Справа № 159/33/15-ц
Провадження № 2/159/909/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 04 серпня 2015 року

Ковельський міськрасуд Волинської обл.,

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Дельта Банк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення грошових коштів, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач 05.01.15 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом (а. с. 2, 3), мотивуючи тим, що вона 09.12.13 р. з відповідачем (далі відповідач, банк) уклала договір банківського вкладу (депозиту) за № 100 008 048 550 08 (далі депозит № 1), відповідно до якого передала відповідачеві грошові кошти в сумі 500 000 грн. терміном до 14.12.14 р.. Аналогічний договір було укладено між сторонами за № 000 100 491 25 46 (далі депозит № 2), на таку ж суму 12.12.13 р.. За умовами обох договорів, термін повернення вкладів за ними наставав, відповідно, 14.12.14 р. та 17.12.14 р. включно. По закінченню дії договору вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути кошти - із заявами від 16.12.14 р., 15.12.14 р., однак відповідач взятого на себе зобовязання не виконав, кошти не повернув, чим порушив її права. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь 1 000 000 грн. та судові витрати у справі.

У подальшому 22.01.15 р. - суду подано заяву позивача про збільшення позовних вимог (а. с. 29, 30), у якій позивач, покликаючись і на попередньо наведене обґрунтування позовних вимог, мотивуючи, крім того, тим, що по закінченню строку дії вищезазначених договорів вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про повернення коштів, однак, безрезультатно, вказує, що невиконанням зобовязання відповідач поставив її та її родину у скрутне матеріальне становище, завдав моральних страждань, що виразились у душевних хвилюваннях з приводу відсутності потрібних коштів; вона змушена була звертатись за правовою допомогою, вживати додаткових заходів по відновленню свого матеріального становища, що грубо порушує сталий спосіб її життя. Так, зокрема, у грудні 2014 р. вона закінчила будівництво приміщення кафе. На проведення внутрішніх робіт та придбання меблів мала намір витратити спірні кошти. Внаслідок знецінення грошових заощаджень вартість меблів та матеріалів за станом на 19.01.15 р. є значно вищою. Різниця внаслідок підвищення цін у вартості меблів та матеріалів обєктивно стверджується видатковою накладною від 520.11.14 р. та видатковою накладною від 19.01.15 р.. На даний час у звязку з відсутністю коштів вона не має змоги придбати решту меблів та провести відкриття закладу. Вищезазначене викликає у неї сильне душевне хвилювання; вона втратила психологічну рівновагу. 30.12.14 р. та 16.01.15 р. вона змушена була звертатись до лікаря невролога з приводу її психологічного стану. На даний час їй призначено лікування. Оскільки її законні права та інтереси були порушені відповідачем з вини останнього, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 6 000 грн.. А тому просить стягнути з відповідача також вказану вище таку суму моральної шкоди, судові витрати у справі і витрати на надання їй правової допомоги.

23.07.15 р. представником позивача подано суду заяву про зменшення позовних вимог позивача в частині неповерненого грошового боргу на суму 200 000 грн. (а. с. 290).

За ухвалою суду від 23.07.15 р. до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

16.03.15 р. - представником відповідача було подано до суду письмове заперечення проти позову (а. с. 109 114), мотивоване тим, що відсутні правові підстави для задоволення позову, так як позовні вимоги є некоректними, необґрунтованими, безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству. Так, зазначає, що між сторонами, дійсно, було укладено вищезазначені договори. За депозитом № 1 кошти позивача в сумі 500 000 грн. було розміщено на відкритому на імя позивача депозитному рахунку № 263 551 105 066 55, а за депозитом № 2 в сумі 500 000 грн. на депозитному рахунку № 263 551 104 646 27. Нарахування відсотків по депозитах позивачеві, за умовами договорів, здійснювалось на відкритий 08.05.13 р. поточний рахунок позивача № 262 037 015 216 18 (далі поточний рахунок позивача). Згідно з умовами договорів, нараховані відсотки виплачуються вкладникові одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу шляхом зарахування на власний поточний рахунок, відкритий на імя позивача, операції за яким можуть здійснюватись з використанням позивачем електронних платіжних засобів. Власний поточний рахунок позивача № 262 037 015 216 18, з якого було здійснено перерахування власних коштів на депозитний рахунок та на який банк зобовязався перерахувати суму вкладів і відсотки по закінченню термінів вкладів і що був зазначений у договорах, позивач відкрила у АТ Дельта Банк 08.05.13 р.. Між сторонами 08.05.13 р. було укладено договір банківського рахунка фізичної особи № 025 02677 080513 (далі договір банківського рахунка) з випуском платіжної карти № 4585 8000 0540 2423 і наданням платіжної картки з ПІН кодом і було відкрито поточний рахунок позивача № 262 037 015 216 18 у гривні, операції за яким можуть здійснюватись з використанням позивачем електронних платіжних засобів. 09.12.13 р. позивач із свого поточного рахунка № 262 037 015 216 18 здійснила залучення коштів в сумі 500 000 грн. по депозиту № 1 і банк тоді ж зарахував цю суму коштів на депозитний рахунок № 263 551 104 646 27. 12.12.13 р. позивач із свого поточного рахунка № 262 037 015 216 18 здійснила залучення коштів в сумі 500 000 грн. по депозиту № 2 і банк тоді ж зарахував цю суму коштів на депозитний рахунок № 263 551 105 066 55.12.12.14 р. по закінченню терміну дії депозиту № 1, а 16.12.14 р. - по закінченню терміну дії депозиту № 2 - позивачеві було здійснено повернення вкладів і виплату відсотків на її власний поточний рахунок № 262 037 015 216 18. Зазначає, що відповідач у повному обсязі виконав свої зобовязання за депозитами, вчасно зарахувавши кошти вкладів з нарахованими відсотками на поточний рахунок позивача, тобто, повернув кошти позивачеві шляхом перераховування на її власний поточний рахунок, вказаний у договорах. Правовідносини за договорами банківського вкладу між сторонами припинились. За станом на 16.03.15 р. на поточному рахунку позивача № 262 037 015 216 18 містяться кошти, якими позивач може розпоряджатись і розпоряджається, отримуючи кошти. Однак, на момент звернення позивача до банку про виплату коштів, що вже перебували у її розпорядженні і власності на її поточному рахунку, діяла постанова Правління НБ України від 29.08.14 р. № 540 Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово кредитного та валютного ринків України (далі постанова № 540), до якої постановою Правління НБ України № 591 від 22.09.14 р. було внесено зміни. П. 9 постанови № 540 було зобовязано банк обмежити видачу готівкових коштів з поточних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта у еквіваленті за офіційним курсом Нацбанку України. А тому банк не був вправі здійснити видачу коштів позивачеві з її поточного рахунку у повному розмірі, що відбулось в межах закону та не з вини банку. Крім того, за умовами договору, для його сторін є обовязковими положення Правил банківського обслуговування фізичних осіб у банку (далі Правила), що затверджені ОСОБА_3 Директорів банку. П. 49 Правил передбачено, що банк має право встановлювати спецліміти на картки та у односторонньому порядку змінювати їх, про що доводиться клієнтові перед укладенням договору. Враховуючи, що позивач перед укладенням договору була ознайомлена з Правилами та визнала їх обовязковими для виконання і дотримання, вважає, що встановлення лімітів на зняття готівки з карткових рахунків не є порушенням банком своїх зобовязань перед клієнтом. Відповідач 12 та 16 грудня 2014 р. перерахував кошти на поточний рахунок позивача вчасно згідно з договорами (депозитами) і позивач мала змогу з цього моменту вільно використовувати кошти у безготівковому режимі або отримати їх готівкою з урахуванням обмежень, встановлених Нацбанком України. Жодних розпоряджень позивача про списання коштів з рахунку до банку не надходило. У випадку непроведення банком операції з видачі готівки або відповідної грошової операції у торговій мережі, клієнт отримує відповідні дані, а позивачем не надано доказів цього. Про всі операції клієнта по поточному рахунку мається відображення у системі автоматизованих банківських платежів. Як вбачається з виписки по поточному рахунку, позивач жодних операцій, що були б відхиленими платіжною системою банку, в період з 14.12.14 р. по 16.03.15 р. не здійснювала. Спірні кошти перебувають у розпорядженні та власності позивача. Зазначає, що за постановою Правління Нацбанку України від 02.03.15 р. № 150 Про віднесення ПАТ Дельта Банк до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) 02.03.15 р. було прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.15 р. тимчасової адміністрації і призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію до 02.06.15 р.. Зазначає також, що позивач не надала суду доказів завдання їй відповідачем моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

16.03.15 р. представником відповідача було подано до суду заяву про залишення позовної заяви позивача без розгляду з огляду на те, що сторонами було укладено угоду про передачу спору на вирішення третейського суду (а. с. 102 108).

16.03.15 р. до суду надійшло також додаткове письмове заперечення представника відповідача проти позову (а. с. 138 141), мотивоване аналогічно. Просить у задоволенні позову відмовити.

За ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20.02.15 р. (а. с. 76 - 78), апеляційна скарга відповідача на ухвалу судді від 06.01.15 р. про відкриття провадження у розглядуваній справі відхилена.

За ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09.04.15 р. (а. с. 185), апеляційна скарга відповідача на ухвалу суду від 17.03.15 р. про відмову у передачі розглядуваної справи на розгляд іншого суду повернута апелянту як неподана.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги з врахуванням заяв про їх збільшення та зменшення, підтримала повністю, повідомила суду, що пояснення по суті позову надасть її представник адвокат.

Представник позивача адвокат в судовому засіданні позовні вимоги позивача з врахуванням заяв про їх збільшення та зменшення, підтримала повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що після закінчення строку дії депозитних договорів, укладених між сторонами, відповідачем, дійсно, було перераховано спірні кошти на поточний рахунок позивача № 262 037 015 216 18, де кошти значаться і в даний час. Однак, зняти та отримати ці кошти за допомогою платіжної картки, позивач змоги не має у зв»язку з обмеженнями видачі готівкових коштів з поточних рахунків клієнтів. 200 000 грн. позивачем отримано від Фонд гарантування вкладів фізичних осіб через інший банк. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в судове засідання не зявився, хоча третя особа належно оповіщена. Про причини неявки свого представника суду не повідомила.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує із змісту ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Як стверджується копіями вищезазначених договорів банківського вкладу (депозиту) Найкращий від Миколая оn Line у гривнях депозиту № 1 (а. с. № 7) та депозиту № 2 (а. с. № 6)), сторони, дійсно, відповідно, 09 та 12 грудня 2013 р. погодили, що позивач як вкладник надає відповідачеві як банкові кошти у загальній сумі 1 000 000 грн. (по 500 000 грн. - за кожним договором) для їх розміщення банком на депозитних рахунках, відповідно, №№ 263 551 104 646 27, 263 551 105 066 55, з визначенням строку їх розміщення до, відповідно, 14 та 17 грудня 2014 р. включно. Сторони погодили розмір процентів за вкладами, що виплачуватимуться щомісячно, у т. ч. - у день повернення вкладу в кінці строку залучення коштів на депозит шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № 262 037 015 216 18, що відкритий в цій же установі банку. Погоджено, що вклади виплачуються по закінченню строку їх розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки № 262 037 015 216 18, що відкритий в установі банку. За змістом договору, позивач ознайомлена як із його умовами, так і з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ Дельта Банк, що затверджені рішенням ради директорів Банку.

Як слідує із змісту ст. 1 058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як зазначено у ст. 1 060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 1 061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Терміни дії договорів вкладу закінчились, відповідно, 14 та 17 грудня 2014 р..

Як слідує з копії заяви позивача, адресованої Ковельському відділенню відповідача (а. с. 8), що надійшла відповідачеві 15.12.14 р., позивач, дійсно, зверталась до відповідача з приводу невиплати коштів (депозиту і процентів) в сумі 503 481 грн. 91 коп. з її рахунка.

Як слідує з копії заяви позивача, адресованої відповідачеві (а. с. 32), що надійшла відповідачеві 15.12.14 р., позивач знову таки просила повернути їй кошти в сумі 500 000 грн. по закінченню терміну дії договору від 09.12.13 р. (депозиту № 1).

Як пояснила суду представник позивача, у вищевказаних заявах позивач зазначала саме рахунки банківського вкладу.

Вищезазначеними заявами стверджується та обставина, що підставою позовних вимог позивач вказує неналежне виконання відповідачем зобов»язань саме за договорами вкладів, зокрема, за депозитом № 1, термін дії якого по 14.2.14 р. включно, а не за договором банківського рахунка (поточний рахунок позивача з використанням платіжної картки № 262 037 015 216 18, що відкритий в установі банку).

Та обставина, що відповідачем відповідно до умов договорів (депозиту) було повернуто шляхом перерахування на поточний рахунок позивача спірні суми, не підлягає доказуванню, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України як визнана представником позивача в суді.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до наданої відповідачем виписки по угоді № 100 080 048 550 08 від 09.12.13 р. по особовому рахунку № 263 551 104 646 27 (депозит № 1), 09.12.13 р. на рахунок надійшли кошти в сумі 500 000 грн. та 15.12.14 р. кошти в сумі 500 000 грн. було повернуто по закінченню депозитного договору без залишку, виплата нарахованих відсотків проведена 15.12.14 р. (а. с.116, 117).

Відповідно до наданої відповідачем виписки по угоді № 000 010 049 125 46 від 12.12.13 р. по особовому рахунку № 263 551 105 066 55 (депозит № 2), 12.12.13 р. на рахунок надійшли кошти в сумі 500 000 грн. та 17.12.14 р. кошти в сумі 500 000 грн. було повернуто по закінченню депозитного договору без залишку, виплата нарахованих відсотків проведена 17.12.14 р. (а. с.118, 119).

Згідно з п. п. 1. 8 п. 1Постанови Правління Нацбанку України від 12.11.03 р. № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку - поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково - касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно, з врахуванням пояснень представника позивача адвоката, даних в судовому засіданні, відповідачем вчасно та належно було виконано умови договорів банківського вкладу, укладених між сторонами, так як саме на поточний рахунок позивача з використанням платіжної картки № 262 037 015 216 18 відповідачем було перераховано спірні кошти з вкладних (депозитних) рахунків.

Як зазначено у ст. 1 066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 02.03.15 р. Правління Нацбанку України прийняло постанову № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних".

Як зазначено у ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, (далі Фонд) порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За змістом п. п. 3, 4 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) як на умовах договору банківського вкладу (депозиту), так і на умовах договору банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;

Як зазначено у ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Та обставина, що позивач 16.06.15 р. отримала від Фонду грошові кошти в сумі 200 000 грн. і ця виплата була пов»язана із її картковим рахунком № 262 037 015 216 18, стверджуються копією виписки, наданої суду позивачем.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони уклали вищезазначені договори, відповідачем вчасно та належно, згідно з умовами договорів було повернуто позивачеві депозитні кошти за депозитами №№ 1 та 2 в загальній сумі 1 000 000 грн. з нарахованими відсотками шляхом перерахування на поточний рахунок позивача № 262 037 015 216 18. Неможливість зняття позивачем коштів із поточного рахунка в даний час зумовлена іншими вищенаведеними об»єктивними обставинами, що передбачені ст. 1 074 ЦК України, а не невиконанням відповідачем умов договорів вкладу (депозитів).

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно, враховуючи, що судом не встановлено того, що мало місце невиконання відповідачем умов договорів вкладу (депозиту), підстав стягнення з нього моральної шкоди з цих підстав, суд не вбачає.

А тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Щодо заяви представника відповідача про залишення позовної заяви позивача без розгляду з огляду на те, що сторонами було укладено угоду про передачу спору на вирішення третейського суду, мотивованої тим, що у договорах сторонами було погоджено, що всі його визначення вживаються у значенні, встановленому Правилами, з якими позивач як вкладник ознайомилась, а спори, що виникають під час виконання договорів, підлягають врегулюванню шляхом переговорів, або вирішуються згідно із законодавством, у т. ч. згідно з Правилами. Правила ж містять третейське застереження, згідно з яким клієнт банку та банк погодили, що спори між ними вирішуються Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації Союз інвесторів України то суд приходить до висновку, що вона є безпідставною і до задоволення не підлягає з огляду на нижченаведене.

Як зазначено у ст. 12 Закону України Про третейські суди, третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь - яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Вона вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

На думку суду, підстав для залишення позову без розгляду з зазначених у вищевказаній заяві підстав немає, так як викладення у договорах положень про згоду вважати Правила обовязковими і в частині третейського застереження не конкретизоване стосовно предмету спору, що виник, не є відповідним положенню ст. 12 Закону України Про третейські суди.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, ч. ч. 2, 3 ст. 27, 60, 212 - 218, 88 ЦПК України, ст. 12 Закону України Про третейські суди, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 316, 321, 328, 526, 1 058 - 1061, 1 066 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 10, 22 Закону України Про захист прав споживачів, ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. п. 3, 4 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. п. 1. 8 п. 1Постанови Правління Нацбанку України від 12.11.03 р. № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської обл. у слідуючому порядку: апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутніми при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_4