Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2952/15-ц
провадження 2/369/1689/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа обслуговуючий кооператив «Автогаражне товариство «Дубки-1» про витребування майна, -

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він був членом в ОК «АГТ «Дубки-1» та побудував гаражний бокс НОМЕР_1 на наданій земельній ділянці. Внаслідок помилки щодо правової природи та наслідків підписання між ним та ОСОБА_2 підписано акт про передачу майна 02 жовтня 2006 року тобто фактично укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу НОМЕР_1. За вимогами чинного законодавства договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Не дотримання даної вимоги тягне нікчемність правочину. На підставі ст.216 та ст. 1212 ЦК України просив застосувати насідки нікчемності правочину та повернути від особи майно, набуте без достатньої правової підстави та коли така підстава, на якій воно набуте, згодом відпала

Просив суд витребувати у ОСОБА_2 на його користь будівлю гаражного боксу НОМЕР_1, яких входить до складу ОК «АГТ «Дубки-1» по вул. Велика Кільцева, 4г в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, визнавши право власності за ним.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову як з підстав недоведеності і необґрунтованості, так і з підстав пропуску строку позовної давності.

У судовому засіданні представник ОК «АГТ «Дубки-1» проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та ОК «АГТ «Дубки-1» укладено договір про передачу в оренду земельної ділянки. Згідно п. 2.1 договору з моменту підписання ОСОБА_1 протягом одного року зобов'язувався побудувати на даній земельній ділянці індивідуальних гараж.

02 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписано акт про передачу майна, а саме ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у невід'ємне володіння на правах відчуження будівлю гаражу НОМЕР_1 з усім обладнанням, який входить до складу ОК «АГТ «Дубки-1».

На підставі рішення правління ОК «АГТ «Дубки-1» №22 від 03 жовтня 2006 року ОСОБА_1 виключено з членів кооперативу на підставі його заяви.

Відповідно до протоколу загальних зборів членів авто гаражного товариства «Дубки-1» від 22 жовтня 2006 року за заявою ОСОБА_1 (бокс НОМЕР_1) виключено з членів товариства та за заявою ОСОБА_4 прийнято в члени товариства.

01 грудня 2011 року ОСОБА_4 подав заяви про виключення його з членів товариства, відмови від користування гаражним боксом НОМЕР_1 та відмови від паєнагромадження у вигляді будівлі гаражу.

01 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до ОК «АГТ «Дубки-1» із заявами про прийняття його в члени товариства та надання права користування гаражним боксом НОМЕР_1.

Відповідно до протоколу засідання членів правління ОК «АГТ «Дубки-1» №07 від 01 грудня 2011 року вказані заяви розглянуті та ОСОБА_4 виключено з членів товариства, а ОСОБА_3 прийнято та надано право користування гаражем НОМЕР_1.

01 грудня 2011 року між ОК «АГТ «Дубки-1» та ОСОБА_3 укладено договір НОМЕР_1 на право користування земельною ділянкою та гаражним боксом НОМЕР_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2011 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення правління ОК «АГТ «Дубки-1» №22 від 03 жовтня 2006 року, усунення перешкод в користуванні гаражем НОМЕР_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 звільнити його, відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому судом встановлено, що рішення правління та загальні збори ОК «АГТ «Дубки-1» 22 жовтня 2006 року проведені відповідно до процедури та порядку, встановленого статутом кооперативу та законодавством України.

За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК ( 435-15 ) та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи насідком події.

З пояснень осіб, які беруть участь в справі, встановлено, що розпочав будівництво гаражу позивачем, добудовувався гараж відповідачем ОСОБА_2 та на даний час спірний гараж перейшов в користування ОСОБА_3.

У відповідно до ст. 10 ЦПК України судом створено умови для об'єктивного, всебічного розгляду справи, роз'яснювалось право на уточнення позовних вимог, враховуючи надані пояснення щодо наявності іншого користувача гаражу. Клопотань про витребування доказів, заяв щодо уточнення позовних вимог суду подано не було.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, яка створила нову річ, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом,що здійснює державну реєстрацію прав не нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При розгляді справи позивачем та його представниками не подано суду доказів того, що гараж НОМЕР_1 перебував у власності позивача ОСОБА_1, тобто позивач у встановленому порядку набув право власності на нього, рішення про виключення та прийняття в члени товариства є чинними. Враховуючи те, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа обслуговуючий кооператив «Автогаражне товариство «Дубки-1» про витребування майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич