Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2296/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивача та його представника по дорученню адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 102.804,17 грн., завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в Виноградівський районний суд із даним позовом, посилаючись на те, що відповідач 19.10.2014р., приблизно о 02.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по своїй смузі руху на ділянці проїжджої частини вул.Копанська м.Виноградів в напрямку центру міста, зі швидкістю близько 60 км/годину, з включеним ближнім світлом фар, де навпроти будинку №246 розташованого з лівого боку по ходу руху автомобіля, в порушення вимог п.12.3 - «у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди» Правил дорожнього руху України, в момент появи у полі зору велосипедиста ОСОБА_4, який рухався в попутному з його автомобілем напрямку, не застосував заходів до зниження швидкості або зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 із задньою частиною велосипеда під керуванням ОСОБА_5, після чого водій Лемак залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, а потерпілого ОСОБА_5 було доставлено в реанімаційне відділення Виноградівської РЛ, де останній не дивлячись на надану своєчасну медичну допомогу внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер 27.10.2014р.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 батько позивача, згідно висновку судово-медичного експерта №148 від 03.12.2014р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіряних покровів крила носа та щоки з ліва, виличної ділянки справа; саден та синця шкіряних покровів лівої кисті по тильній поверхні; відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної та скроневих кісток зліва в ділянці основи черепа, двобічних субдіральних гематом в лобно-тімяних ділянках; субарахноїдального крововиливу в конвекситальної поверхні лівої півкулі; розмізження лівої долі мозочка; забою речовини головного мозку, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, по цій ознаці згідно п. 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

На підставі наведеного, вважаючи, що порушено його законні права, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 2.804,17 грн. та моральну шкоду в сумі 100.000,00 грн., завдану йому в результаті скоєння відповідачем злочину.

В судовому засіданні позивач, якого підтримав і його представник, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладенні в заяві та просив суд їх повністю задовільнити.

Відповідач, який відповідно до вироку Виноградівського районного суду від 2015р. перебуває у Виправній колонії 115 (с.Зікрачі, Канарлицького району, Київської області) в судове засідання не з»явився, проте подав 27.08.2015р. до суду письмове заперечення на позов, в якому вказав, що він не має можливості сплатити зазначені позивачкою кошти, оскільки він знаходиться в колонії, окрім того, він раніше виплатив позивачці 59.000,00 грн.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215).

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язок.

Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, випливають із норм, що виникають внаслідок завдання шкоди.

Так, відповідно до вимог ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку Виноградівського районного суду 11.02.2015р. /а.с.5-9/ відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Зокрема, відповідач визнаний винним в тому, що він 19.10.2014р., приблизно о 02.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по своїй смузі руху на ділянці проїжджої частини вул.Копанська м.Виноградів в напрямку центру міста, зі швидкістю близько 60 км/годину, з включеним ближнім світлом фар, де навпроти будинку №246 розташованого з лівого боку по ходу руху автомобіля, в порушення вимог п.12.3 - «у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди» Правил дорожнього руху України, в момент появи у полі зору велосипедиста ОСОБА_4, який рухався в попутному з його автомобілем напрямку, не застосував заходів до зниження швидкості або зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 із задньою частиною велосипеда під керуванням ОСОБА_5, після чого водій Лемак залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, а потерпілого ОСОБА_5 було доставлено в реанімаційне відділення Виноградівської РЛ, де останній не дивлячись на надану своєчасну медичну допомогу внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер 27.10.2014р.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5, згідно висновку судово-медичного експерта №148 від 03.12.2014р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіряних покровів крила носа та щоки з ліва, виличної ділянки справа; саден та синця шкіряних покровів лівої кисті по тильній поверхні; відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної та скроневих кісток зліва в ділянці основи черепа, двобічних субдіральних гематом в лобно-тімяних ділянках; субарахноїдального крововиливу в конвекситальної поверхні лівої півкулі; розмізження лівої долі мозочка; забою речовини головного мозку, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, по цій ознаці згідно п. 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

Згідно висновку експерта № 22/316 від 09.12.2014 причиною даної дорожньо-транспортної пригоди - наїзду автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водієм Лемак на велосипедиста ОСОБА_5, є обставини пов'язані з тим, що велосипедист появився у полі зору водія в момент, коли останній мав технічну можливість зупинити свій транспортний до місця наїзду шляхом застосування екстреного гальмування. Тобто невідповідність дій водія Лемак вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, стали причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, вказаний вирок суду є преюдиціальним для суду, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов»язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у скоєнні злочину щодо чоловіка позивачки доведена і доказуванню підлягає лише розмір такої шкоди.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як достовірно встановлено з даних вироку суду від 11.02.2015р. чоловік позивачки ОСОБА_6 в результаті даної ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи №148 від 03.12.2014р., отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден шкіряних покровів крила носа та щоки з ліва, виличної ділянки справа; саден та синця шкіряних покровів лівої кисті по тильній поверхні; відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної та скроневих кісток зліва в ділянці основи черепа, двобічних субдіральних гематом в лобно-тімяних ділянках; субарахноїдального крововиливу в конвекситальної поверхні лівої півкулі; розмізження лівої долі мозочка; забою речовини головного мозку, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, по цій ознаці згідно п. 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням смерті.

Так, відповідно до даних які надав позивач, на лікування батька, який після ДТП ще на протязі кількох днів перебував у реанімації Виноградівської ЦРЛ, відповідно до наданих чеків та рахунку на оплату ліків потратив 2.804,17 /а.с.10-11/. Дані обставини в суді сторони не оспорювали.

Таким чином, доведеним є те, що відповідач своїми злочинними діями завдав позивачу матеріальної шкоди в розмірі 2.804,17 грн., оскільки така доведена належними та достовірними доказами.

При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, яку потерпілий оцінив в 100.000,00 грн., суд виходить з того, що за загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦПК України).

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Всі вищенаведені обставини в дотримання вимог ст.23 ЦК України враховуються судом при зясуванні питання про обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди.

Тому на підставі вищенаведеного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем в сумі 100.000 грн. розмір моральної шкоди є завищеним, а відтак підлягає до часткового задоволення.

Відшкодування моральної та матеріальної шкоди, відповідно до ст.ст.1166,1167,1177 ЦК відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд враховує правову позицію викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р., де у п.п.4,6 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 19.10.2014р., приблизно о 02.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи легковим автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1,р., керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тобто на відповідній правовій підставі використовував транспортний засіб 19.10.2014р., у звязку з чим саме на нього за встановлених обставин покладається обовязок відшкодувати завдану потерпілій шкоду.

Отже, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов в частині задоволення вимог по стягненню моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.23,1166,1167 ЦК України, п.5 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та керуючись ст.ст.1,3,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 102.804,17 грн., завданої внаслідок злочину - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, вулл.Миру-65, Виноградівського району, Закарпатської області (дані про ІК відповідача в матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 вартість майнової шкоди 2.804,17 грн. та 90.000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі: 4.640,20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 31.08.2015р.

ГоловуючийОСОБА_7