У х в а л а

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 30 листопада 2007 року ОСОБА_6 отримав кредитні кошти у розмірі 40 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник та його поручитель, не зважаючи на вимоги, не погасили. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 326 984 грн. 94 коп. та судові витрати. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Зазначене вище рішення суду не виконано, заборгованість за кредитом не погашена.

Ураховуючи викладене, позивач просив у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє звертати стягнення на спірний предмет іпотеки, і наявні всі умови для його застосування.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 30 листопада 2007 року ОСОБА_6 уклав із ПАТ «Універсал Банк» кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 40 тис. доларів США.

На забезпечення виконання умов цього договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_4 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 326 984 грн. 94 коп. та судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Пред'являючи позов, ПАТ «Універсал Банк» посилалось на те, що зазначене вище рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суди дійшли до помилкового висновку про те, що згідно з п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі ‒ Закон) спірне майно не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника).

Відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений зазначеним вище Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону не підлягає виконанню, проте цей Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного суди не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили; не визначилися які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та фактично ухилилися від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

О.В. Умнова