АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5214/15 Справа № 200/6638/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Пищиди М.М., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства Дніпропетровські міські теплові мережі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, скасування наказів про переведення, стягнення недоплаченого заробітку, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із Міського комунального підприємства Дніпропетровські міські теплові мережі на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2554,76 гривень, та на відшкодування моральної шкоди 500 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не врахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін із наступних підстав.

До спірних правовідносини суд першої інстанції застосував розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року № 9, Кодекс законів про працю України, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

Суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, відповідно до вимог ст.ст.3,10,11,60 ЦПК України.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 18.04.1994 року позивач прийнятий на роботу на посаду слюсаря 4 розряду Підприємства теплових мереж м. Дніпропетровська, 01.02.1995 року присвоєно 5 розряд.

02.10.2002 року позивача звільнено за власним бажанням, а 03.10.2002 року прийнято на роботу слюсаря 5 розряду Бабушкінського районного філіалу, який 01.07.2007 року був перейменований в Бабушкінський тепловий район.

01.04.2011 року начальником теплового району ОСОБА_3 погоджено заяву позивача про переведення його на період між опалювального сезону 2011-2012 рр. на пів ставки.

31.03.2011 року відповідачем видано наказ розпорядження №75 про переведення позивача ОСОБА_2 з 01.04.2011 року з посади слюсаря з КВПтаА 5 розряду на ту саму посаду, того ж теплового району, проте з половинним тарифним окладом.

13.10.2011 року до трудової книжки позивача внесено запис про переведення там же слюсарем пятого розряду на час опалювального сезону 2011-2012 рр.

03.03.2012 року відповідачем винесено наказ №129 про скорочення штату, відповідно якого підлягає скороченню з дотриманням вимог ст.49-2 КЗпП України позивач, з посади слюсаря з КВПтаА 5 розряду.

Частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України, передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонал попереджають не пізніше ніж за два місяці.

20.03.2012 року позивачем складено заяву про переведення його на період між опалювального сезону 2012-2013 рр. на пів ставки.

02.04.2012 року відповідачем за типовою формою №П-5 складено наказ-розпорядження №90 про переведення ОСОБА_2 із 09.04.2012 року з посади слюсаря з КВТПтаА 5 розряду на ту саму посаду, того ж теплового району, проте з половинним тарифним окладом.

09.04.2012 року до трудової книжки позивача внесено запис про переведення там же слюсарем пятого розряду на час між опалювального періоду 2012 року.

15.10.2012 року позивачем на імя директора МКП Дніпропетрвоські міські теплові мережі складено заяву про переведення на посаду слюсаря 5 розряду на час опалювального сезону 2012-2013 рр. з 15.10.2012 року.

10.10.2012 року відповідачем винесено наказ №271 про переведення позивача з 15.10.2012 року на іншу роботу, на час опалювального періоду 2012-2013 рр. слюсарем 5 розряду.

Відповідно до трудової книжки позивача, 15.10.2012 року позивача переведено там же слюсарем пятого розряду на час опалювального сезону 2012-2013 рр.

10.04.2013 року до трудової книжки позивача внесено запис про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення від 01.04.2013 року строку трудового договору).

Із 01.04.2013 року до 12.04.2013 року позивач хворів, згідно листка непрацездатності серії АГГ №115350.

01.04.2013 року відповідачем видано наказ №1066 про звільнення з 10.04.2013 року з посади слюсаря 5 розряду ОСОБА_2 на підставі п.2 ст.36 КЗпП України ( за закінченням строку трудового договору) та у звязку з доповідною запискою начальника Бабушкінського теплового району.

Про винесений наказ №1066 позивача сповіщено шляхом направлення письмового повідомлення №873 від 10.04.2013 року.

Окрім того, відповідно наказу №1066 від 10.04.2013 року, позивач ознайомився з ним 16.04.2013 року.

Згідно виписки ПАТ КБ Приват Банк щодо руху грошових коштів по розрахунковому рахунку позивача, відкритому для зарахування заробітної плати, 05.04.2013 року на картку зараховано 1666,33 грн. в якості оплати заробітної плати за березень 2013 року, 23.04.2013 року на картку зараховано 951,95 грн. в якості компенсації за невикористану щорічну відпустку, 08.05.2013 року на картку зараховано 798,35 грн. в якості оплати лікарняного листка, 24.05.2013 року на картку зараховано 638,68 грн. в якості оплати лікарняного листка.

Відповідач, заперечуючи проти позову та визнаючи факт затримки розрахунку при звільненні, вважає, що позовні вимоги предявлені з пропуском тримісячного строку позовної давності, що викладено у представлених суду запереченнях на позовну заяву.

Згідно довідки відповідача №567, середньомісячний заробіток ОСОБА_2 станом на 01.04.2013 року склав 3930,53 грн.

Згідно довідки відповідача №566, середньомісячний заробіток ОСОБА_2 станом на 01.04.2012 року склав 4500,94 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2013 року, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, відмовлено.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги про визнання наказів про переведення на іншу роботу незаконними, суд виходив із того, що у дійсності мало місце не переведення на іншу роботу, а зменшення оплати праці та робочого часу, за письмової згоди позивача, який був обізнаний про сезонний характер роботи підприємства.

