№ 308/3891/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13.07.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Вайда Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Ержебет Франтішовни до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Ужгородського районного відділу Головного управління ДМС України в Закарпатській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Ужгородського районного відділу Головного управління ДМС України в Закарпатській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у житловому будинку №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну, та зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що згідно заповіту вона успадкувала від своєї матері житловий будинок №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну. Вказала, що у вказаному будинку зареєстровані інші особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак з травня 2008 року відповідачі за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживають, не здійснюють оплату комунальних послуг. З посиланням на викладене, а також на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даному будинку не проживають, але залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що змушує її нести додаткові витрати по оплаті житлово комунальних послуг, дана обставина перешкоджає їй в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також з посиланням на норми ст.41 Конституції України, ч.1 ст.71, ст.72 ЖК УРСР, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч.2 ст. 405 ЦК України просить суд винести рішення яким визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою м. Чоп, проїзд Миру, 36 та зобовязати Ужгородський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області зняти їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надіслала на адресу суду заяву у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_5 районного відділу Головного управління ДМС України в Закарпатській області не зявився, надіслав на адресу суду заяву у якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що будинок №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну належав ОСОБА_6 , на праві приватної власності на підставі рішення Ужгородського місьрайонного суду від 12.07.2005 року./а.с.4/.

ОСОБА_6 померла 09.03.2015 року, що стверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області серії І-ФМ № 187946 від 10.03.2015 року./а.с.6/

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 залишила на імя своєї доньки ОСОБА_1 Ержебет Франтішовни ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіт посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №2631 від 29.12.2014 року, згідно якого ОСОБА_6 все своє майно в тому числі і будинок №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну , заповіла своїй доньці ОСОБА_1Ф./а.с.5/

Згідно довідки виконавочго комітету Чопської міської ради Закарпатської області №535 від 31.03.2015 року на день смерті ОСОБА_6 у будинку №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с.7/

Згідно акту обстеження житлового будинку від 01.04.2015року затвердженого комісією МКП ЖКГ «Тиса», відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну, зареєстровані, але з травня 2008 року фактично не проживають. /а.с.8,53/

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідачі не проживають у спірному будинку з травня 2008 року, а отже на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України втратили право на користування цим житлом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у звязку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобовязаний зняти відповідача з реєстрації.

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач є власником будинку №36 по вул. Миру, що в м. Чоп, Ужгородського р-ну, реєстрація відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю та беручи до уваги факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному будинку суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою : м. Чоп, вул. Миру, 36 є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 Ержебет Франтішовни до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Ужгородського районного відділу Головного управління ДМС України в Закарпатській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою м. Чоп, проїзд Миру, 36.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ержебет Франтішовни сплаченого нею суми судового збору в розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8