АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5321/15 Справа № 437/46/12 Головуючий у 1 й інстанції - Кухар Д.О. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, відділу Держкомзему в Синельниківському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_2, третя особа - Державне підприємство «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про визнання недійсним державного акта про право власності на землю, скасування рішення селищної ради, визнання права власності на землю, визнання рішень селищної ради дійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом у якому просив визнати недійсним державний акт НОМЕР_4 від 20 грудня 1997 року на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_2; скасувати рішення 15 сесії 22 скликання від 28 серпня 1997 року Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,174 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1; визнати дійсним рішення Іларіонівської селищної ради від 18 липня 2001 року про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Посилався на те, що 26 серпня 1997 року він від імені свого сина ОСОБА_2 звернувся до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області із заявою про надання у безоплатну власність земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та була вільна від забудови. Заяву було скріплено його підписом, оскільки ОСОБА_2 не мав наміру отримувати земельну ділянку, так як постійно проживав у двоповерховому будинку по АДРЕСА_3 Проте 28 серпня 1997 року на підставі рішення 15 сесії 22 скликання Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області вказану земельну ділянку було передано у безоплатну власність ОСОБА_2, а згодом останній отримав державний акт на право приватної власності на землю. Вважаючи, що ОСОБА_2 є незаінтересованою особою, і спірна земельна ділянка була передана у його власність незаконно, оскільки знаходиться за місцем розташування його, позивача, будинку, просив задовольнити позов (т.1 а.с. 3-5, 33-35).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року позов задоволено частково.

Скасовано рішення 15 сесії 22 скликання від 28 серпня 1997 року Іларіонівської селищної ради про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт НОМЕР_4 від 20 грудня 1997 року на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_2

У задоволенні іншої частини позову відмовлено (т.2 а.с. 146-150).

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2014 року вирішено питання судових витрат (т.2 а.с. 162-163).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відхилення позовних вимог на підставі ст. 267 ЦК України (т.2 а.с. 154-157).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 3 а.с. 31-32).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 29 липня 1992 року рішеннями одинадцятої сесії ХХІ скликання Іларіоновської селищної Ради народних депутатів було прийнято до фонду селищної Ради в межах селища Іларіонове земельні ділянки площею 10 га під індивідуальну забудову та надані назви новим вулицям, в тому числі, в східній частині селища - АДРЕСА_1 (т.2 а.с.36,37).

Відповідно до рішення тринадцятої сесії ХХІ скликання Іларіоновської селищної Ради народних депутатів від 03 березня 1993 року наділено в довічне успадковане володіння для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, площею 0,15 га, а згодом, спірним рішенням п'ятнадцятої сесії 22 скликання Іларіонівської селищної Ради народних депутатів від 28 серпня 1997 року ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 1500 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 56-58,66).

У заяві від імені ОСОБА_2 від 26.08.1997 року викладено прохання про передачу в безоплатну приватну власність земельну ділянку площею 1500 кв.м для обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 (а.с.7). Інші заяви ОСОБА_2 до матеріалів справи сторонами долучено не було.

Відповідно до статей 17, 19, 22, 23 ЗК у редакції, чинній на час ухвалення вищенаведених рішень Іларіоновської селищної Ради від 03 березня 1993 року та від 28 серпня 1997 року, надання громадянину земельної ділянки у власність або користування для всіх потреб здійснюється за проектами відведення цих ділянок, право власності чи користування якими в громадянина виникає лише після встановлення землевпорядною організацією меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки, у тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2 ст. 22 ЗК 1990 р.).

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до вищенаведених рішень селищної ради ОСОБА_2 проведено не було.

До матеріалів справи було долучено ксерокопії державних актів НОМЕР_4 на право приватної власності на землю площею 0,174 га на імя ОСОБА_2 від 20 грудня 1997 року з посиланням на рішення п'ятнадцятої сесії 22 скликання Іларіонівської селищної ради від 28 серпня 1997 року в яких одному примірнику місце розташування земельної ділянки зазначено АДРЕСА_1 (т.1а.с.6), а в другому - АДРЕСА_1, оригінал останнього оглянутий в судовому засіданні.

Технічну документацію по підготовці та видачі державного акту НОМЕР_4 на право приватної власності на землю площею 0,174 га на імя ОСОБА_2 від 20 грудня 1997 року, суду надано не було.

У відповідності до ст. 17 Земельного кодексу України (1990 року), передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Згідно висновку землевпорядної організації ТОВ «Геосервіс Плюс», виготовленого на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2009 року по справі № 2-3/09, відповідно до просторових, лінійних та площадних характеристик земельних ділянок по АДРЕСА_1, земельна ділянка НОМЕР_3 (площа ділянки 0,1740 га) відповідає відомостям викладеним у державному акту НОМЕР_4 від 20 грудня 1997 року виданому на імя ОСОБА_2, але на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, відповідно до технічного паспорту на ім'я ОСОБА_3, який виготовленого КП Синельниківським МБТІ станом на 12 березня 2005 року. Земельна ділянка № 18 (площа ділянки 0,1498 га) відповідно до просторових, лінійних та площадних характеристик, не відповідає відомостям наданим у зазначеному технічному паспорті і незабудована (т.1 а.с. 127-139, 144-147, 157).

При цьому, в Акті державної технічної комісії № 206-р-05 від 25 березня 2005 року, технічному паспорті на індивідуальний житловий будинок, дозволі № 13 від 22.03.2005 р. на забудову в населеному пункті видані на ім'я ОСОБА_3 (АДРЕСА_2), зазначено, що будівництво будинку розпочато у 1992 році і закінчено у 2002 році (т.1 а.с. 11-14, 144-147, т.2 а.с.58,59).

Згідно повідомлення селищної ради від 28.10.2013 року та довідки управління Держземагенства у Синельниківському районі від 15.08.2013 року інформація про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю по АДРЕСА_2 відсутня (т.2 а.с.79,88).

Відповідно до рішення сорок другої сесії ІУ скликання Іларіоновської селищної Ради від 04 листопада 2005 року № 748 було припинено дію рішення 20 сесії ХХІІІ скликання від 18.07.2001 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність та користування» (земельні ділянки по АДРЕСА_2 та НОМЕР_2) та дію рішення 29 сесії ІУ скликання від 29.11.2004 року за № 538 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність та користування» (земельні ділянки по вулиці АДРЕСА_2 та НОМЕР_3) відносно громадянина ОСОБА_3 (т.1 а.с.68).

Отже, враховуючи наведене та беручи до уваги, що на час оформлення державного акту НОМЕР_4 на право приватної власності на землю площею 0,174 га на імя ОСОБА_2 від 20 грудня 1997 року на земельній ділянці АДРЕСА_2 було розпочато будівництво, а також площа вказана в державному акті не відповідає площі згідно з додатком до рішення селищної Ради від 28 серпня 1997 року, а інші рішення селищною радою в наступному відносно ОСОБА_2, щодо розміру та місця розташування земельної ділянки, не приймалися, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам закону та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_4 від 20 грудня 1997 року на земельну ділянку площею 0,174 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Тому наведені доводи апеляційної скарги дані висновки суду не спростовують.

Разом з тим, судова колегія не може погодитись із висновком суду першої інстанції про скасування рішення Іларіонівської селищної Ради народних депутатів від 28 серпня 1997 року, оскільки даним рішенням селищна рада в межах своїх повноважень передала ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 1500 кв.м. В даному рішенні не зазначено номер земельної ділянки та її конфігурація, тому вважати, що дане рішення не відповідає вимогам закону, як таке, що порушує права позивача, не можна. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Щодо застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності то колегія суддів приходить до висновку, що підстави для застосування вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із судових рішень по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 вбачається, що спір між сторонами з приводу даних земельних ділянок існує з жовтня 2005 року (т.2 а.с. 94-98, 222). Саме під час розгляду даної справи, позивачу стало відомо про порушення його права, а тому він і звернувся з даним позовом у січні 2010 року.

Тому посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту прийняття оскаржуваного акту є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам ч. 1 ст. 261 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2013 року в частині скасування рішення 15 сесії 22 скликання від 28 серпня 1997 року Іларіонівської селищної ради про надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 - скасувати та ОСОБА_3 у задоволенні даної частини позовних вимог - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: