Справа № 495/599/13- ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 липня 2015 року м.Білгород-Дністровський

БілгородДністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноосібно судді ГайдаГерасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

прокурора Євглевського А.В.,

відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою заступника ОСОБА_2 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_1, реєстраційної служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції в Одеській області про знесення обєкта самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Заступник ОСОБА_2 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, реєстраційної служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції в Одеській області про знесення обєкта самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_2 міжрайонної прокуратури у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також зазначив, що всі обставини, на які посилається в позовній заяві підтверджуються наявними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Представник ОСОБА_2 міської ради у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник Головного управління Держземагенства в Одеській області у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник реєстраційної служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви та пояснила, що питання щодо скасування державної реєстрації прав власності повинно вирішуватися шляхом повороту виконання судового рішення, а не шляхом подання позовної заяви, оскільки йдеться про поновлення прав, порушених виконанням скасованого рішення та є єдиним засобом захисту цих прав. Позовні вимоги щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки необґрунтовані, оскільки на даний час є рішення компетентного органу, що є підставою набуття права власності на зазначену земельну ділянку, а позовні вимоги щодо знесення самочинно збудованої будівлі є передчасними, оскільки знесення є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши сторони, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво були задоволені. За ОСОБА_1 визнано право власності на самовільно збудовану двоповерхову будівлю салону краси та магазину літ.«А», розміром 8,56 х 9,20 м. (загальною площею 120,6 кв.м.) по вул.Перемоги 3-Ж/1, м.Білгород-Дністровський, Одеської області.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_2 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства у Одеській області задоволена. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2012 року скасовано та ухвалено нове. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено.

Заступником ОСОБА_2 міжрайонного прокурора не доведено, не надано жодних доказів, що з боку відповідачки ОСОБА_1 існувало будь-яке порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадян.

Заступником ОСОБА_2 міжрайонного прокурора не надано жодного доказу обґрунтування будь-яких претензій держави Україна в особі ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області на майно двоповерхову будівлю салону краси та магазину літ.«А» або земельну ділянку, на якій розташовано вказане майно, що б свідчило про порушення права власності або будь-якого іншого речового права держави або громадян.

В наданих відповідачкою ОСОБА_1 до суду документів, а саме: лист управління містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 03.11.2011 року №74 зазначено, що будівля салону краси та магазину літ.«А» знаходиться на території ринка МПП «Перемога», згідно договору оренди земельної ділянки від 01.07.2011 року, адміністрація ринку МПП «Перемога» передала в суборенду земельну ділянку площею 0,09 га. для розміщення будівлі салону краси та магазину - літ.«А».

Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради надало окрему юридичну адресу - вул.Перемоги, 3-Ж/1, розміщення будівлі салону краси та магазину - літ.«А» не суперечать Державним будівельним нормам. До того ж, управління містобудування та архітектури виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради вважає за можливе визнання права власності за ОСОБА_1 на двоповерхову будівлю салону краси та магазину - літ.«А», розміром 8,56 x 9,20 (загальною площею 120,6 кв.м.) по вул.Перемоги 3-Ж/1, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, а також отриманий витяг про державну реєстрацію про право власності на нерухоме майно від 17.09.2012 року, тобто підтверджують, що жодних прав та інтересів ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області та Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області відповідачкою ОСОБА_1 порушено не було.

03 жовтня 2014 року ОСОБА_2 міською радою винесено рішення №1074-VI, яким продовжено термін дії рішення ОСОБА_2 міської ради №609-VI від 31.05.2013 року «Про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду», пунктом 1 відповідачці ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду в м.Білгород-Дністровський площею 0,091 га. в оренду терміном на 49 років за адресою: вул.Перемоги 3-Ж/1, м.Білгород-Дністровський, Одеської області для обслуговування двоповерхової будівлі салону та магазину, що також підтверджує погодженість дій ОСОБА_1 з ОСОБА_2 міською радою щодо користування отримання від неї відповідного дозволу на подальше оформлення права власності на земельну ділянку та відсутність порушень по відношенню до ОСОБА_2 міської ради з боку ОСОБА_1.

В підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1, була фактичним користувачем зазначеної земельної ділянки, свідчать договори суборенди від 05.05.2007 року, 01.06.2011 року, 25.01.2012 року про розмір плати за фактичне користування земельною ділянкою укладені між МПП «Перемога» та відповідачкою ОСОБА_1, відповідно до яких ОСОБА_3 на законних підставах здійснювала плату за фактичне користування земельною ділянкою, на якій розташована двоповерхова будівля салону краси та магазину - літ.«А» в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.380 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено у меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд ухвалюючи рішення, повинен зобовязати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Отже положеннями ст.380 ЦПК України визначено, що захист прав зацікавленої особи полягає у поверненні йому всього одержаного за скасованим рішенням.

Конституцій суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року N13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Отже, предметом повороту виконання може бути як майно, так і дії, що не мають майнового характеру.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що питання щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на двоповерхову будівлю салону краси та магазину - літ.«А», розміром 8,56 x 9,20 (загальною площею 120,6 кв.м.) по вул.Перемоги 3-Ж/1, м.Білгород-Дністровський, Одеської області повинно вирішуватися в порядку ст.ст.380-381 ЦПК України, оскільки рішення суду фактично виконано, та зараз ставиться питання про поновлення прав, порушених виконанням скасованого рішення, та саме поворот виконання рішення суду є єдиним засобом захисту цих прав.

Отже позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» №6 від 30 березня 2012 року, відповідно до положень статті 38 Закону N3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих обєктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути предявлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» №6 від 30 березня 2012 року, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотними порушеннями будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» №6 від 30 березня 2012 року, відхилення від проекту забудови обєкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно - технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта, не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак в обґрунтування позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_1 знести самочинне будівництво, а саме: на двоповерхову будівлю салону краси та магазину - літ.«А», розміром 8,56 x 9,20 (загальною площею 120,6 кв.м.) по вулиці Перемоги 3-Ж/1, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, заступник ОСОБА_2 міжрайонного прокурора не надав до суду жодного доказу в підтвердження того, що двоповерхова будівля салону краси та магазину - літ.«А» побудована з істотним порушенням будівельних норм та правил, що в свою чергу призводить до порушення суспільного інтересу, прав інших осіб. Так само і не було доведено, що у відношенні ОСОБА_1 були використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, надання їй інспекцією ДАБК в Одеській області приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Тобто, на думку суду позовні вимоги щодо знесення самочинно збудованого майна, є передчасними.

Так, згідно рішенням ОСОБА_2 міської ради від 05.06.2015 року №1307-VI «Про продовження терміну дії рішення ОСОБА_2 міської ради №609-VI від 31.05.2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду», продовжено до 01.01.2016 року термін дії рішення ОСОБА_2 міської ради №609-VI від 31.05.2013 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду», пунктом 1 якого ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду у м.Білгород-Дністровський, площею 0,0091 в оренду терміном на 49 років за адресою: вул.Перемоги 3Ж/1, для обслуговування будівлі салону краси та магазину.

Відповідно до ст.40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

За змістом ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 реалізувала своє право, встановлене Конституцією України та законами на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для обслуговування двоповерхової будівлі салону краси та магазину - літ.«А» в межах норм, визначених ЗК України.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи у їх сукупності, досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовна заява заступника ОСОБА_2 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_1, реєстраційної служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції в Одеській області про знесення обєкта самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки є необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.376 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами (про правовий режим самочинного будівництва» №6 від 30 березня 2012 року, ст.ст. 40, 116 ЗК України, Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 3-11, 60, 61, 213-215, 380-381 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви заступника ОСОБА_2 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі ОСОБА_2 міської ради, Головного управління Держземагенства в Одеській області, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до ОСОБА_1, реєстраційної служби ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції в Одеській області про знесення обєкта самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя