Справа №173/700/15-ц
Провадження №2/173/469/2015
25.05.2015 м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.,
секретаря судового засідання Демяненко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський районний відділ у місті Верхньодніпровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області,
ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на підставі рішення суду від 23 квітня 1979 року позивачу належить на праві власності житловий будинок з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. 27 серпня 2010 року в цьому будинку за згодою позивача були зареєстровані ОСОБА_2 разом із дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які жодного дня в будинку фактично не проживали. Зі слів ОСОБА_2, приблизно 13 квітня 2008 року вона разом із дітьми виїхала в м. Бориспіль Київської області до своєї матері. Проте з реєстрації відповідач та її діти не знялися. Без згоди відповідача позивач не має можливості зняти її та дітей з реєстрації, хоча жодної домовленості про користування будинком між ними не було. У зв'язку з тим, що відповідачі лишаються зареєстрованими в будинку позивача, власник житла не має можливості в повному обсязі розпоряджатися власним майном. На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Верхньодніпровський районний відділ у місті Верхньодніпровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що в 2010 році до неї звернулася ОСОБА_2 з проханням прописатися в її будинку, оскільки їй необхідно було отримати державну допомогу на дітей, на що позивач погодилась. Проте відповідач та її діти ніколи в будинку не проживали, їхніх речей в будинку також не має, ніякої домовленості про порядок користування житлом не було. ОСОБА_2 та її діти не є родичами позивачу та членами її сім'ї. відповідач фактично обрала іншу адресу своїм місцем проживання, але де вона проживає з дітьми фактично нікому не відомо.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали.
Третя особа, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.
У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі ухвали Дніпропетровського обласного суду від 23 квітня 1979 року є власником будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с.3-4).
Згідно з домовою книгою за цією адресою зареєстровані: ОСОБА_1, її колишній чоловік - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, 2002 року народження, ОСОБА_4, 2010 року народження. ОСОБА_2 та її діти зареєстровані за цією адресою з 27 серпня 2010 року (а.с. 5-7).
Довідкою Верхівцевської міської ради від 30 березня 2015 року підтверджується, що за адресою в будинку АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.8).
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 27 березня 2015 року, складеним депутатом Верхівцевської міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3, 2002 року народження, ОСОБА_4, 2010 року народження, фактично не проживають та взагалі ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_1. Родинних стосунків з ОСОБА_2 ні ОСОБА_1, ні її колишній чоловік не мають (а.с.9).
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає по сусідству з ОСОБА_1, а саме за адресою: АДРЕСА_2. В цьому будинку мешкає позивач та її чоловік. Інші особи, в тому числі діти, в будинку не проживали, при наймі з 2008 року, з того часу як вона мешкає за цією адресою. Також в будинку не має речей сторонніх осіб, в тому числі дитячих. Хто така ОСОБА_2 їй не відомо. Жодних відомостей про те, що позивач або її родичі чинили перешкоди у користуванні цим житлом не має.
Свідок ОСОБА_7 суду показав, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_3 - навпроти будинку позивача. Мешкає за цією адресою з 2003 року. йому відомо, що в будинку мешкає позивач та її чоловік, також повнолітній онук, але він не зареєстрований в будинку. Хто така, ОСОБА_2 йому не відомо, але в будинку позивача вона ніколи не проживала, її речей та речей її дітей в будинку не має. Перешкод у користуванні цим житлом позивач та її родичі не чинять.
Відповідно до ч. 2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України положення ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України розповсюджуються також на правовідносини, що склалися між власником житла та іншими особами, які не є членами сім'ї власника житла, але були зареєстровані за згодою власника.
Таким чином, досліджені у справі докази дають суду підстави вважати, що ОСОБА_2 та її малолітні діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, понад рік не проживають в буд. АДРЕСА_1 без поважних причин, вони добровільно визначили своїм місцем проживання іншу адресу. Домовленості про збереження права користування житлом у разі відсутності між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було. Будь-яких інших підстав користування цим житлом відповідачами, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту, не встановлено.
Також суд приймає до уваги відповідь Верхівцевської міської ради від 22 травня 2015 року № 212, згідно з якою з 28 серпня 2010 року до Верхівцевської міської ради як до органу опіки та піклування ОСОБА_2 та інші особи з будь якими заявами з метою захисту прав дітей не зверталися (а.с.27).
У зв'язку з встановленими судом обставинами суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням законними та обґрунтованими.
Разом з тим суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобов'язання Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідачів, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку.
У зв'язку з цим, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10,11, 60, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути скасовано судом, що його ухвалив за заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко