АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/1192/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1514/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1514/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, третя особа - ОСОБА_2, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування свідоцтва про право власності та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказав, що відповідач ОСОБА_1 16.05.2001 року подарувала йому та ОСОБА_2 в рівних частках незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 43 %, що знаходиться по АДРЕСА_1, а також приватизовану земельну ділянку площею 4978 кв.м., на якій розташований

Головуючий у першій інстанції - Зеленська В.І. Провадження № 22-ц/792/1514/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 2,5

вказаний житловий будинок. Надалі, 03.03.2015 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано за рішенням суду. Питання про поділ спільного майна добровільно не було вирішено. Натомість ОСОБА_1 зареєструвала на себе подарований житловий будинок з надвірними будівлями. На думку позивача, Реєстраційна служба Славутського міськрайонного управління юстиції безпідставно видала свідоцтво про право власності на житловий будинок ОСОБА_1, оскільки договір дарування не було визнано недійсним, а тому ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок та свідоцтво про право власності.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 травня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, індексний номер 14789915 від 30.07.2014 року, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво, індексний номер 25927265 від 22.08.2014 року, про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарською будівлею по АДРЕСА_1, видане Реєстраційною службою Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 352 грн. 69 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2015 року розірвано (а.с.8).

Будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 розпочалось у 1997 році і станом на день укладення договору дарування готовність будинку становила 43 %.

16 травня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 було укладено договір дарування будинку, незавершеного будівництвом та земельної ділянки. За вказаним договором гр. ОСОБА_1 подарувала, а гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках кожен прийняли в дар незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 43 %, що знаходиться в АДРЕСА_1. Всі права та обов'язки забудовника переходять до обдарованих. Гр. ОСОБА_1 подарувала, а гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли в дар приватизовану земельну ділянку площею 4978 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, на якій розташований вищевказаний будинок, яка передана для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства (а.с.5).

Договір дарування не розривався сторонами, не скасовувався і не визнавався недійсним судом.

Таким чином, судом правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на підставі внутрішнього волевиявлення, добровільно розпорядилася належним їй майном - незавершеним будівництвом житловим будинком та земельною ділянкою, а отже, втратила будь-яке право щодо цього майна.

З наведеного випливає, що ОСОБА_1 безпідставно отримала у 2013 році будівельний паспорт на будівництво житлового будинку з господарською будівлею, подавши в Інспекцію ДАБК у Хмельницькій області повідомлення про початок виконання будівельних робіт в АДРЕСА_1 Славутського району і Державний акт на право приватної власності на землю, отримала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. На підставі вказаних документів, 29.07.2014 року відповідач звернулася до Реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області із заявою про реєстрацію її права власності на нерухоме майно та видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.62-71).

На підставі поданих документів, державний реєстратор прийняв рішення, індексний номер 14789915, про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1. 22.08.2014 року ОСОБА_1 було видане свідоцтво, індексний номер 25927265, про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.58-59).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.

На думку колегії суддів, суд встановив та правильно виходив з того, що у разі повідомлення відповідачем ОСОБА_1 реєстраційній службі відомостей про наявність договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 43 % та приватизованої земельної ділянки, її право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстроване не було б, оскільки вона згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є неналежною особою.

Отже, доводи апеляційної скарги, про те, що реєстрація права власності на будинковолодіння була проведена на законних підставах та згідно з вимогами чинного законодавства є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 243 ЦК УРСР (1963 р.), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу (ч. 3 ст. 244 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки не зареєстроване, а тому він не набув право власності на вказане майно, є безпідставним, оскільки договір дарування нотаріально посвідчений. Відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення договору дарування, реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради підлягав сам договір, а не право власності особи, яка набула майно. При цьому, в договорі дарування визначено строк його реєстрації - після здачі будинку в експлуатацію.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про те, що в позовній заяві та в судовому рішенні відсутнє фактичне обґрунтування вимог позивача щодо його права власності на 1/2 частину будинковолодіння, то такі доводи не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України. Так, із змісту рішення суду вбачається, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів про наявність спору про право, що стосується визнання за ним права власності на завершене будівництво, оскільки він не звертався до компетентних державних органів з приводу реєстрації його прав на новостворене нерухоме майно, а суд своїм рішенням не може підміняти державних органів, до компетенції яких віднесено вирішення питань, пов'язаних з реєстрацією права власності на нерухоме майно. Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим та містить мотиви щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину незвершеного будівництвом житлового будинку.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок та свідоцтва про право власності на цей будинок.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко