Справа № 286/1530/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького С. С.

з секретарем Аврамчук Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

передставника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 житлово-будівельного кооперативу №1, ОСОБА_3 міської ради, реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 житлово-будівельного кооперативу № 1 про визнання права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, балансовою вартістю 19843 грн. Позов мотивований тим, що позивач є членом ОСОБА_3 ЖБК № 1 і їй була надана за ордером спірна кооперативна квартира, в якій позивач мешкає на поточний момент. Пайовий внесок за квартиру був сплачений ОСОБА_1 в повному обсязі, а тому позивач вважає, що набула права власності на спірну квартиру. При цьому зазначає, що Коростенським БТІ спірна квартира була зареєстрована за позивачем на підставі довідки ОСОБА_3 ЖБК № 1. Однак своє право власності на вказану квартиру свого часу позивач належним чином не засвідчила, що стало перешкодою для державної реєстрації права власності на неї. 08.04.2015 року Реєстраційна служба ОСОБА_3 районного управління юстиції Житомирської області відмовила у державній реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки ордер, реєстраційне посвідчення та технічний паспорт не є правовстановлюючими документами. Відтак, позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначену квартиру внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на квартиру.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача щодо задоволення позову не заперечує.

Представник ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Копією ордера № 049718 серії АЖ на жиле приміщення, виданого ОСОБА_1 31.01.1989 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 міської ради народних депутатів № 34 від 28.01.1989 року, підтвержується право позивача із сім'єю з двох чоловік на зайняття однієї кімнати в квартирі загальною площею 18,59 кв.м. АДРЕСА_2.

Як видно з довідок ОСОБА_3 житлово-будівельного кооперативу № 1 від і підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій, позивач проживає та з 27.02.1985 року зареєстрована у вказаній квартирі , є членом ОСОБА_3 ЖБК № 1 з 05.04.1986 року згідно з проплатою пайового внеску за вказану квартиру по квитанції № 8/80 рахунок, пайовий внесок за цю квартиру виплачений в повному обсязі 08.11.1990 року,та є власником даної квартири (а.с.14,15).

З листа ОСОБА_3 районного управління юстиції Житомирської області від 08.04.2015 року № К-16-22/1-41 вбачається, що позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру по причині відсутності правовстановлючого документа на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав.

У відповідності до ст.392 ЦК України 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс України 1963 року.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.182 ЦК України 2003 року право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України 2003 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст.328 ЦК України 2003 року передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.128 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

За положеннями ст.15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ч.3 ст.384 ЦК України 2003 року, приписами якої встановлено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.

У п.п. 69, 71 листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» роз'яснено, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст.15 Закону «Про власність» набувають права власності на квартиру.

З п.5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Позивач, будучи членом ОСОБА_3 житлово-будівельного кооперативу № 1 та маючи у користуванні спірну квартиру, внесла за неї повністю свій пайовий внесок 08.11.1990 року, тобто з вказаної дати набула право власності на неї. А відтак, ОСОБА_3 ЖБК № 1 є належним відповідачем у цій справі.

З копії технічного паспорту від 13.01.2015 року, складеного Коростенським БТІ на квартиру АДРЕСА_2, вбачається, що загальна площа вказаної квартири становить 57,8 кв.м., а житлова площа 35,7 кв.м.

На підставі вищенаведеного в сукупності суд вважає, що позивач правомірно відповідно до закону набула право власності на спірну кооперативну квартиру і протилежне не встановлено судом.

Листом від 08.04.2015 року № К-16-22/1-41 було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на спірну квартиру з мотивів відсутності для цього правових підстав, а саме відсутності правовстановлючого документа на неї, та роз'яснено позивачу що ордер, реєстраційне посвідчення та технічний паспорт не є правовстановлюючими документами.

На підставі п.п.«а» п.4.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески.

Згідно з п.п.«а» п.6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (назва із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17.02.2010 року, від 28.07.2010 року), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески.

При цьому п.6.2 вказаного Тимчасового положення було передбачено, що підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити Бюро технічної інвентаризації.

Як роз'яснено в п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Виходячи з вище перелічених норм, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності позивачем на спірну кооперативну квартиру законодавством не було передбачено обов'язкової державної реєстрація прав на неї.

При цьому суд зазначає, що зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.

Законодавцем також не визначалось на момент реєстрації в БТІ у 1990 році за позивачем права власності на спірну квартиру, отримання останньою правовстановлюючого документа на спірну кооперативну квартиру.

Однак у подальшому Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, була передбачена процедура оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Враховуючи наведені норми, зважаючи на те, що саме на підставі ордеру на вселення позивач отримала від виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради право на користування спірною квартирою, а в подальшому на підставі свідоцтва про право власності, яке була уповноважена видати Овруцька міська рада, позивач підтверджувала б своє право на розпорядження вказаною кооперативною квартирою, однак яке нею не було отримано свого часу.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

На підставі ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, крім іншого, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього закону, свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, а також рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Згідно з п.50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в редакції від 12.02.2014 року), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, заявник подає довідку житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі та технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Суд зазначає, що положення ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині видачі членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - щодо проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на нерухоме майно житлово-будівельного кооперативу застосовуються до новозбудованих або реконструйованих об'єктів, на які при проведенні державної реєстрації одночасно виникає право власності.

Однак у спірній за позовом ситуації відсутні підстави для застосування положень ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», бо право власності у позивача на нерухоме майно вже виникло.

За ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Суд вважає що, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню також і положення ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки такі застосовуються в разі наявності в особи правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Тоді як на спірну кооперативну квартиру у позивача відсутній правовстановлюючий документ, так як свідоцтво про право власності на нерухоме майно органом місцевого самоврядування свого часу позивачу не видавалось.

Відповідно до ст.391 ЦК України від 2003 року власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.392 ЦК України від 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як роз'яснено у п.37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК 2003 року власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди в частині розпорядження нею належною їй власністю, що зумовлюється відсутністю механізмів проведення державної реєстрації правомірно набутого нею права власності на спірне нерухоме майно з огляду на відсутність правовстановлюючого документа на кооперативну квартиру.

З огляду на вищенаведене в сукупності, право власності позивача підлягає захисту, а позовні вимоги - задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на спірну кооперативну квартиру.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Овруцький районний суд Житомирської області в Апеляційний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_4