АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3484/15
Справа № 639/253/15-ц Головуючий 1 інстанції: Срокіна І.І.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Калюжної Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідно кредитного договору від 24.02.2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.11.2014 року має заборгованість у сумі 146777,13 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 86445,28 грн., яка стягнута рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.11.2010 року, різниця становить - 60331,85 грн., а також штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3016,59 грн. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 63848,44 грн. та судовий збір 638,48 грн.

Представник позивача та відповідач у судове засідання не зявилися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач погодився з умовами отримання кредиту, підписавши договір, тому є всі підстави для стягнення коштів.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за договором вже стягнута на користь банку іншим судовим рішенням, підстав для повторного стягнення коштів не вбачається.

Вказаний висновок судова колегія апеляційного суду вважає вірним.

Встановлено, що 24.02.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, який складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг ( а.с.12-18 ).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідач кредит не повернув, щомісячні платежі не сплачував, внаслідок чого за договором виникла заборгованість.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.11.2010 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, філії ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» у Заводському районі м. Дніпродзержинська про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.02.2006 року станом на 23.10.2010 року в сумі 86245,28 грн., судові витрати та витрати, повязані з оплатою правової допомоги (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Позов банку містить вимогу про стягнення коштів, які вже були стягнуті іншим судовим рішенням ( зокрема вимогу про стягнення штрафів ) - тобто, подвійне стягнення.

З огляду на те, що вже було прийнято судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.02.2006 року на користь ПАТ КБ «Приватбанк», яке набрало законної сили, а позивач не заявляв вимог про стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді