Справа № 154/1703/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/1230/15 Категорія: 81 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів Веремчук Л.М., Овсієнка А.А.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника скаржника ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року представник боржника ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця. Скарга обґрунтована тим, що 12.10.2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження в межах виконавчого провадження №34746035. Стягувачем згідно постанови є ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що державний виконавець, наклавши арешт на все майно боржника, не мав на меті реалізувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчих документів. Крім того, порушена черговість звернення стягнень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Просив визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 12.10.2012 року, винесену старшим державним виконавцем Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року визнано неправомірною та скасовано постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження №34746035 від 12 жовтня 2012 року, винесену старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Відділ державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції від 07.07.2015 року скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження на виконанні у відділі державної виконавчої служби Володимир-Волинського міжрайонного управління юстиції знаходився виконавчий лист, виданий 29.05.2012 року Володимир-Волинським міським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 33 533,97 грн.

В заяві про відкриття виконавчого провадження ПАТ «ПриватБанк» просив накласти арешт на майно боржника при відкритті виконавчого провадження.

12.10.2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ «ПриватБанк» 33 533,97 грн.

Також 12.10.2012 року постановою державного виконавця з метою реального виконання рішення суду накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 в межах суми стягнення 33 533,97 грн. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна в межах суми боргу. Копію постанови направлено на виконання органам та установам, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію (а.с. 4-5).

Постановою державного виконавця від 22.03.2013 року стягувачеві з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, повернуто виконавчий лист.

Суд першої інстанції скасовуючи постанову про накладення арешту на майно виходив з того, що державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, що значно перевищує стягнення за виконавчими документами. Арешт накладено не з метою його реалізації, а з метою забезпечення виконання виконавчих документів, що суперечить загальним засадам здійснення виконавчого провадження. Крім того, державним виконавцем порушено черговість стягнень, тому суд прийшов до висновку, що постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Згідно із ч.3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.25 цього Закону за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частинами 1-3 ст.57 зазначеного Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами передбаченими ч.2 цієї статті може бути накладено арешт у розмірі суми стягнення на все майно боржника. Копії постанови державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до зазначених положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець з метою реального забезпечення виконання рішення суду за заявою стягувача має право винести постанову про накладення арешту на все майно боржника у розмірі суми стягнення та оголосити заборону на його відчуження, яку надсилає на виконання органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження.

Отже, у звязку з заявою стягувача щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_3 державним виконавцем правомірно винесено постанову 12.10.2012 року про накладення арешту на майно боржника та заборону на його відчуження в межах суми стягнення у розмірі 33 533,97 грн. у виконавчому провадженні по стягненню цієї суми в користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Державним виконавцем у межах виконавчого провадження винесенням постанови від 12.10.2012 року були вчинені дії по забезпеченню реального виконання рішення суду, які передбачені законом.

Повідомлення реєстраційних органів про відсутність зареєстрованого майна за боржником та відсутність іншого майна у зв'язку з чим державним виконавцем не було виконано рішення суду та виконавчий документ повернуто стягувачеві не може свідчити про неправомірність дій державного виконавця та незаконність постанови від 12.10.2012 року, яка винесена у відповідності до вимог закону.

Отже, скарга ОСОБА_3 щодо визнання постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 12.10.2012 року неправомірною у зв'язку з чим ця постанова підлягає скасуванню задоволенню не підлягає, оскільки державний виконавець діяв в межах закону та наданих йому повноважень.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалу суду слід скасувати, постановити нову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року в даній справі скасувати, постановити нову ухвалу.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: