Справа № 2-850/11 Провадження № 22-ц/772/1922/2015Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 5 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Жданкіна В.В., Стадника І.М.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Крижопільської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Крижопільського районного суду від 07 грудня 2011 року, -

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Крижопільської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на ? квартири АДРЕСА_1. Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_5 Її чоловік ОСОБА_3 в жовтні 1995 року виїхав із смт.Крижополя в невідомому напрямку і з того часу нікому нічого невідомо про місце його знаходження. Після смерті сестри залишилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_1. Після смерті сестри вона почала проживати у вказаній квартирі, а з 17.02.1998 року зареєстрована за даною адресою. Посилаючись на ст. 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частини вказаної квартири.

Рішенням Крижопільського районного суду від 07.12.2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю та ? частину квартири АДРЕСА_1, та рахується на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм процесуального права, а в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що суд першої інстанції не дослідив належних та допустимих доказів щодо права власності на будинок, не встановив дійсних обставин справи, що мають значення для справи, зокрема, наявність інших співвласників будинку, які також користуються майном, цілком поклався на пояснення позивачки та визнання позову неналежним відповідачем - Крижопільською селищною радою. Суд, в порушення ст.358 ЦК України, без участі усіх співвласників будинку та проведення експертизи щодо варіантів поділу будинку та земельної ділянки, здійснив поділ будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, виділивши його частку позивачці ОСОБА_2

Заперечень проти скарг не надійшло.

Перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню ,оскільки доведені свідоцтвом про право на спадщину по закону, свідоцтвами про смерть, про народження, технічним паспортом на будинок, довідками сільської ради і є обґрунтованим.

Разом з тим, з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального і процесуального права .

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд зазначені норми закону проігнорував ,не встановив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення ,які правовідносини сторін із них випливають та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, в порушення ч.1 ст.215 ЦПК України , суд у рішенні зазначене не відобразив. За таких обставин суд ухвалив рішення, порушивши норми процесуального права, яке не можна визнати обґрунтованим.

Крім того, згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3,4 цієї статті вбчається ,що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому під добросовісним володінням розуміється таке ,коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Таким чином ,позивачка мала довести ту обставину ,що вона добросовісно заволоділа чужим майном - ? частиною квартири АДРЕСА_1 і продовжує відкрито ,безперервно володіти ним протягом 10 років.

Проте, ухвалюючи рішення, суд не звернув увагу на те, що доказів в обґрунтування заявлених вимог позивачка не надала.

Так ,позивачка не надала доказів того, що квартира, на ? частину якої вона просила визнати право власності, існує як об'єкт власності .

Як вбачається з матеріалів справи, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.17) такого об'єкта власності, як квартира АДРЕСА_1 не існує ,а сестра позивачки являлась власницею 37/100 часток житлового будинку за вказаною адресою ,а не квартири .

Станом на 22.08.2011 року співвласниками будинку значились : ОСОБА_4 -29/100 частки, ОСОБА_2-37/200 частки і ОСОБА_5 .- 37/200 частки, тобто, спірне нерухоме майно являється спільною частковою власністю. Докази виділу в натурі 37/100 будинку чи встановлення порядку користування ним, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином , визнаючи за позивачкою право на ? частину квартири №2,що складає 37/200 частини дерев'яно-валькованого будинку №22, суд без відповідної правової підстави та перевищивши свої повноваження, утворив окремий об'єкт нерухомого майна -квартиру №2, безпідставно визнавши відповідність її 37/100-им частинам будинку .За таких обставин рішення суду може вплинути на права та обов'язки співвласника будинку ОСОБА_4, який не брав участі в справі і доводи якого щодо незаконності рішення суду з підстав вищезазначеного , заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги ,якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов суд невірно застосував норми матеріального права,зокрема,ст.344 ЦК України , оскільки позивачка не надала доказів добросовісного володіння нею майном.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, яка являлась власницею 37/100 частин будинку на підставі свідоцтва про право власності ,виданого виконкомом Крижопільської селищної ради № 950 25.11.1993 року , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті спадкове майно у вигляді 37/200 частин будинку прийняла мати - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті останньої, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.1997 року, вказані 37/200 частин будинку успадкувала позивачка ОСОБА_2.(а.с.4-5)

На інші 37/200 частин будинку свідоцтво не видане.

Однак ,з позовної заяви вбачається ,що позивачка знала і не могла не знати про те, що вона володіє чужим майном - іншими 37/200 частинами будинку, свідоцтво на які не видавалось, що виключає з її боку поняття «добросовісності володіння».

За таких обставин ні строк ,протягом якого вона користується чужим майном, ні відкритість та безперервність її володіння ним, правового значення не мають ,володіння не є добросовісним ,а тому в позові необхідно відмовити.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права привели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає ,що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення -про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307,309,316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Крижопільського районного суду від 07 грудня 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Крижопільської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: