АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

03 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №9 Жовтневого району м. Дніпропетровська про стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у серпні 2013 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в наслідок затоплення квартири та після уточнення позовних вимог просили стягнути матеріальну шкоду в сумі 24 700 грн. /том І а.с.3-5, 248, том ІІ а.с.8/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено /том ІІ, а.с.16-19/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясовання обставини, що мають значення для справи, та те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права / т.2 а.с.26-27/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Загальні положення щодо відшкодування шкоди встановлені у параграфі 1 глави 82 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідальність за заподіяну протиправною поведінкою шкоду виникає при наявності вини особи, що заподіяла шкоду, крім випадків, прямо передбачених законом. Вина заподіювача шкоди, що підлягає відшкодуванню за правилами глави 82 ЦК України передбачається (презюмується).

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Нормами ст. 10, 58 та 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Та виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також положеннями ч.3 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 18 грудня 2011 року сталося затоплення в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 листопада 1994 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №30579895 КП "ДМБТІ" ДМР від 11 липня 2011 року /том І, а.с.34, 35/.

Відповідно до актів від 19 грудня 2011 року та 29 грудня 2011 складеному працівниками КЖЕП № 9 причиною затоплення квартири №1 за вказаною адресою сталося у зв'язку з проривом на місці сполучення сантехнічного пристрою для сушіння рушника в квартирі №5 вищевказаного будинку, яка знаходиться над квартирою позивачів. Квартира № 5 належить відповідачу ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 03 березня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №272 /том І, а.с. 27/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на їх користь матеріальну шкоду в сумі 43 513 грн. внаслідок залиття квартири та моральну шкоду в сумі 500 грн. Рішення набрало законної сили 16 квітня 2013 року /т.1 а.с.50-54/.

Звертаючись до суду з позовом у серпні 2013 року, позивачі посилаються на те, що при попередньому зверненні до суду ними не заявлялися вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди на ремонт меблів та телевізора в результаті залиття квартири, яке сталося 18 грудня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді даного позову по справі проводились комплексна судова товарознавча та будівельно - технічна експертиза та додаткова судова товарознавча експертиза, згідно висновків яких № 3039/3040-13 від 01 квітня 2014 року та № 2608-14 від 03 грудня 2014 року відповідно, встановлено що вартість меблів, що знаходяться в кв. АДРЕСА_1, що були пошкодженні в ніч на 18 грудня 2011 рік затопленням квартири, враховуючи обставини справи та місце знаходження, встановити не надається можливим /том І, а.с.166-180, 213-217/.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61 ЦПК України, ст. 177, 179 ЖК України, ст. 1166 ЦК України, прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог, з підстав не доведеності реальної вартості втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкодження, а саме ремонт меблів, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухвалені рішення не прийняв до уваги наданий останніми доказ на підтвердження вартості ремонтних робіт, а саме калькуляцію реставрації і ремонту меблів від 25 лютого 2015 року, яка складена столяром ОСОБА_9, на суму 23 700 грн. та квитанцію №29187 ПП «Телесервіс» від 02 лютого 2012 року. Однак з такими твердженнями колегія суддів не може погодитись, оскільки суд першої інстанції в силу ст..212 ЦПК України всебічно, повно та об'єктивно дослідив та надав обґрунтовану оцінку щодо належності наданих позивачами доказів.

Крім того, дана довідка не містить, ні печатки, виготовлена не на фірмовому бланку, не надано доказів, що ОСОБА_9 дійсно є столяром та до його повноважень входить визначення вартості ремонту меблів, що суперечить вимогам встановлених ст. 58-59 ЦПК України. Щодо ремонту телевізора позивачами також не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що даний телевізор було пошкоджено в результаті затоплення яке сталося 18 грудня 2011 року.

Матеріали справи не містять інших розрахунків та належних доказів на підтвердження вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкодження.

Таким чином позивачі не довели будь-якими допустимими засобами доказування обставин, які б ставили під сумнів зазначені висновки суду.

Відповідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

Демченко Е.Л.