донька ОСОБА_6 теж зареєстрована у вказаній квартирі. У разі виселення з квартири вони залишаться фактично без житла, що є порушенням прав неповнолітньої дитини, яке гарантоване ст. 47 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.3 Конвенції «Про права дитини», і які регламентують права дитини на проживання в гідних, пристойних житлових умовах, а державні органи, приватні структури та суди мають першочергово приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, на думку відповідача, ОСОБА_1»яков І.С. усупереч ст.60 ЦПК України не довів факту порушення його права відповідачкою.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1»яков І.С. просить апеляційну скаргу відхилити, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм як матеріального так і процесуального права. Зазначає, що суд обґрунтовано застосував положення ч. 3 ст. 97, 99 ЖК України які не передбачають обов»язку наймача обґрунтовувати підстави припинення договору піднайму, а лише зобов»язує наймача письмово попередити піднаймача про припинення договору за три місяці, що і було здійснено ним.

У судовому засіданні ОСОБА_8 та її представник апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини, викладені у її доводах. Крім того, ОСОБА_8 додатково пояснила, що повідомлення від позивача про необхідність звільнити квартиру у межах тримісячного строку з моменту отримання повідомлення вона особисто не отримувала, хоча підпис вчинено від її імені. Після розяснення судом відповідачці та її представнику права на вчинення ( або не вчинення) додаткових процесуальних дій для спростування доводів позивача і обґрунтування своїх заперечень, у тому числі, і шляхом проведення експертизи підпису, клопотання заявлено не було.

Відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, пославшись на обставини, викладені у письмових запереченнях, та надавши докази особистого отримання відповідачкою повідомлення про необхідність припинення договору піднайму.

Представник органу опіки та піклування апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень позивача, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах, визначених ст. 303 ЦПК України та, не встановивши обставин, передбачених ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, як наймачем квартири АДРЕСА_1, було доведено факт укладення з відповідачкою договору піднайму на невизначений строк. У липні 2014 року наймач квартири скористався своїм правом на припинення договору піднайму квартири, передбаченим ч.3 ст.97 ЖК України, дотримався порядку припинення правовідносин з піднаймачем, зокрема попередив її про припинення договору піднайму через три місяці, та , враховуючи, що реалізації такого права відповідачка перешкоджала, звільняти житло не бажала, правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права у порядку, передбаченому ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або освоюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

По справі встановлено, що наймачем квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1»яков ОСОБА_7, квартира не приватизована. Крім нього в квартирі зареєстрована дочка квартиронаймача ОСОБА_1»якова ОСОБА_10. ОСОБА_1»якова ОСОБА_5 з малолітньою дочкою ОСОБА_6 з 10.05.2011 року зареєстровані за вказаною адресою у якості піднаймачів з укладенням договору піднайму без визначення строку договору( а.с. 104-106 ).

З договору найму (піднайму) житлового приміщення №11 від 06.05.2011 року вбачається, що ОСОБА_1»яков І.С. та ОСОБА_1»якова Г.К. уклали цей договір відносно житлової квартири АДРЕСА_3 без зазначення строку його закінчення (а.с. 105).

З поквартирної карточки ( а.с.49-50) вбачається, що ОСОБА_1»якова ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 була прописана в квартирі АДРЕСА_4 з моменту народження 09.10.1989 року, як внучка наймача ОСОБА_1»якова ОСОБА_11 ( на даний час племінниця позивача), проте, 19.04.2001 року знята з реєстрації у неповнолітньому віці в зв»язку зі зміною місця проживання її матері. Повторно зареєстрована за вказаною адресою 10.05.2011 року у якості піднаймача разом з малолітньою донькою ОСОБА_6.

27 червня 2014 року ОСОБА_1»яковим І.С. на адресу ОСОБА_8 було направлено повідомлення про те, що безстроковий договір № 11 піднайму квартири за адресою АДРЕСА_5 від 06.05.2011 року з нею буде припинено через 3 місяці з моменту отримання останньою вказаного повідомлення. Також ОСОБА_1»яков І.С. просив знятися з реєстрації у зв»язку з закінченням договору піднайму.

З експрес-накладної «Нової пошти» від 27.06.2014року №6341 вбачається отримання вказаного повідомлення ОСОБА_1»яковою Г.К. 1 липня 2014 року (а.с.5-6). Крім того, на спростування заперечень відповідачки щодо особистого отримання нею такого повідомлення, позивачем надано додатково апеляційному суду оригінал експрес-накладної ТОВ „Нова пошта» з відміткою про отримання повідомлення та копії договору ОСОБА_1»яковою ОСОБА_5 ( а.с.103 ).

Порядок та умови припинення договору піднайму визначені ст. 97 ЖК України. Зокрема, відповідно частини 3 ст. 97 ЖК України, якщо договір піднайму укладено на невизначений строк наймач зобов»язаний письмово попередити піднаймача про припинення договору піднайму за три місяці, у випадку відмови звільнити приміщення після припинення договору піднайму, піднаймач і члени його сім»ї підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

З наведеного вбачається, що суд у обсязі, необхідному для вирішення спору, зясував всі обставини справи, з дотриманням вимог ст. 57-59 ЦПК України дослідив наявні у справі докази, забезпечив їх правову оцінку відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував закон, який регулює ці правовідносини, дійшовши правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апелянта ОСОБА_1»якової Г.К. та її представника щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме не застосування положень ч.2 ст. 97,ст. 99 ЖК України відповідно ґрунтуються на невірному розумінні та тлумаченні стороною відповідача положень ст. 97 ЖК України. Положення ч.2 ст.97 та ст.99 ЖК України регулюють спірні правовідносини , які стосуються питання дострокового розірвання договору піднайму, строк укладеного на визначений строк, який не закінчився (а не припинення договору, укладеного на невизначений строк ) та припинення договору найму самим наймачем.

Посилання ОСОБА_1»якової Г.К. на відсутність у неї з донькою іншого житла та на положення норм Конституції України, Закону України « Про охорону дитинства», ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ст. 3 Конвенції про права дитини, не може бути підставою для відмови у задоволенні доведеного та обґрунтованого позову ОСОБА_1»якова І.С., який у встановленому порядку та на підставі закону, яким регулюються спірні правовідносини, звернувся до суду за захистом свого житлового права, а саме, права, передбаченого ч.3 ст. 97 ЖК України. Також, не може бути підставою для відмови у задоволенні правомірного та обґрунтованого позову посилання апелянта на відсутність у неї та малолітньої дитини іншого житла у власності чи користуванні, так як відповідно до с. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають не залежно від тривалості проживання.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1»якової ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: