Справа №592/3846/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Косолап М. М.
Номер провадження 22-ц/788/1324/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе"

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе»,

про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 6800 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" по суті доводить, що суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. Обов'язок компенсувати моральну шкоду внаслідок спричинення професійного захворювання позивачу відповідно до чинного законодавства покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Розмір стягнення моральної шкоди завищено.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період з 02 липня 1973 року по 27 листопада 2004 року працював слюсарем механоскладальних робіт ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе", звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності.

З повідомлення про професійне захворювання (отруєння) від 20 лютого 2002 року вбачається, що професійне захворювання виникло під час роботи на ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе», на посаді слюсаря механоскладальних робіт.

З акту № 21 розслідування професійного захворювання (отруєння) від 27 лютого 2002 року вбачається, що ОСОБА_3 було встановлено діагноз: Нейросенсорна туговухість III ст. професійного характеру. Вегетативно - сенсорна поліневпропатія верхніх кінцівок з периферичним енгіодистонічним синдромом в поєднанні з двостороннім епікондильозом плеча, деформуючим артрозом ліктьових суглобів та двостороннім плечелопатковим периартрозом зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження). При цьому встановлено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологічного процесу котельно - зварювального виробництва; причина професійного захворювання - тривалий вплив на працюючого несприятливих виробничих факторів, інтенсивного виробничого шуму в показниках, що перевищують допустимі норми. Роботодавець порушив ДСН 3.3.6-037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

З виписки з історії хвороби вбачається, що з 15 лютого 2010 року по 09 березня 2010 року ОСОБА_3 перебував на обстеженні та лікуванні в Науково - дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок якого йому повторно встановлений клінічний діагноз: Нейросенсорна туговухість III ст. професійного характеру. Вегетативно - сенсорна поліневпропатія верхніх кінцівок з периферичним енгіодистонічним синдромом в поєднанні з двостороннім епікондильозом плеча, деформуючим артрозом ліктьових суглобів та двостороннім плечелопатковим периартрозом зі стійким больовим синдромом та порушенням функції верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження).

11 травня 2010 року позивач пройшов повторний огляд у м. Суми - спеціалізованою фтізиатричною МСЕК та йому встановлено третю групу інвалідності безтерміново, внаслідок професійного захворювання - 45 % втрати професійної працездатності.

Також судом першої інстанції встановлено, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України компенсація моральної шкоди ОСОБА_3 не виплачувалась, а відповідно положень ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у чинній редакції (від 01 січня 2015 року), відшкодування моральної шкоди потерпілим від професійного захворювання не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні страждання в зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від неї вживати додаткових зусиль по організації її життя. Саме в цьому полягає моральна шкода заподіяна відповідачем ОСОБА_3

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведено ОСОБА_3, тоді як ПАТ "Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе" на порушення положень ст. 10, 60 ЦПК України, не надало належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 153 КЗпП України роботодавець зобов'язаний створити безпечні умови праці для особи, що працює за трудовим договором.

У акті розслідування від 27 лютого 2002 року №21, дійсно, не зазначені конкретні особи, які винні у порушенні законодавства про охорону праці, а лише зазначено : «Адміністрація ОАО СМНПО им.М.В.Фрунзе». А також зазначено, що причиною професійного захворювання у позивача є тривалий вплив на працівника несприятливих виробничих факторів: інтенсивного виробничого шуму у значеннях, що перевищують допустимі норми.

Отже, саме відповідачем не створено безпечні умови праці для позивача.

Право на отримання страхових виплат, відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого, застрахованого відповідно до закону, з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності за цим страховим випадком.

Відповідно до ч.ч. 7 та 8 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 1 січня 2015 року, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я.

За змістом закону, проявом моральної шкоди стосовно фізичної особи є душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою завдавача шкоди щодо потерпілого. Оскільки підставою виникнення обов'язку про відшкодування моральної шкоди є правопорушення, а у справі достовірно встановлено, що роботодавець вчинив правопорушення відносно позивача, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність моральної шкоди без встановлення факту такої шкоди МСЕК, не дають підстав для перегляду оскаржуваного рішення. Крім того, відповідач не заявляв у суді першої інстанції клопотання про медичний огляд позивача, для встановлення факту заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до частин 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

За таких обставин, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням названих положень законів, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу до уваги не приймаються, і не дають підстав для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Колегія суддів також вважає, що при розгляді справи не було допущено порушень процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

.