Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.15 року Лисичанський міський суд Луганської області

в складі: головуючої судді Чернобривко Л.Б.

при секретарі судового засідання Дьоміновій О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 11715 від 12.11.2001 року, виданого Лисичанським міськвиконкомом. В цій квартирі крім неї зареєстрований її син ОСОБА_2 з 21.04.2004 року. В сіні 2008 року відповідач виїхав з квартири, забрав всі свої речі і з того часу в квартирі не мешкає. Вона оплачує комунальні послуги за себе та сина та не має змоги оформити субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Як член сім»ї він втратив право на користування житлом, бо більше року не проживає в квартирі. Перешкод у користуванні квартирою вона їй не чиніть, замки на вхідних дверях не міняла. Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

У судовому засідання позивач позов підтримала. Просила його задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази.

Відповідач у судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Тому зі згоди позивачка суд

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що позивачка та відповідач по справі є її сусідами по будинку. Відповідач до призову в армію до після повернення з армії проживав разом з матір»ю. У 2009 році він виїхав з міста Лисичанська і з того часу в квартирі не проживає. Позивачка платить комунальні послуги за себе та за сина, не має змоги оформити субсидію на комунальні послуги та не чинить сину ніяких перешкод у користуванні квартирою.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що позивачка та її син мешкають з нею в одному будинку, на одній площадці. У 1994 році відповідача призвали до армії, потім він повернувся , женився і вже п»ять років не проживає в квартирі разом з матір»ю. Вона іноді заходить до позивачка в квартиру, його речі в квартирі відсутні. Де він знаходиться мати не знає, бо він не підтримує з нею родинні зв»язки.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що копії паспорта позивачки вбачається, що вона зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_2 з 27.11.1990 року ( а.с4-4зв). Батькам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 , РФ є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( а.с.5). Із довідки № 69 від 04.06.2015року ЛПК «Паспортна служба» вбачається, що АДРЕСА_3 зареєстровані та мешкають разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с.6) . Із довідки КП «ЛЖЕК №8» від 05.06.2015 року № 343 вбачається, що син ОСОБА_2 прописаний за адресою АДРЕСА_4. З січня 2008 року по теперішній час в квартирі не проживає, мешкає в Росії ( а.с.7). Із копії свідоцтва № 11715 про право власності на житло від 12.11.2001 року Лисичанського виконкому , вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ( а.с.8).

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 , без поважних причин більше одного року, суд вважає, що він втратив право користування квартирою, а тому заявлений позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 212-215,218,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати таким, що втратив право користування квартирою 40 в будинку № 20 по вулиці Одеській в місті Лисичанську Луганської області.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Лисичанським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Лисичанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які не були присутні у судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.Б. Чернобривко