Справа № 459/2889/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2446/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій, -

встановила:

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2014 року у задоволені вказаному вище позові відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі, просять його скасувати й ухвалити нове, яким задовольнити їх вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, прийнятим в порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що їх позовні вимоги стосувались неправомірних дій банку щодо порушення процедури підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, а не проти права банку на підвищення відсоткової ставки; судом не враховано, що банк самовільно списував з карткового рахунку ОСОБА_5 на погашення кредитного договору кошти, а не за згодою позичальника; у банку не було правових підстав для підвищення процентної ставки.

Позивачі по справі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с.169).

За таких обставин, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 24 червня 2014 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом та просили визнати неправомірними дії ПАТ «Приватбанк» щодо одностороннього підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами; зобов'язати відповідача здійснити коригуючі операції щодо зниження процентної ставки за кредитним договором до межі визначеною договором - 15% річних; зобов'язати ПАТ «Приватбанк» здійснити дії по перерахунку сплачених сум за весь період обслуговування кредиту за договором та зобов'язати надати новий графік погашення кредиту з розрахунку заборгованості по тілу зазначеного кредиту в сумі 36 493,29 коп. під 15 % річних розпочинаючи з дня постановлення судового рішення, з сплатою кредиту та щомісячно відсотків ануїтетними платежами в сумі 625,61 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, 10 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено угоду про іпотечний кредит № GCROGI відповідно до якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит в розмірі 40 000 гривень, з виплатою відсотків за його користування в розмірі 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 10 січня 2019 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ «Приватбанк» в той же день був укладений договір іпотеки, на підставі якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності. Однак, 29 січня 2009 року вони отримали лист-повідомлення від Банку про підвищення відсоткової ставки за кредитом - з 15 % до 30 % річних. Посилаючись на викладене та те, що вчиняючи дії по підвищенню процентної ставки банк порушив нормативно-правові акти щодо захисту прав споживачів, просили задовольнити їх вимоги.

Відмовляючи у задоволені вимог позивачам міський суд виходив як з безпідставності вимог, так і у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Однак повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Однак зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Така ж позиція викладене й у п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відтак, відмовляти у задоволені позову у зв'язку з тим, що строк звернення до суду пропущено без поважної причини можливо лише тоді, коли вимоги є підставними, але про застосування позовної давності заявлено іншою стороною у справі, зробленою до ухвалення судом рішення. Коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позову, відмовляти у задоволені вимог з підстав пропуску строку звернення до суду правових підстав немає.

Згідно ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, а відповідно до ст. 11 цього Кодексу - підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Встановлено, що 10 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № GCROGI, відповідно до умов якого позичальнику було надано іпотечний кредит у сумі 40 000 гривень, строком по 10 січня 2019 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-14) .

Відповідно до п. 8.9 зазначеного договору у відповідності до ст. 651 ЦК України сторони домовились, що розмір процентної ставки за кредитним договором може бути змінено, зокрема, в сторону збільшення у випадку здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «Овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки. При цьому сторони дійшли згоди, що кредитор не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру відсоткової вставки в сторону збільшення повідомляє Позичальника про встановлення нової відсоткової ставки із зазначенням її розміру та початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою Позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Кредитору при зміні адреси.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього договору новим розміром відсоткової ставки , Позичальник у строк не більше як 7 календарних днів до дати початку дії нової відсоткової ставки, вказаної у повідомленні Кредитора, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу Кредитору письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою нової ставкою. У випадку отримання Кредитором в порядку та в терміни, визначені цим пунктом договору такого письмового повідомлення відповіді від Позичальника, договір вважається розірваним датою, яка у повідомленні була визначена, як дата початку нової ставки. У цю дату Позичальник зобов'язується повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором.

Крім цього про збільшення відсоткової ставки Кредитор також протягом 14 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення за адресою Позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою яку Позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси.

Крім того, п. 8.3 цього ж договору передбачено, що будь-які повідомлення, які направляються Позичальнику в рамках цього договору повинні бути здійснені в письмові формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу Позичальника.

Таким чином, сторони домовились, що вищевказані в п. 8.9 кредитного договору обставини вважаються подіями, які не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» 10 січня 2008 року укладено договір іпотеки, на підставі якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 4, с. Трудолюбівка Сокальського району Львівської обалсті (а.с.15-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

ЦК України 2003 року доповнено ст. 1056-1 (про заборону банку змінювати розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку) Законом від 12.12.08 р., який набрав чинності 10.01.09 р. Цей закон не скасовує та не пом'якшує цивільну відповідальність особи, відтак, не має зворотної дії в часі.

Оскільки кредитний договір укладено між сторонами 10 січня 2008 року, відтак умова кредитного договору про можливість зміни з ініціативи банку розміру процентів за користування кредитом, яка була закладена при укладанні кредитного договору, не суперечить ст. 1056-1 ЦК про заборону в односторонньому порядку змінювати розмір процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, з урахуванням того, що умовами кредитного договору щодо яких сторони дійшли згоди під час їх укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов (які вказані вище) з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку без укладення додаткових угод є правомірним, при цьому, така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди до кредитного договору.

Оновлений розрахунок сукупної вартості кредиту та графік платежів за кредитом, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною договору, позичальник отримує в банку самостійно, оскільки обов'язок банку щодо надання розрахунків такого підвищення ні законом, ні договором не передбачений.

Матеріалами справи підтверджується обґрунтованість зміни розміру процентів за користуванням кредитом, оскільки така здійснена внаслідок, зокрема, підвищення вартості кредитних ресурсів (а.с.34-35).

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2008 р. за № 20.1.3.2/6-34338 банк направив позичальнику повідомлення про підвищення відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до умов договору з 01 лютого 2009 року до 30% та запропоновано на протязі 7 днів з дня отримання даного повідомлення подати свої заперечення у разі незгоди (а.с. 36).

Посилання апелянтів на те, що збільшення процентної ставки відбулось з 01.02.2008 р., про що зазначено в указаному повідомлені, є помилковим, оскільки спростовується як поясненням представника банку, так і подальшим текстом цього повідомлення і розрахунком заборгованості, який поданий відповідачем, відповідно до якого процентна ставка в розмірі 30% нараховувалась боржнику з 01.02.2009 р. (а.с. 62-63).

Реєстром № 150ір від 08.01.2009 р. підтверджується направлення зазначеного повідомлення боржнику рекомендованою поштою (а.с. 37).

Відтак Банком дотримані умови договору щодо процедури підвищення процентної ставки та повідомлення боржника про підвищення процентної ставки.

Посилання апелянта на те, що банком були порушені умови договору «Про захист прав споживачів» щодо підвищення процентної ставки є помилковим, оскільки згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору та прийняття рішення про підвищення процентної ставки) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що процентна ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну процентної ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна процентної ставки є недійсною.

Крім того, як вбачається з виписки з рахунку позичальника та виписки по картці за період з 01.02.2009 р. по 20.11.2009 р. ОСОБА_4 після підняття банком відсоткової ставки за кредитом до 30% здійснювала платежі, щодо погашення заборгованості за кредитним договором № GCROGI (а.с. 59-61, 73-75).

А відтак, зазначене свідчить про фактичне прийняття боржником нових умови кредитного договору із збільшеною відсотковою ставкою.

В силу вимог частин 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Крім того, дії позичальника (сплата коштів за підвищеними відсотками) свідчить про те, що він як позичальник погодився з умовою підвищення відсоткової ставки внаслідок порушення ним умов договору, бо в противному випадку, у разі якщо не погодився із запропонованим кредитором розміром процентів, зобов'язаний був у відповідності до умов договору протягом 7-ми днів повернути кредитору суму кредиту, сплатити нараховані проценти та інші платежі, що визначені договором (п. 8.9 кредитного договору), а навпаки, що 06.03.2012 року уклав додаткову угоду до кредитного договору (а.с.87).

Оскільки договір укладено сторонами на власний розсуд із дотриманням вимог чинного на той час законодавства, збільшення процентної ставки сторони передбачили у певних випадках, банк відповідно до умов договору збільшив проценту ставку за кредитом, відтак колегія суддів вважає, що порушень закону зі сторони банку нема.

У своїх постановах від 19.12.12 р. (справи № 6-144цс12 та 6-149цс12), Верховний Суд України зазначив, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року.

Відтак, судом установлено, що рішення про збільшення розміру процентів прийнято банком 25 грудня 2009 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Відповідно до абзацу 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Крім того, також встановлено, що датою зміни розміру процентів за кредитним договором банком визначено 01 лютого 2009 року, про таку зміну банк повідомив позивачку рекомендованим листом ще на початку січня 2009 р. - 08.01., тобто до дати зміни розміру процентів.

Таким чином, встановивши, що банк прийняв рішення про збільшення розміру процентів за кредитним договором відповідно до умов договору й до набрання чинності Законом, яким встановлено заборону збільшення банком розміру процентів в односторонньому порядку, та про це повідомив позивачку в передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» та кредитним договором строк, тому суд вірно прийшов до висновку, що порушень закону зі сторони банку немає.

Відтак, рішення районного суду в частині відмови у задоволені позову за безпідставністю є вірним.

В той же час, за таких обставин, покликання суду ще на підставу відмови у задоволені вимог за пропуском строку є невірним, а тому покликання міського суду на цю обставину з рішення суду слід виключити.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Виключити з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 грудня 2014 року посилання на пропуск строку звернення до суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.