АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/276/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2061/15Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Чічіля В.А.

Суддів : Гальонкіна С.А., Хіль Л.М.

За участю секретаря : Колодюк О.П.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3, Комсомольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1967 року по 23 січня 1991 року, що підтверджується відповідно свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Як вбачається з інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 1998 року придбав квартиру АДРЕСА_1.

Згідно заповіту від 13 вересня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Комсомольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 заповів все належне йому на день смерті майно ОСОБА_5

13 березня 2013 року ОСОБА_4 помер.

Рішенням Комсомольського міського суду від 3 лютого 2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні позову про визнання заповіту ОСОБА_4 від 13 вересня 2000 року недійсним та встановлено, що спадщину після смерті останнього прийняла ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, ОСОБА_2 вказувала на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана за її власні кошти і була спільною власністю. На підтвердження своїх вимог позивач посилалась на розписку, згідно якої ОСОБА_4, 27 лютого 2008 року отримав кошти в сумі 3000 грн. для придбання однокімнатної квартири. Вказана розписка була написана на підставі досягнення сторонами мирової угоди під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну договору найму жилого приміщення.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд, на підставі норм ЦК України та КЗпШС України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав законної сили 01 січня 2004 року (зі змінами та доповненнями), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. З огляду на те, що спірними є відносини, що виникли після 01 січня 2004 року, застосуванню підлягають саме норми Цивільного кодексу в редакції 1963 року.

Так, п.2 ст.44 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що угоди громадян між собою на суму понад 100 карбованців, за винятком угод, зазначених у ст.43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством, повинні укладатись у письмовій формі. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Статтею 46 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом у відповідності до ст.44 цього Кодексу, позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угод з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

З розписки укладеної ОСОБА_4 вбачається, що він отримав 27 лютого 1998 року, кошти в сумі 3000 грн. від колишньої дружини ОСОБА_2 Мета отримання цих коштів в розписці не зазначена, а отже, посилання ОСОБА_2 як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі, що кошти були отримані ним для придбання квартири є помилковими та безпідставними.

Також апелянт зазначає, що дата розписки співпадає з датою купівлі квартири ОСОБА_4, що є також свідченням того, що квартира була придбана саме за ці кошти. Проте судова колегія вважає таке твердження помилковим, оскільки договір купівлі-продажу спірної кватири укладено 26 лютого 1998 року, а розписку про отримання коштів ОСОБА_4 написав 27 лютого 1998 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу житлового приміщення.

Щодо твердження позивача про помилкове не застосування місцевим судом норм Кодексу України про шлюб та сім`ю, колегія вважає, що воно є хибним, так як у рішенні суду судом правильно застосовано нори КпШС України в редакції 1969 року, які діяли на момент придбання квартири 26 лютого 1998 року.

Нормами статей 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

С У Д Д І : ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_8

З оригіналом згідно.