Справа № 355/2044/14 Головуючий у І інстанції Лисюк О.Д.
Провадження № 22-ц/780/2692/15 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 4 02.06.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Таргоній Д.О.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради Київської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування розпорядження про приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з названим позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна вона є власником квартири АДРЕСА_1.

На момент укладення вказаного договору, вона була неповнолітньою, а тому, від її імені діяла її мати, яка лише в липні місяці 2014 року повідомила про належність їй даної квартири. Також мати повідомила про те, що вищевказана квартира вибула із її (позивачки) володіння як власника житла не з її волі, а внаслідок протиправних дій ОСОБА_4, яка незаконно приватизувала зазначену квартиру та розпорядилася даним майном на свій розсуд.

Просила суд визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 2214 від 30.11.2007 року згідно з яким було задоволено заяву ОСОБА_4 і передано у власність спірну квартиру, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.12.2007 року на ім'я ОСОБА_4 та витребувати з чужого незаконного володіння відповідачки ОСОБА_3 вищевказану квартиру.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивачка, посилаючись на порушення судом І інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що біржова угода від 08.08.1997 року укладена брокером брокерської контори № 714 ОСОБА_5 , яка діяла за згодою та за дорученням від ОСОБА_6, яка діяла від свого імені та імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_7, та брокера брокерської контори № 714 ОСОБА_8, який діяв за згодою та за дорученням від ОСОБА_9, яка діяла від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_10 є правочином, який створив права та обов'язки для сторін, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Крім того, суд зазначив, що позивачкою не надано доказів, що учасники угоди купівлі-продажу квартири були членами біржі або брокерами, що в розумінні ст.15 Закону України «Про товарну біржу» виключає можливість визнання даної угоди біржовою операцією.

При цьому, суд обґрунтовано не погодився з позицією представника відповідачки про те , що невідповідність імені продавця квартири, яка в свідоцтві про право власності на квартиру зазначена як ОСОБА_11, а в біржовій угоді ОСОБА_6 та невідповідність у назві населеного пункту, де знаходиться спірне житлове приміщення ( в свідоцтві - смт.Баришівка, в біржовій угоді - м. Баришівка), не породжує жодних юридичних наслідків та є технічною помилкою.

Тому, врахувавши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують виникнення у позивачки цивільних прав щодо спірної квартири, суд не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог.

По справі встановлено, що 08 серпня 1997 року між ОСОБА_11, яка діяла як від свого імені так і від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 та ОСОБА_9, яка діяла від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_10, укладено договір купівлі-продажу нерухомості, який був зареєстрований на Київській Універсальній біржі за №00784/8080 (а.с. 11).

Відповідно до зазначеного договору ОСОБА_11 та ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_9 в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_11 та ОСОБА_7 були співвласниками даної квартири, яка була ними приватизована.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.02.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Капишіною Н.М., реєстровий № 307, який зареєстрований у Баришівському БТІ 23.03.2009 року, останнім набувачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Згідно з розпорядженням органу приватизації житлово-експлуатаційної контори виконавчого комітету Баришівської селищної ради від 30.11.2007 року № 2214, квартира була приватизована за заявою ОСОБА_4 (а.с. 20).

У відповідності до ст. 45 ЦК України (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Стаття 47 ЦК України (в редакції 1963 року) зазначає, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно з ст. 48 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними " зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року « Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку ( його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Колегія погоджується з висновками суду І інстанції, зокрема, як встановлено з матеріалів справи, у позивачки не виникло право на захист свого цивільного права, так як угода купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.1997 року укладена на Київській універсальній біржі, не була нотаріально посвідчена.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі , були предметом дослідження судом І інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом І інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.. 308, 315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 березня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: