Справа № 667/473/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді: Котьо І.В.

при секретарі: Мартошенко А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання державної реєстрації місця проживання фізичної особи незаконною та виселення з жилого приміщення ,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на ту обставину , що він є співвласником 3/8 частин АДРЕСА_1. Співвласником інших 5/8 частин вказаної квартири був ОСОБА_3 який помер.

З довідок від 28 лютого 2014 року та від 06 січня 2015 року виданих ТОВ «Україна» , які наявні в матеріалах цивільного провадження № 667/2470/14-ц , йому стало відомо про те що, відповідач вселився у спірну квартиру , та те що Комсомольським районним відділом Державної міграційної служби України у м. Херсоні , 22 травня 2013 року було здійснено державну реєстрацію відповідача в даній квартирі .

Так як він не давав своєї згоди на вселення відповідача до вказаної квартири і оскільки державна реєстрація була вчинена також без його згоди , та в порушення п. п. 2.2,2.6 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» просив суд виселити відповідача та визнати рішення Комсомольського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Херсоні від 22 травня 2013 року щодо державної реєстрації відповідача в спірній квартирі не законним та скасувати та стягнути на його користь , з кожного відповідача , судовий збір в розмірі 243.60 грн.

Позивач до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача , за довіреністю ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримав позов та просив суд задовольнити його посилаючись на підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача, за довіреністю ОСОБА_5 , в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю посилаючись на підстави викладені в запереченнях поданих суду в порядку ст. 128 ЦПК України.

Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області , за довіреністю ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась , про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином , про причини неявки суд не повідомила.

Вислухавши представників сторін , дослідивши матеріали справи , суд встановив, що позивачу належить на праві власності 3/8 частин АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 грудня 2010 року яке зареєстрованого в Державному реєстрі прав Херсонським БТІ 16 грудня 2010 року .

Як слідує з копії довідки виданої , 28 лютого 2014 року ТОВ «Україна» на імя відповідача, він проживав та був прописаний, в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 по день його смерті - 03 жовтня 2013 року. Проти чого не заперечував представник відповідача в ході судового розгляду.

Крім того , згідно до довідки від 06 січня 2015 року , виданої ТОВ «Україна» на імя позивача, відповідач прописаний ( зареєстрований ) в спірній квартирі з 22 травня 2013 року.

За положеннями п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Право користування житлом членів сімї власника визначено положеннями ч.1 ст. 405 ЦК України . Оскільки , право користування членів сімї власника , є похідним від наявності у власника прав власності , то у разі припинення у власника права власності у членів його сімї припиняється право користування житлом. Оскільки , як встановлено судом , і проти чого не заперечував в судовому засіданні представник відповідача , відповідач вселився в спірну квартиру як член сімї ОСОБА_3 , право власності якого на 5/8 частин спірної квартири припинилось в день його смерті , я саме 03 жовтня 2013 року то право користування відповідача, як члена його сімї , також припинилось з цього часу.

Абзацом 2 ч.2ст. 16 ЦК України визначено що, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 157 ЖК України визначено що , членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення, а відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Так як судом встановлено що, відповідач не має законних прав на проживання в спірній квартирі , суд вважає що позовні вимоги заявлені позивачем в частині його виселення є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача , викладені в письмових запереченнях, та доводи представника відповідача на які вона посилалась під час судового розгляду , про те що відповідач користується житлом у спірній квартирі на підставі ст. 156 ЖК України , та не може бути виселений з неї , судом визнаються не переконливими і такими що суперечать положенням ст. 346 ЦК України та ст. 116 ЖК України .

Вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо визнання не законною державну реєстрацію відповідача в спірній квартирі та її скасування, суд вважає що позовні вимоги в цій частині є також обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню оскільки , як встановлено судом позивач заперечує факт надання згоди на реєстрацію відповідача в спірній квартирі.

Відповідач , а саме Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області , не скористався своїм правом на подачу суду письмових заперечень проти позову , в порядку ст. 128 ЦПК України, із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення. Не направив до судового засідання свого представника , у звязку з чим суд вважає що, відповідач визнав факти які потребували доказуванню, а саме відсутність згоди співвласника, якому належало на день державної реєстрації відповідача ,а саме 22 травня 2013 року , належало на праві власності 3/8 частин квартири АДРЕСА_2 .

Так, відповідно до п. п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів ( далі Положення) затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 за № 1077 для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, крім інших документів документ про право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.

Крім того, як встановлено судом , інший співвласник , ОСОБА_3 якому належало , на час державної реєстрації відповідача 5/8 частин в спірній квартирі , відповідно до рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2010 року, що набрало законної сили 06 вересня 2010 року , був визнаний недієздатним і відповідача призначено його опікуном.

Положеннями ст. 71 ЦК України визначено що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Оскільки ч.1 ст. 11 ЦК України визначено що , підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є договори або правочини , а так як згода співвласника на державну реєстрацію особи відповідно до Положення є одностороннім правочином , наслідком якого була державна реєстрація , в даному випадку реєстрація відповідача в даній квартирі, суд вважає що для уникнення конфлікту інтересів між інтересами недієздатної особи та опікуна, також був потрібен дозвіл органу опіки та піклування .

У звязку з чим , доводи представника відповідача , щодо законності реєстрації відповідача в спірній квартирі , як опікуна судом також визнаються не переконливими і такими що суперечать положенням ст. 71 ЦК України.

За таких обставин суд вважає , що рішення Комсомольського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Херсоні від 22 травня 2013 року про державну реєстрацію відповідача в спірній квартині є не законним та таким що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 10,11 , 88, 209 ЦПК України ,ст. ст.11,15,16,72,317,319, 321,346,391ЦК України , ст.156 ЖК України , абзац 7 п.2.2 « Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» , суд

вирішив:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання державної реєстрації місця проживання фізичної особи незаконною та виселення з жилого приміщення - задовольнити .

Визнати не законною та скасувати державну реєстрацію ОСОБА_2 в АДРЕСА_3.

Висилити ОСОБА_2 з квартири № 38 будинку 5 по вул. . Лавреньова в м. Херсоні .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції, яким є Комсомольський районний суд м. Херсона, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії і цього рішення.

З мотивованим рішенням суду сторони мають право ознайомитись з 30 червня 2015 року.

Суддя: І.В. Котьо