РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/125/15-ц

Провадження № 2/700/91/15

05 березня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Бесараб Н.В.

за участю секретаря Мельніченко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа що не заявляє самостійних вимог Лисянська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та поновлення межових знаків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом та вказала в позовній заяві, що вона є власником житлового будинку по вул.Жовтня,23 в смт.Лисянка Черкаської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,0573 га комунальної власності Лисянської селищної ради та якою вона користується відповідно до договору оренди, укладеного 30.09.2010 року. З принципів добросусідства, за спільною домовленістю з відповідачем, вона надала свою згоду на тимчасове облаштування огорожі з металевої сітки на спільній межі. Внаслідок встановлення цієї огорожі, її земельна ділянка зменшилася, а відповідач відмовляється добровільно провести її демонтаж з метою незначного переміщення. Зазначена обставина позбавляє її можливості належним чином обслуговувати житловий будинок, оскільки зі сторони межі на підмості її будинку під впливом погодних чинників утворився крутий схил, який спричиняє руйнування стіни будинку. Для припинення даного процесу виникла необхідність будівництва підпірної стіни, яка б утримувала будинок. Зменшення відстані між стіною будинку та межею внаслідок облаштування тимчасової огорожі призводить до ускладнення будівництва підпірної стіни. Крім цього, відповідач навмисно зруйнувала межові знаки, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу та переміщення огорожі на межі з житловим будинком по вул. Жовтня,25 в смт.Лисянка Черкаської області.

Відповідач позов не визнала та заперечувала проти звинувачень у руйнуванні межових знаків. Водночас пояснила, що вона є власником житлового будинку по вул.Жовтня,25 в смт.Лисянка і її земельна ділянка межує із земельною ділянкою, якою користується позивач. Після придбання будинку вона вирішила поставити огорожу, однак твердження позивача, що вона зайняла частину належної їй земельної ділянки є безпідставними, оскільки нову огорожу вона звела на місці старої огорожі, із врахуванням встановлених раніше меж земельних ділянок. Тому вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки вона не чинить позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Представник селищної ради в судовому засіданні щодо позову заперечив, вважає твердження позивача такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач неодноразово зверталася до селищної ради про встановлення межі між її та сусідньою земельною ділянкою по вул.Жовтня 25. Для врегулювання спору ОСОБА_2 погоджувалася уступити 15 см своєї земельної ділянки на користь позивача, хоч контрольно-вимірювальними роботами порушення меж не було встановлено. Вважає, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Судом встановлено, що сторони є землекористувачами суміжних земельних ділянок в смт.Лисянка Черкаської області по вул.Жовтня. Межі земельних ділянок визначені між землекористувачами через вільну згоду та є такими, що встановились протягом тривалого періоду часу.

Відповідач є власником житлового будинку в смт.Лисянка по вул.Жовтня,25 і її земельна ділянка межує із земельною ділянкою позивача. Після придбання будинку відповідач поставила нову огорожу, яку звела на місці старої огорожі, із врахуванням встановлених раніше меж земельних ділянок.

Як встановлено судом, позивач зверталася до Лисянської селищної ради про встановлення межі між її та сусідньою земельними ділянками. Проведеними контрольно-вимірювальними роботами земельної ділянки по вул.Жовтня,23 в смт.Лисянка Черкаської області встановлено, що дана земельна ділянка відповідає формі, розмірам та фактичному використанню у відповідності до розробленого проекту землеустрою ПП «Звенигора». Межі земельної ділянки проходять по чітко зафіксованих межових знаках (парканах) (а.с.44).

Відносно будівельного паспорта на житловий будинок і господарські споруди по вул.Жовтня,23 в смт.Лисянка, в якому приєднаний кадастровий план земельної ділянки і на який посилалася позивач у своїх поясненнях щодо неузгодження його з іншими документами в частині розміру її земельної ділянки, то він виготовлений з порушенням порядку, а саме: відсутні дані щодо кадастрового номеру земельної ділянки а також підписи посадових осіб, що його виготовляли та відсутня печатка землевпорядної організації. З огляду на вказане, суд вважає цей доказ недопустимим і не бере його до уваги.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом було розяснено сторонам процесу їх рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивачем по справі не було надано доказів того, що відповідач знищила межові знаки між земельними ділянками по вул.Жовтня, 23 і вул.Жовтня,25 в смт.Лисянка. Також позивач не надала суду доказів зменшення розміру земельної ділянки, якою вона користується, за рахунок земельної ділянки, якою користується відповідач. Водночас, позивач заперечила щодо проведення у справі земельно-технічної експертизи.

В позовній заяві і в судовому засіданні позивач стверджувала, що переміщення огорожі на земельну ділянку відповідача надасть їй можливість збудувати підпірну стіну біля будинку щоб запобігти його руйнації. Однак, доказів того, що будівництво підпірної стіни неможливе без переміщення огорожі суду також не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права та інтересу є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд може захистити цивільне право або інтерес обраним особою способом, якщо це не суперечить закону.

Відповідно ч. 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільного права, в тому числі права на захист порушеного права, не повинні допускатися дії, спрямованні на завданні шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст.103, 107, 126, 158 ЗК України та керуючись ст.ст. 3,4,11,59,60,213-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа що не заявляє самостійних вимог Лисянська селищна рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та поновлення межових знаків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий суддя Н. В. Бесараб