У Х В А Л А

І м е н е м у к р а ї н и

14 липня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 03 серпня

1992 року він перебуває у трудових відносинах з Регіональним управлінням з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі - РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу»), а з січня 1995 року працює на посаді керівника служби програмного та комп'ютерного забезпечення. Регіональне управління з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» розташоване у м. Горлівці по вул. Ак. Павлова, 31, де і знаходиться його робоче місце. Позивач вказував, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у Донецькій області та з метою забезпечення безпеки працівників підприємства директором РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» 28 липня

2014 року був виданий наказ № 161 по регіональному управлінню про встановлення простою не з вини працівників. Цим наказом передбачено, що за час простою за працівниками, які не зможуть вийти на роботу, зберігається середній заробіток, а робітникам, які будуть виконувати свої функціональні обов'язки (з їх згоди) в період дії цього наказу, відображатиметься фактичний вихід у табелі обліку робочого часу.

Зазначав, що з 28 липня 2014 року він перебував у простої із збереженням середнього заробітку і частково здійснював свої виробничі обов'язки, за погодженням з керівництвом управління, перебуваючи не на своєму робочому місці, а у селищі Щурово Краснолиманського району Донецької області, а з кінця серпня 2014 року в м. Слов'янську. Згідно з табелем обліку робочого часу та з розрахунковим листом за серпень 2014 року йому було нараховано заробітну плату за 7 відпрацьованих днів та за 13 днів простою. Однак,

25 вересня 2014 року директором РУЕК «Компанія «Вода Донбасу» виданий наказ № 173 «Про скасування наказу № 161 від 28 липня 2014 року», згідно з яким РУЕК «Компанія «Вода Донбасу» поновлювало роботу і робітники повинні були приступити до виконання своїх обов'язків з 29 вересня 2014 року. Цим наказом було передбачено, що в табелях обліку робочого часу щодо працівників, які не приступили до виконання своїх обов'язків, повинно проставлятися «нн» - неявка з невідомих причин і питання про оплату праці таким працівникам повинно було вирішуватися після з'ясування причин їх невиходу на роботу. Позивач вважає вищевказаний наказ неправомірним, а тому просив його скасувати, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного простою в сумі 26 402 грн 85 коп., зобов'язати директора підприємства перевести його робоче місце до підрозділу в

м. Слов'янську та зробити відповідні зміни до штатного розкладу.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від

31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року, відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою та зобов'язання вчинити певні дії, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою та зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А. Нагорняк