Справа № 530/1278/15-ц
Номер провадження 2/530/619/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області, Відділ держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області про визначення права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Зіньківської міської ради Полтавської області, Відділ держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області про визначення права власності на нерухоме майно.

Заслухавши позивача, який підтримав позовні вимоги, зачитавши заяву відповідача, які позовні вимоги визнали в повному обсязі, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі і давши їм належну оцінку, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою…

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України Правом власності є право особи на річ (майно), особа здійснює відповідно до закону за своєю волею...

У відповідності до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов заявлено до Зіньківської міської ради Полтавської області, як до органу місцевого самоврядування - колишнього розпорядника приватизованої земельної ділянки на якій розміщено житловий будинок.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи майна за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини майном в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

В судовому засіданні було встановлено, що 15 травня 2014 року у віці 82 років помер батько позивача, ОСОБА_2, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області 15.05.2014 року видано свідоцтво про смерть серії 1-КЕ № 273336.

Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок, який належав йому згідно свідоцтва на право власності на домоволодіння № 16, виданого виконавчим комітетом Зіньківської міської ради народних депутатів від 05 червня 1979 року, згідно з якого в цілому житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в місті Зіньків по вул. 2 Комсомольській, буд. 70, дійсно належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Зіньківської міської ради народних депутатів № 236 від 23 травня 1979 року взамін договору купівлі-продажу № 1503 від 18.11.1960 року. Дане будинковолодіння згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, наданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», складається, з:1) житлового будинку позначеного на плані - літерою А-1; 2) погреба вхідного - літера а1; 3) гаража - літера Б; 4) літньої кухні - літера В; 5) сараю - літера Г; 6) вбиральні - літера Д: 7) воріт огорожі - №1; 8) огорожі - №2.

Також після смерті батька спадщина відкрилася і на земельну ділянку, видану згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 102155, який видано ОСОБА_2, мешканцю міста Зіньків, вул. 2 Комсомольська, №70, на підставі рішення 12 сесії 4 скликання Зіньківської міської ради від 26 листопада 2003 року, згідно з яким він є власником земельної ділянки площею 0,100 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в місті Зіньків по вул. 2 Комсомольській, буд. №70, Полтавської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 110.

Згідно з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 62361,21 (шістдесят дві тисячі триста шістдесят одна грн. 21 коп.) на день звернення.

Також після смерті батька спадщина відкрилася ще на одну земельну ділянку, видану згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 102156, який видано ОСОБА_2, мешканцю міста Зіньків, вул. II Комсомольська, №70, на підставі рішення 12 сесії 4 скликання Зіньківської міської ради від 26 листопада 2003 року, згідно з якого він є власником земельної ділянки площею 0,090 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована в місті Зіньків по вул. II Комсомольській, буд. №70 Полтавської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 111.

Згідно з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки складає 2693,72 (дві тисячі шістсот девяносто три грн. 72 коп.) на день звернення.

Після смерті батька спадкоємицею за законом була мати позивача, ОСОБА_3, яка на день смерті батька (на момент відкриття спадщини) була зареєстрована та проживала разом з ним в місті Зіньків по вул. 2 Комсомольскій, буд. №70 Полтавської області, а тому шляхом проживання вступила в спадщину.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КЕ № 287536, мати позивача, ОСОБА_3 померла 29 січня 2015 року у віці 77 років, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області 30.01.2015 року видано відповідне свідоцтво про смерть.

Після смерті матері спадкоємцями за законом являюся позивач та його рідна сестра ОСОБА_4. На даний час поміж них не виникає ніяких суперечок з приводу належності спадкового майна, тому його сестра у встановлений законом 6-місячний строк подала приватному нотаріусу Зіньківського нотаріального округу відповідну заяву про відмову від належної їй частини спадщини після матері на користь позивача.

Факт того, що померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно були батьками позивача і що їм при житті належали вказані житловий будинок та земельні ділянки, підтверджується копією свідоцтва про народження, копіями свідоцтв про їх смерть, відповідними копіями державних актів на право власності на земельні ділянки, а також копією свідоцтва №16 на право особистої власності на домоволодіння та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину. У складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Звернувшись до приватного нотаріуса Зіньківського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу вирішити це питання не вдалося. Тому нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

При дослідженні наданих позивачем документів нотаріусом було встановлено, що житловий будинок та земельні ділянки зареєстровані на імя ОСОБА_2. Будь-яких документів, якими б було підтверджено право власності ОСОБА_3 на дану нерухомість ОСОБА_1 не надано. У своїй постанові нотаріус посилається на пп. 4.15. п.4 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно з якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Іншими словами, нотаріус посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 мати позивача, ОСОБА_3 не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після його смерті та не отримала свідоцтва про право на спадщину на вище вказане нерухоме майно.

Згідно ч.З ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. А так, як мати позивача протягом 6-місячного строку з часу відкриття спадщини відмови від неї до нотаріальної контори не подавала, вона являється такою, що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2.

Також підставою відмови в наданні свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки є відсутність про них відомостей у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до п. 4.20 Гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст.. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.І ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Отже, це означає, що відомості про цю земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, тобто на картографічних документах Державного реєстру земель (черговому кадастровому плані тощо) відсутнє позначення наявності такої ділянки на відповідній території, і позивачі не мають змоги отримати ні витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, ні витягу з поземельної книги, адже не являються її власниками, а видати свідоцтво про право на спадщину без вищезазначених документів нотаріус не може, через що і було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачку можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Формуючи свою правову позицію в постанові від 22 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11 Верховний Суд України вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Обмеження матеріального права суперечитиме ст.ст. 8, 9 Конституції України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 30, 57-61,73, 88, 212-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавської області, Відділ держземагенства у Зіньківському районі Полтавської області про визначення права власності на нерухоме майно - задоволити.

- Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на :

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Зіньків, вул.. 2 Комсомольській, буд. №70, Полтавської області, який складається з позначеного на плані технічного паспорта на житловий будинок літерами та цифрами: 1) житлового будинку позначеного на плані - літерою А-1; 2) погреба вхідного - літера а1; 3) гаража - літера Б; 4) літньої кухні - літера В; 5) сараю - літера Г; 6) вбиральні - літера Д: 7) воріт огорожі - №1; 8) огорожі - №2,як за спадкоємцем за законом після смерті матері, ОСОБА_3, 29.01.2015 року;

- земельну ділянку, площею 0,100 га, яка розташована на території Зіньківської міської ради, Полтавської області, за адресою м.Зіньків, вул. 2 Комсомольська, 70, Полтавської області, видану ОСОБА_2, який помер 15.05.2014 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №102155 на підставі рішення 12 сесії 4 скликання Зіньківської міської ради від 26 листопада 2003 року, з цільовим призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 110,як за спадкоємцем за законом після смерті матері, ОСОБА_3, 29.01.2015 року;

- земельну ділянку, площею 0,090 га, яка розташована на території Зіньківської міської ради, Полтавської області, за адресою м.Зіньків, вул. 2 Комсомольська, 70, Полтавської області, видану ОСОБА_2, який помер 15.05.2014 року, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №102156 на підставі рішення 12 сесії 4 скликання Зіньківської міської ради від 26 листопада 2003 року, з цільовим призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 111,як за спадкоємцем за законом після смерті матері, ОСОБА_3, 29.01.2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_5