У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Університету банківської справи Національного банку України, третя особа - профспілковий комітет Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України, про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Університету банківської справи Національного банку України про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що наказом від 26 серпня 2014 року № 171-К Львівського інституту банківської справи Університету банківської справи Національного банку України її було звільнено з посади сестри медичної вищої кваліфікаційної категорії адміністративно-господарського відділу з 31 серпня 2014 року у зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 14 липня 2006 року № 265 «Про внесення змін до структури Національного Банку України» Львівський інститут банківської справи є відокремленим структурним підрозділом Університету банківської справи Національного Банку України без статусу юридичної особи.

Позивачка зазначає, що інститут не є юридичною особою, а лише відокремленим підрозділом університету, це зумовлює те, що усі працівники інституту є працівниками університету та підпадають під дію статуту, правил внутрішнього трудового розпорядку університету та колективного договору, укладеного між університетом та профспілкою. Право звільнення з роботи працівників університету належить ректору згідно з п. 4.3 статуту. Директор інституту не має повноважень звільняти працівників університету. Керівництво інституту діє не самостійно, а від імені університету.

Позивачка вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно проведено не уповноваженим органом та з порушенням трудового законодавства.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивачки відповідає положенням ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки у Львівському інституті банківської справи Національного Банку України мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності працівників, роботодавцем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення позивачки, в матеріалах справи містяться докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що роботодавець не мав можливості перевести позивачку з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, та позивач попереджалася за 2 місяці про наступне вивільнення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова