УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,
суддів: Касьяна О.П., Наумчука М.І.,Мостової Г.І., Остапчука Д.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, усунення перешкод в користуванні квартирою, третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Наталя Петрівна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18 серпня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, усунути йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_8

На обгрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 19 лютого 2009 року він за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_7 спірну квартиру, яка не виконала умов договору та не звільнила квартиру, у зв'язку з чим рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2014 року за його позовом ОСОБА_7 виселено зі спірної квартири.

Під час виконання цього рішення він дізнався, що у квартирі проживає та зареєстрована ОСОБА_8, яка 18 серпня 2011 року купила її у ОСОБА_7, яка на час укладення договору не була її власником та не мала права на продаж квартири.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 19 лютого 2009 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, а 12 березня 2009 року зареєстрував право власності на неї.

18 серпня 2011 року ОСОБА_7 продала цю квартиру ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу, яка зареєструвала право власності на неї 30 серпня 2011 року.

При цьому у п. 1.2 договору купівлі-продажу зазначено про те, що відповідачка ОСОБА_7 є власником квартири на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2011 року, зареєстрованого в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 15 серпня 2011 року.

05 березня 2014 року рішенням апеляційного суду Харківської області задоволено позов ОСОБА_6 та усунуто йому перешкоди у користуванні квартирою, ОСОБА_7 виселена з квартири, і на примусове виконання цього рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Однак під час виконання цього рішення актом державного виконавця від 03 жовтня 2014 року встановлено, що у квартирі позивача проживає ОСОБА_8, яка є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимоги ч. 4 ст. 10, ст. 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не встановив їх, не уточнив підстав заявленого позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, не визначився із характером спірних відносин та нормами матеріального права, які їх регулюють.

Не перевірив доводів позивача про те, що на момент укладення оспорюваного договору відповідачка не була власником квартири, оскільки за договором купівлі-продажу від 19 лютого 2009 року її власником є позивач, не перевірив його доводів про фальсифікацію рішення суду від 05 квітня 2011 року, на підставі якого ОСОБА_7 зареєструвала право власності та продала квартиру ОСОБА_8, не з'ясував цих обставин, не виконав вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не роз'яснив сторонам їх право надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

При цьому не врахував, що, звернувшись до суду за отриманням копії цього рішення, позивачу була надана відповідь про те, що позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним зареєстрованим та розглянутим не значиться, і відповідне рішення судом не ухвалювалось, не дав оцінки листу від 09 жовтня 2014 року про відсутність у суді такої справи та відповідного рішення, не переконався у наявності цього рішення чи іншого рішення, яким би було визнано за відповідачкою право власності на квартиру, а пославшись на ненадання позивачем його копії та відсутність її в матеріалах справи, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а зробивши висновок про те, що рішення суду від 05 квітня 2011 року, яким за ОСОБА_7 визнано право власності на спірну квартиру, не скасоване в апеляційному порядку, сфальсифікованим, підробленим не визнано, не переконався у наявності цього рішення, постановив передчасну ухвалу про залишення рішення суду без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 - задовольнити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: О.П. Касьян Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук