Справа № 369/3109/15ц Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/780/3825/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 46 02.07.2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2 липня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 після смерті якого відкрилася спадщина на належне померлому майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно М.Є., зареєстрованого в реєстрі за №2-1886, він прийняв спадкове майно, що складалось з 5/6 частин житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння складається із: житлового будинку під літерою А - деревяний, обкладений цеглою, житловою площею 59,1 кв.м. та загальною площею 108,2 кв.м., літня кухня Б, сарай - Г, погріб -Г, гараж -Д вбиральня під- Е, огорожа 1-9, свердловина - 10,І, літній душ - Ж. Так на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/18 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за повітом на 5/6 частини земельної ділянки площею 0,0636 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 287 кв.м., з яких багаторічні насадження 287 кв.м. під забудовою 349 кв.м., наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1

В позові зазначив, що свідоцтво на 1/2 частину спадкового майна видано на ім'я його матері і дружини спадкодавця ОСОБА_4 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового майна видано його брату ОСОБА_3 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини зазначеного в заповіті майна.

Вказував, що йому належить 5/36 частин спірного спадкового майна, ОСОБА_4 належить 21/36 частин спадкового майна, ОСОБА_3 10/36 частини спадкового майна. Посилаючись на те, що він як спадкоємець не може домовитися з відповідачами про порядок коритсування житловим будинком та земельною ділянкою, просив встановити порядок користування будинком АДРЕСА_1, виділити йому в користування житлову кімнату площею 18 кв.м. та веранду, відповідачам виділити інші житлові кімнати у будинку, та всі господарські будівлі і споруди, які розташовані біля будинку відповідно до правовстановлюючих документів, а саме: літня кухня «Б», сарай «Г», погріб під «Г», гараж «Д», вбиральня «Е», огорожа 1-9, свердловина 10.1, літній душ «Ж», а місця загального користування будинку залишити у спільному користуванні сторін. Також просив встановити наступний порядок користування земельною ділянкою, а саме: виділити йому у користування 5/36 частин земельної ділянки, що становить земельну ділянку площею 0,008834 га (88,34 кв.м.), виділити відповідачам у користування 31/36 частину спадкової земельної ділянки, що становить земельну ділянку площею 0,054766 га ( 547,66 кв.м.).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм процесуального права. Скаргу мотивує тим що суд прийшов до хибних висновків про відсутність у нього права власності і відповідіно неможливість здійснювати його повноваження як співвласника щодо встановлення порядку користування спільним майном.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року р/н № 2-1886 успадкував після смерті свого батька - ОСОБА_5, 5/18 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Також ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року р/н № 2-1890 успадкував після смерті свого батька 5/18 частин присадибної земельної ділянки площею 0,0636 га по АДРЕСА_1.

Співвласниками будинку і присадибної ділянки є відповідачі, дружина померлого ОСОБА_4 і син померлогоОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не надав доказів, що підтверджують виникнення у нього права власності на спадкове майно, як це визначено положеннями ст.ст.182, 331 ЦК України, ст.125,125 ЗК України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що ст.331 ЦК України, на яку суд посилається в рішенні, врегульовує питання виникнення у особи права власності на новостворене майно, тобто нове майно, яке виготовлене (створне) цією особою, на що прямо вказує ч.1 цієї статті. (ч.1 ст.331 ЦК). В даному спорі позивач ОСОБА_2 успадкував 5/18 частин житлового будинку і квартири, тобто в порядку спадкування набув прав на нерухоме майно, яке вже належало спадкодавцю, а не сворив його. За таких обставин посилання суду на ст.331 ЦК України є помилковими, а застосуванню підлягає інша норма закону (матеріального права), яка регулює спадкування.

Відповідно до ст.1299 ЦК України (в редакції на час видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину), якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов?язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом вказаних норм до правомочностей власника належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правомочністю володіння розуміється передбачена законом (тобто юридично забезпечена) можливість мати (утримувати) у себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правовомочності користування означають передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочності розпорядження означають юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

З урахуванням приписів ч.5 ст.1268 ЦК України, згідно якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, у позивача ОСОБА_2, який приняв спадщину за заповітом після смерті батька, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 23 січня 2013 року при розгляді справи № 6-164 цс 12, предметом якої був спір за позовом спадкоємця про витребування від добросовісного набувача спадкового нерухомого майна, яке вибуло з володіння спадкодавця. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

З огляду на те, що у позивача права володіння та користування спадковим майном, в тому числі права щодо встановлення порядку користування спільним майном, виникли з часу відкриття спадщини, то висновки суду про відсутність у нього до цього повноважень є хибними та такими, що суперечать вимогам закону.

Як вище вказувалося відсутність державної реєстрації права власності на успадковане позивачем нерухоме майно означає відсутність у останнього лише правомочності щодо розпорядження цим майном, тобто відсутність можливості відчуження за договором, передачі у спадщину, тощо.

Суд наведеного не врахував та ухвалив незаконне і необгрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними чи неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку користування будинком і земельною ділянкою, колегія суддів вважає, що дані вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом становлено, що сторони володіють і користуються житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 із визначенням часток кожного з них (спільна часткова власність).

Згідно положень ст.356 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, в тому числі співвласники можуть визначити порядок користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності.

Із позову вбачається, що позивач просить встановити порядок користування житловим будинком по АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 18 кв.м. та веранду, решту приміщень виділити відповідачам, а місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін.

Однак, із наявного в матеріалах справи технічного паспорта на спадковий будинок вбачається, що житлова кімната площею 18 кв.м. в будинку відсутня (а.с.27-29). Ніяких уточнень чи доповнень позовної заяви позивач до суду першої інстанції не подавав, що у свою чергу унеможливлює задоволення позовних вимог щодо встановлення порядку користування кімнатою площею 18 кв.м.

Відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України, апеляційний суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню прав сторін, оголосив перерву в судовому засіданні і надав можливість позивачу заявити клопотання про призначення судової експертизи щодо порядку користування будинком і ділянкою, проте позивач заявив клопотання про призначення судової кспертизи щодо розподілу будинку (визначення його вартості і виділ частки) і земельної ділянки, що не є тотожним заявленим позивачем вимогам про встановлення порядку користування будинком і ділянкою.

З огляду на викладене підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: