АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6427/15 Справа № 175/4514/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації та визнання права власності на майно,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_1; ? частину права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться у смт. Ювілейне Дніпропетровьского району Дніпропетровської області; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову ? частку вищевказаного майна, видані відповідачеві 05 грудня 2012 року, та скасувати державну реєстрацію права власності на це майно. Крім того, позивачка просила визнати за нею право власності на все майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідач не спілкувався з батьком більше 20-ти років. За похилим віком та станом здоров'я, будучи інвалідом, ОСОБА_5 потребував догляду та утримання. Відповідач не тільки не виконував своїх обов'язків, а навпаки своєю негідною поведінкою та ставленням до батька змушував його страждати. Вважає, що за таких обставин відповідач не має ніякого права претендувати на обов'язкову долю у спадщині батька.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено. (а.с.171-175)

З таким рішенням не погодилась позивачка, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.(а.с.182-186)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29 червня 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.11)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.(а.с.12, 105)

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розміром 0,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало спадкодавцеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією 10 червня 1997 року на підставі рішення № 401/1-р від 28 травня 1997 року.(а.с.21,28)

За життя, а саме 11 травня 2005 року, ОСОБА_5 склав заповіт, яким усе належне йому майно, де в воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов'язки, які йому належали на час посвідчення заповіту, а також на майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, заповів своїй дружині ОСОБА_2(а.с.75)

У встановлений законом строк, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись позивачка та син померлого - відповідач ОСОБА_3, який є інвалідом 2-ї групи та має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті батька. (а.с.75, 77)

07 листопада 2012 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Тепличний комбінат», що знаходиться в смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. (а.с.27, 117)

09 листопада 2012 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом - ? частини квартири АДРЕСА_1.(а.с.26, 126)

05 грудня 2012 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом - ? частину права на вищевказану земельну частку (пай) та ? частину зазначеної квартири. (а.с. 58,59, 146, 148)

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України)

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу, тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, і згідно до вимог ст. 214 ЦПК України, враховуючи надані сторонами докази, достатньо повно встановив і дослідив в судовому засіданні обставини, стосовно ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, а також перебування останнього в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухвалюючи рішення, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, якою в порушення ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності в матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували право відповідача на обов'язкову частку у спадковому майні та те що він є непрацездатним, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно правового висновку, викладеного у рішенні Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 1241 Цивільного кодексу України, зазначену норму закону щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки серії 58Ш № 311189 від 08 січня 1969 року, виданої лікарсько-трудової експертною комісією, ОСОБА_3 є інвалідом другої групи безстроково. (а.с.98, 139, 140)

Причиною інвалідності є часткова ампутація нижніх кінцівок. Зазначена обставина, зокрема, підтверджується випискою із амбулаторної карти № 9436 з якої вбачається, що така ампутація була проведена у 1959 році та сформовані кукси гомілки на рівні середньої третини. (а.с.196)

Таким чином, оскільки відповідач є інвалідом, він має право на обов'язкову частку у спадковому майні.

Посилання апелянта у скарзі на те, що суд першої інстанції невірно розрахував розмір судового збору, оскільки її позовна заява має немайновий характер, а тому розмір судового збору має становити 243,60 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки окрім немайнових вимог про усунення від права на спадкування, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації, позивачкою були заявлені вимоги про визнання права власності на все майно в порядку спадкування за заповітом, які є майновими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів у справі та до незгоди з їх оцінкою судом. Проте, за вимогами ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а тому переоцінка доказів на вимогу сторони не допускається.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: