У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рюміна О.О., про визнання договору недійсним, витребування майна, виселення, вселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_11, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 належала квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_12, чоловік якої - ОСОБА_13, фактично прийняв спадщину після померлої. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_13, після смерті якого спадщину прийняв ОСОБА_14, син померлих, який був зареєстрований та проживав разом з батьками. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_14 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1.

Позивачі вказували на те, що вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, після чого їм стало відомо, що спірна квартира ОСОБА_12 та ОСОБА_13 була подарована ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 09 лютого 1994 року і в подальшому продана ОСОБА_15

Посилаючись на те, що при своєму житті подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не розпоряджалися своєю квартирою, договір дарування з ОСОБА_9 не укладали, постійно разом з сином проживали у спірній квартирі до смерті, а спірний договір дарування від 09 лютого 1994 року був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» лише після смерті вказаного подружжя, позивачі, з урахуванням уточнень, просили суд задовольнити позов та визнати недійсним спірний договір дарування від 09 лютого 1994 року, витребувати у ОСОБА_15 із незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1, усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, шляхом виселення відповідачів з усіма особами, що мешкають в цій квартирі та вселити позивачів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування АДРЕСА_1, укладений 09 лютого 1994 року між ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_9, посвідчений державним нотаріусом Другою Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_16, зареєстрований у реєстрі за № 1-586.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_15, ОСОБА_8 із спірної квартири.

Вселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_11, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслуговує на увагу довід касаційної скарги, зокрема, про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу в апеляційному порядку без належного повідомлення сторони у справі - відповідача ОСОБА_8

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Главою 7 ЦПК України визначені положення щодо судових викликів і повідомлень.

Згідно із положеннями ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованими листами із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що суд апеляційної інстанції направляв ОСОБА_8 судові повістки про виклик до суду та призначення розгляду справи на 22 квітня 2014 року та 27 травня 2014 року.

Вказані судові повістки про виклик поверталися до суду із відміткою відділення зв'язку про причину такого повернення - у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Повернення відділенням зв'язку судової повістки у зв'язку із закінченням терміну зберігання не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, оскільки це не відповідає вимогам ст. 76 ЦПК України.

Невиконання обов'язку осіб, які беруть участь у справі, повідомляти про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи може тягнути певні негативні наслідки надсилання судом судової повістки на останню відому судові адресу, незалежно від її подальшого отримання. Проте, для застосування таких наслідків суд зобов'язаний попередньо дотримуватися порядку вручення судової повістки відповідно до положень ч. 3 ст. 76 ЦПК України.

З матеріалів справи також вбачається, що судові повістки про виклик до суду та призначення розгляду справи на 17 червня 2014 року та 08 липня 2014 року були отримані представником ОСОБА_15 - ОСОБА_11, для сповіщення ОСОБА_17

Однак, доказів отримання вказаних повісток та належного повідомлення ОСОБА_17 про розгляд справи матеріали справи не містять.

Згідно з ч. ч. 9, 10 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. При цьому друкований орган, в якому розміщуються відповідні оголошення, визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У порушення ч. 1 ст. 305 ЦПК України суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказані вимоги законодавства та помилково вважав, що відповідач ОСОБА_17 був повідомлений про розгляд справи належним чином.

При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Зазначені вище порушення, допущені апеляційним судом, колегія суддів вважає такими, що порушують право ОСОБА_17 на доступ до правосуддя, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_11, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В. Закропивний
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик