"26" червня 2015 р. Справа № 363/1445/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Слободенюк Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді Київської області скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу,

ВСТАНОВИВ:

Уповноважений представник банку звернувся до суду із названою скаргою в якій просив визнати дії старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документу неправомірними; визнати його дії про повернення виконавчого документу стягувачу неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 28 листопада 2014 року ВП № 44020551 та зобовязати того ж державного виконавця провести виконавчі дії з виконання рішення Вишгородського районного суду від 5 жовтня 2012 року № 2-1372/2012.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням суду, задоволено позов банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У червні 2014 банк направив виконавчий лист до відділу ДВС Вишгородського РУЮ для примусового виконання зазначеного судового рішення.

Однак, 28 листопада 2014 року старшим державним виконавцем Полінським Б.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в порядку статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник банку вважав такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки ним поверхнево виконував свої обовязки по виконавчому провадженню не в повному обємі вжив заходів щодо розшуку майна та коштів боржника. Крім того, в порушення статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», постанова повернення виконавчого документу стягувачу в порядку статті 47 того ж Закону рекомендованим листом з повідомленням про вручення не направлена.

У судовому засіданні старший державного виконавець відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 заперечував проти доводів скарги та просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що ним виконано усі можливі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо розшуку майна боржника, однак у звязку із його відсутністю було прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу. Повідомив, що поставнова, що є предметом оскарження надсилалася на адресу банку не рекомендованим поштовим листом без повідомлення про вручення. Надав суду копію матеріалів виконавчого провадження № 44020551.

Скаржник просив розглядати скаргу за відсутності їхнього представника.

Інші учасники процесу до суду не зявилися, причини неявки суду не відомі, про час, день та місце розгляду скарги повідомлялися у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів виконавчого провадження № 1042/6, за ЄДРВП № 44020551, вбачається, що 15 липня 2014 року за заявою ПАТ «ВіЕйБі Банк» було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Вишгородським районним судом від 14 лютого 2013 року за № 2-1372/2012 щодо стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2

Державним виконавцем отримано відомості із Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, МРЕВ ДАІ та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно яких не вбачається наявності майна чи доходів в ОСОБА_2

Постановою від 28 листопада 2014 року старшим державним виконавцем Полінським Б.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в порядку статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із відсутністю майна у боржника (а.с. 5).

Підтвердження про направлення постанови повернення виконавчого документу стягувачу в порядку статті 47 того ж Закону рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу стягувача, матеріали виконавчого провадження не містять.

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У скарзі йдеться про те, що державний виконавець поверхнево виконував свої обовязки по виконавчому провадженню, а саме не в повному обємі вжив заходів щодо розшуку майна та коштів боржника.

Однак, будь-яких конкретних дій, в межах повноважень, наданих державному виконавцю Законом України «Про виконавче провадження», які б ним мали бути вчинені щодо виявлення майна боржника скаржником не наведено.

Тому, на переконання суду, викладене твердження представника банківської установи є необєктивним, щодо оцінки дій державного виконавця при виконанні покладених на нього функцій держави при прийнятті рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № 44020551.

З урахуванням того, що державним виконавцем вжито заходів щодо виявлення майна, яке перебуває у власності боржника, та отримання ним відомостей, які свідчать про його відсутність, суд вважає, що його дії при винесенні постанови від 28 листопада 2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу вчинені на підставі в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час, відповідно до частини 1 статті 31 того ж Закону України, зокрема, копії постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З урахуванням статті 19 Конституції України, відсутності доказів про належне виконання зазначених вимог Закону, суд вважає, що дії старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1, які полягали в направленні постанови від 28 листопада 2014 року про повернення виконавчого документу стягувачу простою кореспонденцією, вимогам, викладеним у частині 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» - не відповідають, тому скарга в цій частині є такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 383 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

скаргу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ ОСОБА_1 про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документу від 28 листопада 2014 року неправомірними.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя