АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6199/15 Справа № 185/3678/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гаврилов В. А. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа - відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся зі вказаним позовом та просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 17 818,59 грн., які нараховані в період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2012 році сторони проживали окремо. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 09.10.2012 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини всіх видів доходу але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. З січня 2013 року сторони примирилися та по грудень 2014 року проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, відповідач отримувала гроші на утримування дочки, позивач для сумісних з відповідачем цілей уклав кредитний договір, який сплачує самостійно. Після припинення сімейних стосунків з відповідачем остання 26.01.2015 року подала виконавчий лист до примусового виконання. У зв'язку з вказаним, виконавчою службою було нарахована заборгованість по аліментам у сумі 18 268,88 грн. Вважав, що оскільки всі його кошти витрачались на сім'ю та відповідач не подавала виконавчий лист на виконання, його слід звільнити від сплати нарахованих аліментів (а.с.2-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.04.2015 року позов задоволено.

Суд звільнив ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 17 818,59 грн., які нараховані в період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року (а.с.51-52).

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимогах, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.56-59).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 13.02.2010 року. Позивач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2012 році сторони проживали окремо.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 09.10.2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини всіх видів доходу але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Виконавчий лист відповідачем було отримано на руки. Для примусового виконання виконавчого листа відповідач не зверталась до органів виконавчої служби до січня 2015 року.

Також, рішенням того ж суду від 04.12.2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів доходу до досягнення дитиною трирічного віку. За вказаним рішенням виконавчою службою примусове стягнення аліментів було виконано.

З січня 2013 року сторони стали проживати разом. В цей період часу відповідач примусово стягувала з позивача аліменти на своє утримання. Цей факт сторони не заперечують.

В грудні 2014 року сторони припинили сімейні відносини. 26.01.2015 року ОСОБА_2 подала до відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області заяву про примусове виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання доньки.

Відділом виконавчої служби ОСОБА_3 було нарахована заборгованість у сумі 18268,88 грн., в тому числі за час коли виконавчий лист не було подано до виконання.

Вказане підтверджено копією розрахунку заборгованості (а.с.15). На час звернення позивача до суду заборгованість по аліментам зменшилась за рахунок примусового стягнення до 17 818,59 грн. Вказане підтверджено копією довідки тов. "Фабрика будівельних сумішей "Будмастер" (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів наявності поважних причин, з яких ОСОБА_2 не пред'являла виконавчого листа до виконання, суду не надано, а також вини позивача в створенні заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки не має.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, як вбачається із статті, таке звільнення можливо лише у випадку коли ця заборгованість виникла у зв'язку з непред'явленням без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Положення цієї норми може бути реалізовано у випадку, коли судом встановлено пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Такий строк відповідно до п.1 ч.1 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" становить три роки.

Відповідно ч.3 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше ніж за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Виконавчий лист №429/9810/12, виданий 09.10.2012 року, ОСОБА_2 пред'явила до виконання в межах встановлених строків.

Посилання позивача на ті обставини, що ОСОБА_2 не пред'являла виконавчий лист до виконання без поважних причин, достатніми та переконливими доказами не підтверджені.

Як ствердила в судовому засіданні ОСОБА_2, навіть під час спроби помиритися та проживати спільно, ОСОБА_3 не надавав грошей ні на харчування, ні на утримання дитини. Вона вважала, що 700 грн., які вона отримувала від ОСОБА_3 це аліменти по двом виконавчим листам, так як розмір заробітної плати її невідомий. Тобто, ОСОБА_2, виконавчий лист не пред'являла до виконання з поважних причин.

Враховуючи викладені обставини по справі, колегія суддів вважає за необхідне постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав, передбачених ч.3 ст. 197 СК України .

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа - відділ державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: