Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Сербіної Н. Г. ,

при секретарі - Гончарук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до вуду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона та відповідачка є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Їй належить 2/3 частини вказаної квартири, а відповідачці 1/3 частина. За останні роки з відповідачкою стали псуватись відносини, остання влаштовує сварки, провокує конфліктні ситуації, перешкоджає позивачці в доступі до місць загального користування. Винесла без дозволу та попередження меблі з кухні та коридору, зламала та зняла міжкімнатні двері, продала побутову техніку. Відрізала в тій кімнаті, що проживає позивачка телефон та доступ до мережі інтернет. Бувають ситуації, коли відповідачка не впускає її до квартири, або ж закриває в квартирі. Пропозиції вирішити питання мирним шляхом відповідачка ігнорує. Позивачка просить встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши їй в користування житлові ізольовані кімнати, розміром 17,4 кв. м та 8,7 кв.м, відповідачці - житлову ізольовану кімнату розміром 11,2 кв. м та лоджію 1,2 кв.м, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та кладову залишити в загальному користуванні.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, просили позов задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1-4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд установив, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної ( сумісної) власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях ( а.с.9).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що свідчить свідоцтво про смерть ( а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 29 січня 2014 року позивачка ОСОБА_1 отримала спадщину після померлої ОСОБА_4 у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с.11). Вказані обставини підтверджуються також витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі ( а.с.12).

Таким чином, позивачці ОСОБА_1 належить 2/3 частини спірної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про народження ( а.с.85) та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені ( прізвища, власного імені, по батькові) ( а.с.14) ОСОБА_5 змінила ім.»я та прізвище на ОСОБА_2.

Відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Спірна квартира має загальну площу 63,9 кв. м, жилу площу 37,3 кв. м., складається з трьох ізольованих кімнат, у тому числі: кімнати розміром 11,2 кв. м, кімнати - 8,7 кв.м, кімнати- 17,4 кв. м, кухні - 7,1 кв. м, ванної кімнати - 2,5 кв. м, вбиральні - 1,2 кв. м, коридору - 13,4 кв. м, кладової- 1,2 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,2 кв.м ( а.с.6-7 копія технічного паспорта).

Сторони не можуть досягти згоди про порядок володіння та користування квартирою, між ними відбуваються сварки, конфліктні ситуації. Вказані обставини підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. № 20 (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників.

При вирішенні спору шляхом визначення порядку користування квартирою відповідно до часток кожного із співвласників, суд ураховує, порядок користування квартирою, який склався між сторонами, однак, кімната, розміром 8,7 кв.м, яку займає відповідачка, не відповідає розміру її часки в спільному майні, а є набагато меншою. Тому суд вважає необхідним виділити в користування відповідачки кімнату розміром 11,2 кв.м, яка обладнана лоджією, 1,2 кв.м, оскільки розмір даної кімнати майже відповідає частці, яка належить ОСОБА_2 у праві спільної власності на спірну квартиру, а також за розміром ця кімната є більшою ніж кімната, яку займає відповідачка на сьогоднішній день.

Суд вважає, що виділ цієї кімнати не погіршить житлових умов відповідачки.

У користування позивачу суд вважає за необхідне виділити кімнати площею 17,4 та 8,7 кв.м.

Кухню площею 7,1 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату, площею 2,5 кв.м, коридор, площею 13,4 кв.м, кладову площею 1,2 кв.м залишити в загальному користуванні.

Суд вважає, що саме такий порядок користування квартирою, запропонований позивачем, не порушує права у користуванні спірною квартирою відповідача як співвласника.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. ст. 55, 92, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 316 - 319, 321, 355 - 358, 386 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділити ОСОБА_1 в користування ізольовані кімнати площею 17,4 кв. м та 8,7 кв.м, ОСОБА_2 виділити кімнату, площею 11,2 кв. м. та лоджію, площею 1,2 кв.м.

Кухню площею 7,1 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, ванну кімнату, площею 2,5 кв.м, коридор, площею 13,4 кв.м, кладову площею 1,2 кв.м залишити в загальному користуванні.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста Києва в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Г. Сербіна