Справа № 362/6701/13ц Головуючий у І інстанції Лебідь - Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/3619/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 46 30.06.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Яворського М.А., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Лопатюк В.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення порушення права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та просила суд усунути перешкоди у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0020 га, розташованої в АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_2 за власний рахунок відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення права, шляхом знесення паркану та частини будівлі сараю літ. «Б» на ділянці АДРЕСА_1 в межах 0,25 - 0,48 м, розташування на її земельній ділянці і 1,0 м відстані від відновленої межі між земельними ділянками; покласти на ОСОБА_3 обов'язок за власний рахунок відновити межі власної земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0599 га, яка розташована в с/т «Глеваха-1», смт. Глеваха Васильківського району Київської області, по межі з земельною ділянкою зазначеній в державному акті (Б-В) кадастровий номер НОМЕР_2, а саме від точки «3» до точки «2» на 0,72 м; в точці «4» - на 1,23 м; в точці «5» - на 0,97 м; в точці «6» - на 0,46 м; в точці «7» - на 0,42 м, шляхом встановлення нової огорожі (паркану); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 229,41 грн., витрати пов'язані з проведенням судової експертизи в сумі 5 920,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2007 року позивач отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0599 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_2, яка встановила межову споруду - металеву сітку, що розділяє земельні ділянки яка не відповідає межовим знакам, допущено самовільне захоплення частини земельної ділянки позивача площею 0,0019 га, чим порушено вимоги ст. ст. 91, 106, 107 ЗК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0020 га, розташованої в АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, а саме відновити за власний рахунок стан земельної ділянки, який існував до порушення права, шляхом знесення паркану та частини будівлі сараю літ. «Б» на ділянці АДРЕСА_1 в межах 0,25-0,48 м, розташування на її земельній ділянці і 1,0 м відстані від відновленої межі між земельними ділянками. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 229,41 грн. сплаченого судового збору та 5 920,00 грн. витрат пов'язаних з проведенням судової експертизи, а всього 6149 грн. 41 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, через неповне з'ясування усіх обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що земельну ділянку з будівлею отримала у спадок після батька на підставі свідоцтва про спадщину та договору дарування, а державний акт на земельну ділянку був виданий їй на багато раніше ніж позивачу. Крім того, до висновку експертів від 24 березня 2015 року не було долучено документів, що підтверджують їх кваліфікацію, а при обстеженні об'єкту на місцевості не було досліджено межі ділянки позивача з сусідньою земельною ділянкою №12, власником якої є ОСОБА_4, не було знято поворотні точки координат на межі ділянок №10 та №12.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,059 га, розташована в АДРЕСА_2, кадастровий № НОМЕР_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, виданим 17 грудня 2007 року управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі (а.с. 4-5, 13).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4, ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 квітня 2001 року № 2с-332 та договору дарування земельної ділянки від 17 листопада 2001 року № 3151 належить земельна ділянка для ведення садівництва в с/м «Глеваха-1» площею 0,0606 га з кадастровим номер НОМЕР_5.

За договором про дарування частки садового будинку, посвідченим 17 листопада 2001 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 3148, та свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 09 квітня 2001 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, № спадкової справи 65/2001, зареєстрованим в реєстрі за № 2с-332, майно, на яке видано свідоцтво та складено договір, складається з земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0607 га, розташованої на території СТ «Глеваха-1» Глевахівської селищної ради; садового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, до складу яких входить також мансарда під літ. «А», сарай під літ. «Б», металева огорожа № 1-2, рік побудови яких є 1978, що підтверджується технічним паспортом на дачу АДРЕСА_1 (а.с. 45-46, 49-64).

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 14093/14-41/4963/15-430 від 24 березня 2015 року спірні межі земельних ділянок № 08 та № 10, які знаходяться в садовому масиві «Глеваха-1» лінія 13, не відповідають межам, що зазначені у державних актах та межам встановленим в натурі (на місцевості); фактична площа земельних ділянок № 08 та № 10, які знаходить садовому масиві АДРЕСА_1, не відповідають площам вказаних у державних актах; земельна ділянка, якою фактично користується ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_6, накладання описано в дослідницькій частині висновку та зображено додатку № 1 до висновку; фактична межа земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, частково не відповідає межам зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 17 грудня 2007 року; невідповідність полягає в тому, що частиною земельної ділянки (площею 0,0020 га), яка належить ОСОБА_6., фактично користується ОСОБА_2 Фактичні межі та площа земельної ділянки, що розташована АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 не відповідають межам та площі земельної ділянки зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 24 травня 2002 року; розташування будівлі сараю літ. "Б" на ділянці АДРЕСА_1 не відповідають п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", а саме:

●відстань від сараю літ. "Б" до фактичної межі із суміжною земельною ділянкою коливається в межах 0,25-0,48 м, що не відповідає п. 3.25* ДЕ 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільські поселень" (див. Додаток № 1 висновку);

●частина будівлі сараю літ. "Б" на земельній ділянці № 8 фактично розташована на сусідній земельній ділянці № 10 (див. Додаток № висновку);

●відстань на яку будівля сараю літ. "Б" заступає за межу (згідно державно акту) сусідньої земельної ділянки № 10 коливається в межах 0,39-0,48 м, категорично не відповідає п. 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень" (див. Додаток № висновку) (а.с. 131-149).

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України, якою визначено способи захисту прав на земельні ділянки, передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, що узгоджуються між собою, судом встановлено порушення ОСОБА_2 прав позивача шляхом самовільного зайняття частини земельної ділянки площею 0,0020 га, розташованої в АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, вірно встановив обставини порушення прав позивача зі сторони відповідача. Однак вирішуючи питання про поновлення порушеного права, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що порушене право позивача може бути поновлене шляхом знесення паркану та будівлі, які споруджені з істотним порушенням будівельних норм та частково на земельній ділянці позивача.

Зазначене право може бути поновлене шляхом зобов'язання відповідача встановити межі її земельної ділянки у відповідності до меж визначених в державному акті про право власності на землю.

В той же час колегія суддів не вбачає підстав до знесення частини сараю відповідача.

Відповідно до наданого суду договору дарування частки садового будинку від 17.11.2001 року відповідач ОСОБА_2 отримала в дар частину садового будинку з господарськими спорудами, в тому числі і з сараєм "Б".

Згідно з технічним паспортом на садовий будинок АДРЕСА_1, станом на 2001 рік, спірний сарай був збудований.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Земельна ділянка, що зараз належить позивачу ОСОБА_3, вперше була приватизована її чоловіком ОСОБА_7 в 2007 році, тобто коли сарай відповідача вже був збудований.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у власність чоловіка позивача ОСОБА_7, була передана земельна ділянка на якій частково був розміщений сарай відповідача, а тому по справі відсутні будь-які підстави вважати, що відповідач своїми діями порушила права позивача на користування її земельною ділянкою в частині, що стосується розташування сараю "Б".

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" - Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову в частині знесення сараю відповідача, збудованого до набуття позивачем права власності на земельну ділянку, за захистом якого вона звернулася до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0020 га, розташованою в АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, а саме відновити за власний рахунок стан земельної ділянки, який існував до порушення права, шляхом встановлення паркану в межах визначених в Державному акті на право приватної власності на землю НОМЕР_4, виданому 24 травня 2002 року Глевахівською селищною радою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 351.21 грн. сплаченого судового збору та 5920 грн. витрат по оплаті вартості проведення експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Яворський М.А.

Кашперська Т.Ц.