Суд погодився з доводами відповідача, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду по вимогам про визнання наказів про переведення на іншу роботу незаконними, тому в цій частині позовних вимог відмовив.

Позовні вимоги про стягнення суми матеріального збитку, обґрунтовані недоплатою заробітної плати в розмірі 50% посадового окладу задоволенню не підлягають, оскільки протиправність переведення позивача на іншу роботи, з іншою оплатою праці не встановлена.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом із цим, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не обмежені будь-яким строком, відповідно до вимог ст.233 КЗпП України, а тому в цій частині позовні вимоги суд задовольнив за наступним розрахунком:

звільнення (припинення трудового договору) відбулось 10.04.2013 року, однак 10.04.2013 року позивач не працював, оскільки перебував на лікарняному з 01 квітня 2013 року по 12.04.2013 року, отже остаточний розрахунок мав відбутись 15.04.2013 року (найближчий робочий день), однак остаточний розрахунок з позивачем проведено 08.05.2013 року.

Відповідно наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача 23.04.2013 року позивачу перераховано 951,95 грн. компенсація за невикористану відпустку, 08.05.2013 року позивачу перераховано 798,35 грн. лікарняні які виплачує підприємство. 24.05.2013 року позивачу було перераховано 638,68 грн. лікарняні, які виплачує фонд соціального страхування.

Таким чином, виплата всіх сум, що належали позивачу від підприємства, були здійснені 08.05.2013 року.

Відповідно до наказу відповідача №121 від 25.03.2013 року про організацію праці на підприємстві в квітні 2013 року неробочими днями визначили 12,19,26 квітня 2013 року.

Згідно до наказу відповідача №177 від 26.04.2013 року про організацію праці на підприємстві у травні 2013 року неробочими днями визначили 03,10 травня 2013 року/замість 17,24 травня 2013 року/.

Наказом відповідача №08 від 21.01.2013 року про зміну умов виробництва та організації праці на підприємстві у міжопалювальний період 2013 року встановлено для працівників підприємства працюючих по однозмінному графіку роботи, неповний робочий день тривалістю 7 годин та неповний робочий тиждень тривалістю 4 дні.

Врахувавши ці обставини, суд обґрунтовано зазначив, що строк затримки розрахунку при звільненні становить 13 робочих днів.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати.

У відповідності з абз. 3 п. 2 вказаної норми, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно абз. 1 п. 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки відповідача №567, середньомісячний заробіток ОСОБА_2 станом на 01.04.2013 року склав 3930,53 грн. Згідно табелів обліку використання робочого часу за січень, лютий, березень 2013 року, середня кількість відпрацьованих позивачем днів складає 20. Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 196,52 грн./3930,53 грн. : 20 днів/.

Таким чином, на користь позивача з відповідача суд стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 2554,76 грн./196,52 грн. х 13 днів/

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд взяв до уваги, що право на оплату праці є одним із найбільш важливих соціальних інститутів, порушення якого тягне за собою череду негативних наслідків для працівника, тому з огляду на затримку розрахунку при звільненні, та виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважав доцільним визначити розмір відшкодування в сумі 500 грн., оскільки стягнення грошових сум про відшкодування моральної шкоди не повинно призводити до надмірного незаконного збагачення позивача.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що: суд не врахував весь період затримки розрахунку; необґрунтовано застосував строки звернення до суду щодо позовних вимог про недоплачений заробіток за тарифними ставками, - спростовуються матеріалами справи.

Суд обґрунтовано зазначив, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не обмежені будь-яким строком, відповідно до вимог ст.233 КЗпП України, а тому в цій частині позовні вимоги суд правильно задовольнив за наступним розрахунком: звільнення (припинення трудового договору) відбулось 10.04.2013 року, але 10.04.2013 року позивач не працював, оскільки перебував на лікарняному з 01 квітня 2013 року по 12.04.2013 року, отже остаточний розрахунок мав відбутись 15.04.2013 року (найближчий робочий день), але остаточний розрахунок з позивачем проведено лише 08.05.2013 року.

Відповідно наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача, 08.05.2013 року позивачу перераховано 798,35 грн. лікарняні які виплачує підприємство, а 24.05.2013 року позивачу було перераховано 638,68 грн. лікарняні, які виплачує фонд соціального страхування.

Тому суд правильно визначив дату остаточного розрахунку зі сторони підприємства - 08.05.2013 року.

Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Тому вирішуючи позовні вимоги про визнання наказів про переведення на іншу роботу незаконними, суд обґрунтовано виходив із того, що у дійсності мало місце не переведення на іншу роботу, а зменшення оплати праці та робочого часу, за письмової згоди позивача, який був обізнаний про сезонний характер роботи підприємства.

Суд погодився з доводами відповідача, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду щодо визнання наказів про переведення на іншу роботу незаконними, тому в цій частині позовних вимог відмовив правомірно.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308 315ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: