22-ц/775/295/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Богуславська І.А.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Зайцевої С.А.

Суддів: Баркової Л.Л., Пономарьової О.М.

при секретарі Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 січня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, посилаючись на те,що державним виконавцем відкрито провадження по примусовому стягненню з нього заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 за дублікатом виконавчого листа. У постанові державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 вересня 2013 року незаконно,без будь-якого розрахунку, зазначено розмір заборгованості по аліментам ,який станом на 23 серпня 2012 року складає 48 581,88 грн. Разом з тим,зауважує,що ніякої заборгованості по аліментам в нього немає,оскільки своєчасно та повністю виплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, по рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18.08.1997 року у розмірі ? частини до досягнення ним повноліття. Яким чином виникла вказана заборгованість, жодним відділом ВДВС не перевірялось. Звірок по сумі заборгованості з ним не проводилося, постанов ВДВС про стягнення заборгованості він не отримував. Протягом всього часу сплати аліментів ні стягувач, ні виконавча служба його не повідомляли про наявність заборгованості. Крім того,ним здійснювалися перекази коштів на відкритий у відділенні «Приватбанку» рахунок стягувача. За місцем його мешкання у м.Боярка Київської області, постановою відповідного відділу ДВС від 17 жовтня 2013 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа про стягнення з нього аліментів через відсутність розрахунку заборгованості по аліментам. Двічі у вересні ,жовтні 2014 року заявник звертався з письмовими вимогами до Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції про надання відповідного розрахунку заборгованості ,яка виникла з 2001 року у розмірі 48 581,88 грн., але ж відповідей не отримав по теперішній час. Просив суд поновити строк на звернення із скаргою ;- визнати дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції по стягненню з нього заборгованості по аліментам у розмірі 48 581 грн.88коп неправомірними;- скасувати постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 вересня 2013 року .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 січня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення,яким задовольнити його скаргу з тих підстав, що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 ОСОБА_9,ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної скарги .

У судовому засіданні апеляційного суду заінтересована особа ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та представник Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції не з*явилися,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.179,182). ОСОБА_1 надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності (а.с.166), представник відділу ДВС,що діє за довіреністю Суслова А.О.надала письмові заперечення (а.с.173-175).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи , не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця ,суд першої інстанції виходив з того,що оскільки з приводу розміру заборгованості є спір ,тому такі вимоги повинні розглядатися в позовному порядку .

Апеляційний суд не може погодитися з ухвалою суду ,оскільки вона не грунтується на законі та матеріалах справи , постановлена з порушенням норм процесуального права .

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно ,але не менш ніж ? неоподатковуваного податком мінімуму доходів громадян на кожну дитину,починаючи з 18.08.1997 року і до повноліття дитини (а.с.3).

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції від 10 вересня 2013 року виконавче провадження з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 263/9293/13 ц ,виданого 10 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 закінчено відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України « Про виконавче провадження». В постанові про закінчення виконавчого провадження від 10 вересня 2013 року державним виконавцем зазначено ,що заборгованість по аліментам станом на 23 серпня 2012 року (дата повноліття дитини) становить 48 581,88 грн. (а.с.4).

Не погоджуючись із вказаним розрахунком,боржник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до ч.2. ст.384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За правилом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок стягнення аліментів передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у ч. ч. 3, 4 вказаної статті Закону визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше ніж встановлено Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно з п. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі - постанова) судам роз'яснено,що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Висновок суду щодо вирішення спору у позовному провадженні є необґрунтованим та передчасним.

Крім того, вказуючи,що вимоги заявника повинні розглядатися в позовному порядку,суд першої інстанції не звернув уваги,на роз*яснення,наведені в п.18 вказаної постанови ,що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37-38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

При задоволенні скарги суд не вправі допустити негайне виконання рішення.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції,всупереч вимогам статей 210,213, 387 ЦПК України вказані норми закону та надані роз*яснення не врахував ,у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин,не звернув уваги та не перевірив доводи скарги, не зазначив,в чому полягає встановлення обґрунтованості скарги заявника ,чи правомірності дій державного виконавця, не перевірив підстави відкриття та закінчення виконавчого провадження за дублікатом виконавчого листа про стягнення аліментів ,не перевірив розрахунок заборгованості по аліментам,визначений державним виконавцем,наявність чи відсутність заборгованості,правомірність чи незаконність нарахування боргу , порядок і правильність розрахунку боргу ,і ухвалив рішення з порушеннями норм процесуального права.

Враховуючи викладене,ухвала суду першої інстанції на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 січня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :