АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1137/15 Справа № 175/5546/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

12 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпрогаз», третя особа: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживачів та стягнення шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив суд зобов'язати відповідача поновити газопостачання за Договором від 26.12.2011 р. про надання населенню послуг з газопостачання, укладеним з позивачем, на об'єкт: будинок АДРЕСА_1 стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків в розмірі суми вартості обсягу недовідпущеного газу за період з 01 березня 2012 року по 19 травня 2014 року, яка обчислюється виходячи з фактичного середньогодинного споживання газу за останній розрахунковий період, кількості годин перерви та цін на газ, що діяли в період припинення газопостачання, стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 183 500 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 10 000 грн. (том 1 а.с. а.с. 3-5, 167-170, том 2 а.с.1-4, 21-25).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпрогаз», третя особа: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживачів та стягнення шкоди - відмовлено в повному обсязі (том 2 а.с. 79-83).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с. 86-95).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ПАТ «Дніпрогаз» поновити газопостачання, а в іншій частині рішення слід залишит без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Судом 1 інстанції встановлено, що ПАТ «Дніпрогаз», згідно умов укладеного з позивачем 26.12.2011 року договору та вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.99 №2246, надає послуги з газопостачання до належного позивачу будинку АДРЕСА_1. На ім'я позивача відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 Даний будинок належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2010 року.

На момент придбання будинку АДРЕСА_1 його попередня власниця ОСОБА_3, в порушення вимог пункту 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, не повідомила ПАТ «Дніпрогаз» за сім днів до звільнення приміщення та не розрахувалася за надані послуги з газопостачання. Позивач після придбання вказаного будинку, також в порушення вимог пункту 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, не звернувся до ПАТ «Дніпрогаз» щодо укладення договору про надання послуг з газопостачання, проходження інструктажу з правил безпечного користування газом у побуті та переоформлення на своє ім'я особового рахунку, відкритого за даною адресою. В той же час, позивач був обізнаний про наявність заборгованості за надані послуги по особовому рахунку, оскільки неодноразово повідомлявся про неї працівниками ПАТ «Дніпрогаз».

26 грудня 2011 року позивач звернувся до ПАТ «Дніпрогаз» та уклав типовий договір про надання послуг з газопостачання, у пункті 26 якого сторони зазначили про наявність заборгованості за надані послуги в сумі 34 348,45 гривень, тобто позивач визнав факт наявності заборгованості та взяв на себе обов'язок по її сплаті.

Згідно пункту 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вносяться не пізніше 10 числа наступного місяця.

Позивачем, в порушення умов укладеного договору та зазначених вимог Правил надання населенню послуг з газопостачання, розрахунки за спожитий природний газ не проводились. Остання оплата в сумі 14 000,00 грн., як вбачається з доданої до позовної заяви копії фіскального чеку, була здійснена 03.02.2011 року ОСОБА_3, з якою на той момент не було припинено договірні відносини по постачанню газу, у зв'язку з чим на особовому рахунку НОМЕР_1 утворилася заборгованість, яка станом на 15.03.2012 року складала 36 047,68 гривень.

У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з газопостачання, якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальне підприємство протягом наступних п'яти днів не отримало повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне підприємство має право відключити споживача від газопостачання. Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість.

За адресою позивача співробітниками ПАТ «Дніпрогаз» неодноразово направлялися поштою, а також особисто (22.12.2011 року, 18.02.2012 року, 23.02.2012 року) доставлялися письмові повідомлення про заборгованість та припинення газопостачання, які позивач відмовлявся отримувати та уникав спілкування з працівниками ПАТ «Дніпрогаз», в порушення пункту 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання не надавав доступу до домоволодіння для зняття показань приладу обліку газу. Повідомлення про заборгованість та припинення газопостачання було вручено особисто позивачу 03.02.1011 року, а також поштою 12.11.2011 року (корінці попереджень додаються).

Оскільки протягом 10 днів після отримання попередження заборгованість погашена не була, згідно пунктів 6, 7, 19, 31 Правил надання населенню послуг з газопостачання, 15.03.2012 року газопостачання до будинку позивача було припинено. Оскільки Позивач в порушення п. 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання відмовив у наданні доступу до газових приладів, припинення газопостачання шляхом перекриття запірного пристрою стало неможливим, у зв'язку з чим його було припинено шляхом механічного від'єднання газопроводу на вводі, про що складено відповідний акт, копію якого залишено споживачу.

Сума заборгованості не погашена та складає 35 218,47 грн. Зменшення суми боргу відбулося у зв'язку з тим, що споживач у 2012 році через припинення газопостачання спожив менше 2500 м. куб. газу та перейшов у відповідну цінову категорію, тому вартість спожитого за цей рік газу зменшилась, що підтверджується детальним розрахунком наданим до матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ПАТ «Дніпрогаз» поновити газопостачання за договором від 26.12.2011 року про надання населенню послуг з газопостачання, суд 1 інстанції виходив із того, що відключення газопостачання відбулося відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки відповідності до п.9 Правил надання населенню послуг з газопостачання, відновлення газопостачання здійснюється після усунення порушень, сплати боргу та відшкодування збитків, завданих неправомірними діями споживача. З заявою про відновлення газопостачання позивач до ПАТ «Дніпрогаз» не звертався. Припиняючи надання послуг з газопостачання ПАТ «Дніпрогаз» діяло у відповідності до вимог чинного законодавства та умов укладеного договору. Крім того, пункт 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання зобов'язує споживача виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання та цих Правил. Також, пункт 28 Типового договору про надання послуг з газопостачання зобов'язує споживача не підключати нові (додаткові) газові прилади і пристрої, не змінювати місце їх розташування та не втручатися в роботу внутрішньобудинкових систем газопостачання, а пункт 6 зазначених Правил передбачає самовільне підключення газових приладів і пристроїв як одну з підстав для припинення газопостачання. Порушення позивачем вказаних вимог законодавства та умов укладеного договору, наявність заборгованості за надані послуги в сумі (після корегування) - 35 218,47 грн. унеможливлює відновлення газопостачання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування суми збитків, суд 1 інстанції виходив з того, що у відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну, відшкодовується особою, яка її завдала. Отже, обов'язковими умовами для відшкодування шкоди є її наявність, неправомірність дій заподіювана та безпосередній причинний зв'язок між цими діями та завданою шкодою. В даному випадку, припинення газопостачання є наслідком власних неправомірних дій позивача, оскільки саме ним порушено умови договору та Правил. Крім цього, не доведено наявність спричиненої шкоди та її розмір. До позовної заяви не додано доказів пошкодження системи газопостачання та необхідності її відновлення, проведення та вартості відповідних робіт. За отриманням технічних умов на реконструкцію системи газопостачання позивач до ПАТ «Дніпрогаз» не звертався. Також, підстави для відшкодування шкоди в порядку, встановленому постановою НКРЕ від 29.05.03 №476 також відсутні. Пункт 1.2. цього Порядку встановлює, що безпідставне припинення газопостачання - припинення газопостачання споживачу, здійснене незважаючи на те, що споживачем не порушуються умови договору про надання послуг з газопостачання, і воно здійснене з порушенням умов Правил (без установленого Правилами письмового попередження про припинення газопостачання, відключення в останній робочий день перед вихідними та святковими днями, крім випадків аварійних ситуацій в системах газопостачання). В даному випадку, припинення газопостачання було здійснено у відповідності до вимог Правил. Крім цього, пункт 1.4. Порядку встановлює, що у разі порушення газопостачальним (газорозподільним) підприємством вимог Правил та договору про надання послуг з газопостачання споживач подає газопостачальному (газорозподільному) підприємству претензію, складену у довільній формі. У разі неприбуття представників газопостачального (газорозподільного) підприємства протягом 2 робочих днів у містах та 5 календарних днів у сільській місцевості або в разі відмови від складення відповідного акта, претензія вважається обґрунтованою, якщо її підписали не менше ніж три особи або споживач і виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоврядування. В даному випадку, претензія позивачем не складалась та до ПАТ «Дніпрогаз» не направлялась, що виключає можливість застосування Порядку, нарахування та відшкодування збитків.

Щодо відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд 1 інстанції виходив з того, що факт орендування позивачем домоволодіння не підтверджений належними доказами, оскільки не надано підтвердження постійного проживання позивача та членів його сім'ї як у належному йому домоволодінні АДРЕСА_1 так і в нібито орендованому. У наданій копії договору оренди не зазначено, на якій підставі ОСОБА_5 розпоряджається будинком АДРЕСА_1. При цьому, ця сама адреса зазначена як місце проживання ОСОБА_6, яка також є співвласницею будинку позивача. Згідно акту приймання-передачі, будинок по АДРЕСА_1 передано позивачу 05.03.2013 року, тобто до фактичного припинення газопостачання. Надані розписки про отримання ОСОБА_7 від позивача коштів у вигляді орендної плати не є належним підтвердженням витрат позивача, відсутні докази сплати орендодавцем податку з доходів фізичних осіб з цих сум.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд 1 інстанції відмовляючи виходив з того, що позивачем не надано доказів її спричинення та не обґрунтовано розмір цієї шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Натомість, ПАТ «Дніпрогаз» не вчиняло жодних незаконних дій по відношенню до позивача, в той час як описані ним обставини є наслідком його власних неправомірних дій. Пунктом 4 вказаної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 зазначеної Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні посилання на відповідні докази відсутні та в судовому засіданні на них також не вказано.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України - підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_2, набув на підставі договору купівлі - продажу від 28.12.2010 року. Заборгованість за надані послуги у розмірі 36 047,68 гривень, яка після корегування склала 35 218,47 грн. і яку ПАТ «Дніпрогаз» пропонувало сплатити позивачу, утворилася станом на 15.03.2012 року (на момент припинення газопостачання), та включає в себе нарахування здійснені й за час перебування у власності попереднього власника будинку - ОСОБА_3

Договір, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дніпрогаз» про надання послуг було укладено 26.12.2011 року, в пункті 26 якого (в екземплярі наданому позивачем) зазначено про відсутність заборгованості на момент його укладання. При цьому в договорі купівлі продажу будинку відміток щодо заборгованості з газопостачання, яку б на себе взяв ОСОБА_2 немає. Договір який було надано відповідачем з відміткою щодо заборгованості, яку зобов'язується виплатити позивач, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, він суперечить іншим матеріалам справи. Крім того, згідно висновку почеркознавчої експертизи від 06.02.2014 року, проведеної в рамках кримінального провадження, зазначено, що підпис від імені ОСОБА_2 у графі «підпис споживача» в договорі про надання послуг населенню з газопостачання від 26.12.2011 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Враховуючи, що споживачем послуг ПАТ «Дніпрогаз» ОСОБА_2, став лише після набуття права власності на будинок АДРЕСА_1, а саме з 28.12.2010 року, заперечує проти взяття на себе обов'язку по сплаті заборгованості за попереднього власника, а тому ПАТ «Дніпрогаз» не має правових підстав перекладати зобов'язання щодо сплати заборгованості за спожиті послуги з газопостачання на позивача за той період, за який повинен сплачувати попередній користувач послуг, оскільки позивач не приймав на себе зобов'язання погашення існуючих боргів попереднього власника.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне виключити з обґрунтування рішення суду висновок щодо обов'язку позивача сплачувати заборгованість, яка виникла за час перебування будинку у власності попереднього власника.

Крім того, колегія суддів не погоджується з обґрунтуванням відмови у задоволенні позову з посиланням на те, що позивачем було порушено пункт 28 Типового договору про надання послуг з газопостачання, який зобов'язує споживача не підключати нові (додаткові) газові прилади і пристрої, не змінювати місце їх розташування та не втручатися в роботу внутрішньобудинкових систем газопостачання, а пункт 6 зазначених Правил передбачає самовільне підключення газових приладів і пристроїв як одну з підстав для припинення газопостачання, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів. Посилання суду, що позивач сам зазначив вказані обставини, спростовуються матеріалами справи.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до роз'яснень наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, колегія суддів вважає, що рішення підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог з зазначених підстав.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають нормам матеріального й процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують їх правильність. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Крім того, колегія судді не приймає до уваги, як належний та допустимий доказ слати послуг з газопостачання позивачем ОСОБА_2 авансовим платежем у розмірі 14 000, 00 грн., що на його думку підтверджується копією фіскального чеку від 03.02.2011 року, оскільки в зазнаному фіскальному чеку платником зазначена саме ОСОБА_3, з якою на той момент не було припинено договірні відносини по постачанню газу, і зазначений фіскальний чек не може бути прийнятий як належний засіб доказування сплати саме позивачем авансовим платежем надання послуг відповідачем саме йому. Статею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Інші доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в іншій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року - змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ПАТ «Дніпрогаз» поновити газопостачання за Договором від 26.12.2011 року укладеним з ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року - залишити без змін, а апеляцій скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: