Справа № 373/3031/14 Головуючий у І інстанції Залеська А.О.
Провадження № 22-ц/780/3889/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 1 02.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи арбітражний керуючий «Швейна фабрика «Гаян» Щербань Олексій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою до виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради, розмір якої збільшила в ході судового розгляду справи, і в якій посилалася на те, що з 29 липня 1989 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 За час подружнього життя у 1995-1996 роках її чоловік ОСОБА_4 надавав ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» згідно договорів позики великі грошові кошти, яке не розрахувалося з ним по боргам, навіть дійшло до банкрутства, дізнавшись про це, він дав згоду на те, щоб викупити усі борги цього товариства, розрахуватися з його кредиторами і стати санатором ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика».

Згідно договору про санацію від 15.05.1997 року, укладеного між її чоловіком та ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», в обмін на погашення боргів акціонери даного товариства передали фізичній особі ОСОБА_4 прості іменні акції в кількості 305068 штук та все майно підприємства балансовою вартістю 76267 грн., яке було передано у власність товариству згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 30.12.1996 року № 11/42-ВП та акту прийому-передачі приватизового майна від 10.01.1997 року № 4.

Ухвалою арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 року по справі № 97/10б затверджено умови договору про санацію від 15.05.1997 року і визнано борг ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» перед її чоловіком у розмірі 76267700 крб., 101500 доларів США, 106800 німецьких марок, 70000000 російських рублів.

У подальшому її чоловік став засновником Приватного підприємства «Швейна фабрика «Гаян».

Вона обґрунтовано вважала, що її чоловік, як фізична особа, набув права власності саме на це майно, яке ним отримано у власність, на підставі договору від 15.05.1997 року про санацію та ухвали арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 року по справі № 97/10б, адже вона особисто надала йому свою згоду на погашення боргів ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» за рахунок їхніх спільних грошових коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер. 17 березня 2009 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті.

У подальшому її зацікавила доля іншого майна, яке належало її чоловіку за його життя під час їхнього шлюбу.

03.10.2014 року листом виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 09-04-847 їй було надано рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230, з тексту якого вона дізналася, що було вирішено видати Приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян» свідоцтво про право власності на наступні об'єкти нерухомого майна: цілісний майновий комплекс підприємства (15 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_1. Господарський двір з будівлями і спорудами (12 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_2. Табір відпочинку «Ластівка» з будівлями і спорудами (11 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_3. Дитячий комбінат «Віночок» з будівлями і спорудами (3 об'єкти) за адресою: АДРЕСА_4. Приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_5.

На підставі цього рішення 15 грудня 1999 року було видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить Приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян».

З таким рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230 вона, як спадкоємець першої черги, не погоджується і вважає, що слід визнати дії виконкому протиправними, скасувати це рішення і зобов'язати вчинити дії щодо скасування реєстрації права власності на майно, що перелічено в даному рішенні, оскільки ОСОБА_4 набув спірне майно у власність на законних підставах за час шлюбу і воно є спільним сумісним нерухомим майном.

Як убачається з документів, що лягли в основу оскаржуваного рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230, право власності спірного нерухомого майна належить саме фізичній особі - громадянину України ОСОБА_4, а не приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян».

Вона особисто не надавала згоди і не підписувала жодних договорів та документів на передачу та відчуження спільного сумісного нерухомого майна, а також її чоловік ОСОБА_4 не вносив нерухоме майно до статутного капіталу Приватного підприємства «Швейна фабрика «Гаян», тобто у власність підприємства не передавав, а тому Приватне підприємство «Швейна фабрика «Гаян» не мало права звертатись до виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради з клопотанням про реєстрацію права власності спірного нерухомого майна.

Просила визнати протиправними дії виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради щодо винесення рішення від 06.12.1999 року за № 230 та скасувати його з моменту прийняття. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс від 15.12.1999 року, зареєстроване за № 320, видане на підставі зазначеного рішення.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить скасувати дане рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, яке полягає в тому, що судом було порушено ч. 3 ст. 215 ЦПК України, адже відхиляючи доводи позивача про те, що ОСОБА_4, який отримавши згоду дружини - позивача ОСОБА_2, за рахунок спільних грошових коштів подружжя та погасивши борги ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», набув право власності на майно ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» згідно акту прийому-передачі від 01.08.1997 року на підставі договору про санацію від 15.05.1997 року та ухвали арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 року по справі № 97/10б. Судом не було наведено мотивів нормативно-правового обґрунтування чому такі доводи судом не приймаються.

Крім того, апелянт вважає такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам ст. 107 ЦК України висновки суду про те, що керуючий санацією ОСОБА_4 з метою перетворення юридичної особи та на виконання договору та ухвали арбітражного суду про проведення санації все отримане від акціонерного товариства майно, права та обов'язки передав приватному підприємству, власником якого він став, за умовами санації.

Також апелянт вважає, що висновки суду про пропущення позивачем строку позовної давності не відповідають обставинам справи та суперечать чинному законодавству.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що керуючий санацією ОСОБА_4 з метою перетворення юридичної особи та на виконання договору та ухвали арбітражного суду про проведення санації все отримане від акціонерного товариства майно, права та обов'язки (окрім акцій, які підлягали анулюванню) передав приватному підприємству, власником якого він став, за умовами санації.

Суд вважав оскаржуване рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року за № 230 таким, що відповідало інтересам санації та спрямоване на перетворення акціонерного товариства у приватне підприємство, як було визначено ухвалою арбітражного суду Київської області про проведення санації у справі про банкрутство ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». Тому визнати його незаконним, таким що спричинило порушення цивільних права та інтересів ОСОБА_4 чи його дружини ОСОБА_2, у суду підстав немає. Суд також вважав, що на підставі вищевказаного рішення відповідачем правомірно видане свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс в порядку, який існував на час спірних правовідносин.

Також суд дійшов висновку, що позивач не довела суду наявність у неї та її покійного чоловіка ОСОБА_4 достатніх правових підстав для набуття у приватну власність, тобто у вільне володіння, користування та розпорядження цілісного майнового комплексу підприємства, який був предметом господарських правовідносин в ході процедури санації.

Крім того, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ОСОБА_5 як по суті так і у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно частин першої та третьої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230 «Про видачу свідоцтва про право власності на приміщення» виконавчий комітет вирішив видати свідоцтва про право власності приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян» на слідуючі об'єкти нерухомого майна: цілісний майновий комплекс підприємства (15 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_1. Господарський двір з будівлями і спорудами (12 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_2. Табір відпочинку «Ластівка» з будівлями і спорудами (11 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_3. Дитячий комбінат «Віночок» з будівлями і спорудами (3 об'єкти) за адресою: АДРЕСА_4. Приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_5. (а. с. 11).

Встановлено, що на підставі даного рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230 Переяслав-Хмельницька міська рада 15 грудня 1999 року видала свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян» на праві приватної власності і складається з 15 об'єктів. (а. с. 12).

Як убачається з мотивувальної частини судового рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку, суд першої інстанції дав оцінку діям ОСОБА_4, вчиненим ним щодо проведення санації ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» у справі про банкрутство зазначеного товариства № 97/10б, яка знаходилась у провадженні арбітражного суду Київської області у 1997 році, і дійшов помилкових висновків про те, що керуючий санацією ОСОБА_4 з метою перетворення юридичної особи та на виконання договору та ухвали арбітражного суду про проведення санації все отримане від акціонерного товариства майно, права та обов'язки передав приватному підприємству, власником якого він став, за умовами санації.

При цьому суд першої інстанції не врахував підстави заявленого позову, які полягають в тому, що позивачка звернулася в суд за захистом своїх прав на майно, на яке її померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_4 набув права власності за рахунок їхніх спільних грошових коштів, до складу якого, як вважає позивачка, входить і спірне майно, на яке Переяслав-Хмельницька міська рада 15 грудня 1999 року видала приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян» свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс на підставі оскаржуваного рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради.

Так, в своєму позові позивачка посилається на те, що її чоловік ОСОБА_4 у 1997 році набув у власність спірне нерухоме майно, що перелічено в рішенні виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230, на підставі договору від 15.05.1997 року про санацію та ухвали арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 року по справі про банкрутство № 97/10б, оскільки вона особисто надала йому свою згоду на погашення боргів ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» за рахунок їхніх спільних грошових коштів.

Тому позивачка вважає, що ОСОБА_4 набув спірне майно на законних підставах і дане спірне нерухоме майно належало її чоловіку за його життя під час їхнього з ним шлюбу.

Однак, такі доводи позивачки не заслуговують на увагу, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що спірне нерухоме майно належало ОСОБА_4 на праві власності вона суду не надала. Ухвала арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 року про проведення санації ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» у справі про банкрутство № 97/10б та договір, укладений 15.05.1997 року між ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» та санатором ОСОБА_4, не є належними доказами придбання останнім у власність спірного нерухомого майна.

Крім того, даний договір від 15.05.1997 року не є цивільно-правовим договором у розумінні ст. ст. 41, 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки він не спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків саме фізичної особи ОСОБА_4

Інших належних та допустимих доказів того, що спірне нерухоме майно, яке зазначене в рішенні виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 року № 230 та в свідоцтві про право власності від 15.12.1999 року, належало її померлому чоловіку ОСОБА_4 на праві власності, позивачка суду не надала.

Згідно роз'яснень п. 11 Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) .

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 як по суті так і у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Крім того, у пункті 13 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 4 частини першої статті 311, пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК) .

Як убачається з матеріалів справи, предметом позову є нерухоме майно, на яке Переяслав-Хмельницька міська рада 15 грудня 1999 року видала свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить приватному підприємству «Швейна фабрика «Гаян» на праві приватної власності і складається з 15 об'єктів. (а. с. 12).

Суд першої інстанції в своєму рішенні встановив, що на даний час право власності на вищевказаний цілісний майновий комплекс, що розташований за адресою АДРЕСА_1, належить ТОВ «НУС» (а. с. 202).

Однак, в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не попередив осіб, які беруть участь у справі, про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню їхніх прав та всупереч вимогам ст. ст. 26, 33 ЦПК України не вирішив питання про залучення до участі у справі власника спірного нерухомого майна як співвідповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи арбітражний керуючий «Швейна фабрика «Гаян» Щербань Олексій Миколайович, Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді