Провадження №22-ц/784/1911/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Подзігун Г.В.
Категорія 53 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Яворської Ж.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участю позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка»( далі КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка»)

про визнання незаконними наказів про переміщення та їх скасування, поновлення на попередній роботі та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

11 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконними наказів про переміщення та їх скасування, поновлення на попередній роботі та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову, позивач зазначала, що з 01 березня 2013 року працювала на посаді лікаря стоматолога - терапевта лікувально-хірургічного відділення №1 комунального закладу ММР « Миколаївська міська стоматологічна поліклініка».

Наказом головного лікаря поліклініки №84 від 27 січня 2014 року її було переміщено з посади лікаря-стоматолога-терапевта лікувального кабінету ЛХВ №1 на посаду лікаря-стоматолога-терапевта оглядового кабінету цього ж відділення.

Даний наказ вважає незаконним, оскільки у штатному розписі поліклініки на 2014 рік відсутні такі структурні підрозділи як «оглядовий кабінет» та «лікувальний кабінет», а тому її переміщено на неіснуючу посаду. Крім того, в звязку з переміщенням значно звузилися її посадові обовязки, що має ознаки зміни істотних умов праці, а тому вона повинна була бути повідомлена про такі зміни не пізніше ніж за 2 місяця.

У поверненні на попереднє місце роботи адміністрація їй відмовила.

Не погодившись з даним наказом позивач звернулася до територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області( далі- інспекція).

На виконання припису інспекції головним лікарем закладу наказом №98 від 07 квітня 2014 року до наказу №84 від 27 січня 2014 року було внесено зміни, зокрема в п. 1, в якому зазначено про переміщення лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення №1 ОСОБА_2 на робоче місце з лікувально-оглядовим ухилом у цьому ж відділенні.

Вказаний наказ вона також вважає незаконним, оскільки її переміщено на окреме робоче місце. Між тим ні структурою, ні штатним розписом закладу таке робоче місце не передбачено. Крім того, коло обовязків лікаря-стоматолога-терапевта ( робоче місце з оглядовим ухилом), визначених посадовою інструкцією від 07 квітня 2014 року не містить обовязків щодо лікування хвороб зубів, надання самостійної невідкладної стоматологічної допомоги, отже відбулося звуження посадових обовязків, що містить ознаки зміни істотних умов праці.

Вважає, що такими діями була спричинена моральна шкода, яка виразилася у переживаннях за своє здоровя, зміну життєвого укладу, що потребує додаткових зусиль по організації життя.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила визнати незаконними та скасувати накази головного лікаря комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» №84 від 27 січня 2014 року та №98 від 07 квітня 2014 року, поновити її на попередній роботі в лікувально-хірургічному відділенні №1 цього закладу та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено: скасувати наказ головного лікаря КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка» №84 від 27 січня 2014 року зі змінами, внесеними наказом №98 від 07 квітня 2014 року «Про переміщення лікаря ОСОБА_2Л.». В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі КЗ ММР «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове про відмову у задоволенні цієї вимоги, в решті рішення суду залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними, рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, позивача та її представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_2 з 01 березня 2013 року працювала на посаді лікаря стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення № 1 КЗ ММР «Миколаївська стоматологічна лікарня» по переводу з міської поліклініки № 5. Має 1 кваліфікаційну категорію. ( а.с.32).

Відповідно до п.1 наказу №84 від 27 січня 2014 року у звязку з численними порушеннями трудової дисципліни, у тому числі невірним діагностуванням та лікуванням пацієнтки ОСОБА_6, направленням на позачергову атестацію, яку до теперішнього часу лікар-стоматолог-терапевт лікувального відділення №1 не пройшла, ОСОБА_2 переміщено з посади лікаря-стоматолога-терапевта лікувального кабінету лікувально-хірургічного відділення №1 на посаду лікаря -стоматолога-терапевта оглядового кабінету цього ж відділення ( а.с. 8).

З даним наказом вона була ознайомлена та не погодившись з ним звернулася до територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області.

На виконання припису вищевказаної інспекції головним лікарем закладу наказом №98 від 07 квітня 2014 року до наказу №84 від 27 січня 2014 року було внесено зміни, де в п.1 зазначено «Перемістити лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-хірургічного відділення №1 ОСОБА_2 на робоче місце з лікувально-оглядовим ухилом у цьому ж відділенні». Посадову інструкцію лікаря-стоматолога-терапевта оглядового кабінету від 24 січня 2014 року скасовано( п.4 цього наказу) ( а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання наказу щодо переведення позивачки на іншу роботу незаконним, суд першої інстанції виходив із того, що мало місце переміщення позивачки із зміною істотних умов праці та відповідно до вимог ч. 3 ст. 32 ОСОБА_7 України її слід було повідомити не пізніше ніж за два місяці.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ОСОБА_7 України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При прийнятті на роботу сторони за взаємною згодою визначають зміст трудової функції працівника, власник вправі запропонувати працівникові при прийнятті на роботу будь-який набір трудових обовязків, який не суперечить правовим нормам охорони праці і виробничої санітарії.

Кількість робітників кожної спеціальності та кваліфікації (розряду, класу, категорії, групи) власник визначає у штатному розписі, яким визначається зміст робіт, які відносяться до трудової функції працівника. Технологічними картами, робочими інструкціями та іншими документами визначається конкретний зміст, обсяг і порядок виконання робіт на кожному робочому місці.

Тому, при визначенні кола обовязків працівника, обумовлених трудовим договором, за основу береться саме спеціальність, що зазначена в штатному розписі.

У своїй діяльності відповідач керується Статутом закладу, відповідно до п.7.1.3 розділу 7 якого структурними підрозділами закладу є відділення: лікувально-хірургічне для дитячого населення та лікувально-хірургічне для дорослого населення, профілактичне, ортодонтичне, ортопедичне та кабінети: зубопротезний, ургентний стоматологічний, фізіотерапевтичний, рентген-кабінет.

Згідно до затвердженого 31 грудня 2013 року головним лікарем закладу штатного розпису в якому, крім іншого передбачено також, що відділення для лікування дорослого населення складається із лікувально-хірургічних відділень №1 та №2, стоматологічного та ургентного кабінету ( а.с.13-15). За штатним розписом у лікувально-хірургічному відділенні №1, де працює позивач, передбачено 9.25 штатних одиниць лікаря-стоматолога-терапевта.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 ОСОБА_7 України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Частиною 3 ст.32 ОСОБА_7 України передбачено, що у звязку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. До зміни істотних умов праці належать зміни систем і розмірів оплати праці, пільг, компенсацій, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, розрядів, найменування посад тощо. Про зміну істотних умов праці працівник має бути попереджений письмово не пізніше ніж за два місяця.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Згідно розяснень, викладених в п. 31 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Основою для розроблення посадових інструкцій є Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників ( Випуск 1 « Професій працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності»), затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2004 року №336.

Певний мінімум до посадової інструкції за професійною назвою лікар-стоматолог- терапевт визначено у розділі «Професіонали в галузі стоматології» Довідника кваліфікаційних професій

працівників №78 «Охорона здоровя», затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України 29 березня 2002 року №117.

Відповідно до посадової інструкції лікаря стоматолога - терапевта, затвердженої головним лікарем закладу 01 березня 2013 року( з врахуванням вимог вищезазначеного Довідника) та з якою позивачка була ознайомлення 15 жовтня 2013 року ( а.с.16-17), останній застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, лікування хвороб зубів, пародонту та слизової оболонки порожнини рота; надає невідкладну стоматологічну допомогу при гострих запальних процесах, травматичних пошкодженнях, кровотечах, а також допомогу при анафілактичному шоці, гострій серцевій та дихальній недостатності, гіпоксії; здійснює нагляд за побічними реакціями лікарських засобів; працює в тісному контакті з суміжними спеціалістами та інше.

Наказом головного лікаря закладу №300 від 30 грудня 2013 року було створено у лікувально-хірургічному відділенні №1 та №2 по одному робочому місцю лікаря-стоматолога-терапевта з лікувально-оглядовим ухилом без зміни назви посади, затвердженої штатним розписом ( а.с.160).

Незадовго до видання оспорюваного наказу, 24 січня 2014 року головним лікарем затверджено посадову інструкцію лікаря-стоматолога-терапевта оглядового кабінету ( а.с. 136-138), з якою позивачка була ознайомлена 04 березня 2014 року і відповідно до розділу 11 якої, обовязками лікаря-стоматолога- терапевта оглядового кабінету є проведення профілактичних оглядів всіх пацієнтів, що звернулися вперше на протязі року до лікувально-хірургічного відділення, з метою раннього виявлення стоматологічних захворювань, виявлення передпухлинних та ракових захворювань порожнини рота, забезпечувати своєчасне направлення пацієнтів з патологією або підозрою на патологію до відповідних спеціалістів та інше.

Наказом головного лікаря №98 від 07 квітня 2014 року вказану інструкцію на виконання припису територіального управління праці було скасовано.

Крім того, наказом головного лікаря №96 від 07 квітня 2014 року було створено у лікувально-хірургічних відділеннях №1 та №2 по одному робочому місцю лікаря стоматолога-терапевта ( з оглядовим ухилом) без зміни назви посади з виконанням обовязків, затверджених посадовою інструкцією ( а.с.35).

І цим же наказом затверджено посадову інструкцію лікаря-стоматолога-терапевта ( робоче місце з оглядовим ухилом) де викладено обовязки працівника, які є ідентичними попередній інструкції, і не містять функцій терапії, тобто лікувальної функції, яка визначена в Довіднику кваліфікаційних характеристик професії ( а.с.18-19).

Наведене свідчить про те, що хоча позивача і залишено працювати в даному лікувальному закладі, заробітна плата залишилася на попередньому рівні, між тим в умовах організації її праці відбулися суттєві зміни, які не обумовлені трудовим договором, будучи лікарем-стоматологом терапевтом та виконуючи свої обовязки щодо лікування громадян, що є основною функцією відповідно до її спеціальності та кваліфікації.В звязку з її переміщенням , вона позбавлена такої можливості та її обовязки полягають лише в проведенні профілактичного огляду та в залежності від виявлених захворювань направленні до відповідного спеціаліста.

Крім того, оспорюваним наказом було змінено режим роботи позивача робочий час збільшено на 36 хв. щодня та змінилося робоче місце на якому вона не забезпечена необхідним обладнанням відповідно до затвердженого наказом МОЗ України №158 від 11 квітня 2004 року, стосовно оснащення обладнанням одного робочого місця лікаря-стоматолога та зубного техніка.

Але доказів того,що відбулися зміни в організації праці, які призвели до зміни трудової функції позивача при збереженні її посади, відповідачем до суду не надано.

У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам при розгляді трудових спорів слід мати на увазі, що ч. 3 ст. 43 Конституції України використання примусової праці заборонено. У зв'язку з цим не можуть застосовуватись як такі, що суперечать Конституції України, правила ст. ст. 32, 33, 34 ОСОБА_7 України, відомчих положень чи статутів про дисципліну тощо, які передбачають можливість тимчасового переведення працівника без його згоди на іншу роботу в порядку дисциплінарного стягнення, у разі виробничої необхідності або простою, а також можливість виконання ним роботи, не передбаченої трудовим договором.

Із змісту оспорюваного наказу вбачається, що дане переміщення є заходом дисциплінарного впливу за порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_2, в тому числі невірним діагностуванням та лікуванням пацієнтки ОСОБА_6

З врахуванням викладеного, суд дійшов вірного висновку про незаконність оспорюваних наказів. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки судом встановлених у справі обставин колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки судом дана відповідна оцінка усім доводам та обґрунтуванням позивача.

Згідно зі ст.233 ОСОБА_7 України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до положень ст.234 ОСОБА_7 України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6 листопада 1992 року з наступними змінами встановлені статтями 228, 233 ОСОБА_7 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Тобто питання поновлення пропущеного строку повинно вирішуватись судовим рішенням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду за захистом порушеного права щодо оскарження наказу №98 від 07 квітня 2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, з позовом про скасування наказу головного лікаря комунального закладу №84 від 27 січня 2014 року позивач звернулася до суду 07 квітня 2014 року, тобто у встановлений законом трьохмісячний строк. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2014 року даний позов залишено без розгляду з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Після чого знову звернулася з позовом - 11 серпня 2014 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку.

ОСОБА_7 України не містять вичерпного переліку причин, які можна враховувати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Колегія суддів вважає причини пропуску строку поважними, а тому позивачеві слід поновити строк на звернення до суду для захисту порушеного права, виходячи з такого:

по-перше, попередній позов перебував у провадженні суду першої інстанції з квітня 2014 року, і лише у серпні цього ж року було зясовано, що позов від імені позивача подано особою, яка не мала повноважень на ведення справи. Дана підстава залишення позову без розгляду свідчить про те, що процес виник неправомірно, що позбавило ОСОБА_2 своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом;

по-друге, з наказом №98 від 07 квітня 2014 року, в установленому законом порядку вона ознайомлена не була, докази направлення копії цього наказу за місцем її проживання матеріали справи не містяться ( з 07 квітня 2014 року наказом головного лікаря №37 від 07 квітня 2014 року її звільнили з займаної посади за п.3 ч.1 ст.40 ОСОБА_7 України), а ознайомилася з ним лише 06 серпня 2014 року у судовому засіданні при розгляді Центральним районним судом м. Миколаєва цивільної справи за її позовом до відповідача про скасування наказу №84 від 27 січня 2014 року.

На підставі наведеного, рішення суду в частині вирішення питання щодо строку звернення до суду з даним позов для відновлення порушеного права на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, поновивши ОСОБА_2 строк на звернення до суду з позовом про захист порушеного права.

З врахуванням викладеного, посилання в апеляційній скарзі на те, що у задоволенні позову слід було відмовити за пропуском строку не можуть бути прийняті до уваги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу комунального закладу Миколаївської міської ради «Миколаївська міська стоматологічна поліклініка задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2015 року в частині вирішення питання щодо строку звернення до суду з даним позовом для відновлення порушеного права скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення до суду з позовом про захист порушеного права.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: