У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Харківського національного медичного університету про захист честі, гідності та ділової репутації його та членів його сім'ї, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просив визнати розміщення повідомлення прес-служби відповідача на його офіційному сайті в Інтернеті стосовно проживання і виселення з належного відповідачу гуртожитку його та членів його сім'ї незаконним, а зміст повідомлення таким, що поширює відомості, які є недостовірними та принижують честь, гідність та ділову репутацію його і членів його сім'ї та завдали їм великої моральної шкоди. Зобов'язати відповідача видалити вказане повідомлення з офіційного сайту Харківського національного медичного університету (далі - ХНМУ), зобов'язати ХНМУ спростувати на офіційному сайті недостовірну інформацію про його та членів його сім'ї та ухвалити рішення про призначення справедливої, співмірної наскільки це можливо, компенсації від ХНМУ у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 900 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті ХНМУ було розміщено повідомлення прес-служби університету стосовно проживання та виселення з гуртожитку ХНМУ позивача та членів його сім'ї. Зазначає, що сам факт розміщення цього повідомлення є неправомірним, оскільки означає втручання в їх право на приватне і сімейне життя. Крім того, цим повідомленням публічно, широко, через Інтернет розголошуються персональні дані його та членів його сім'ї, що грубо порушує їх права і законодавство про захист персональних даних. Вказує, що в повідомленні має місце свідоме перекручування фактів та наклепи на його сім'ю, що грубо порушує їх права, вводить громадськість в оману, завдає значної шкоди їх честі, гідності, діловій репутації та великої моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначає, що повідомлення відповідача, а саме: «Незважаючи на статус студентського гуртожитку університету, ОСОБА_4 через рішення Харківської міської ради намагався виключити надані йому службові житлові приміщення з числа житлового фонду гуртожитків, закріпити за собою та членами своєї сім'ї займану ними площу та оформити право приватної власності» є наклепом, оскільки він ніколи не намагався і не міг намагатися виключити житлові приміщення з числа гуртожитків. Такі дії можуть означати, що він міг маніпулювати Харківською міською радою, оскільки є рішення міськвиконкому від 25 березня 1998 року № 203, яке прийнято на підставі звернення керівництва ХДМУ «Про дозвіл Харківському державному медичному університету виключити квартири АДРЕСА_1 з числа гуртожитків та закріплення за мешканцями займаної ними площі», а також рішення виконавчого комітету у Дзержинської районної ради від 21 квітня 1998 року № 71/26 «Про укладення договору житлового найму з гр. ОСОБА_4», у якому вказано, що воно прийняте на підставі вищевказаного рішення міськвиконкому та листа ректора Харківського державного медичного університету від 8 квітня 1998 року № 298/02. Позивач вказує, що питання про оформлення права приватної власності з боку його сім'ї ніколи не порушувалося.

Посилаючись на вказані обставини позивач вважає, що цим повідомленням ХНМУ фактично звинуватив його сім'ю в цілій низці карних злочинів: шахрайстві, злодійстві та інше.

Також повідомленням, а саме: «...донька, будучи зареєстрованою в гуртожитку, взагалі проживає в США», відповідачем було порушено законодавство про захист персональних даних і це є заздалегідь неправдивою інформацією, оскільки його донька не «взагалі проживає», а навчається в США, перебуває в США за навчальною візою, періодично приїжджає додому на студентські канікули. Після закінчення навчання вона повинна повернутися в Україну, однак, як виявляється, повертатися їй нікуди, тому що вона була виселена з місця постійного проживання.

Позивач також зазначає, що повідомлення, а саме: «ОСОБА_4 підтвердив відмову з добровільного звільнення займаного приміщення та висловив небажання самостійно зібрати особисті речі, що в подальшому було висловлено і його дружиною ОСОБА_5» також є заздалегідь неправдивою інформацію, оскільки ним було надано копію скарги, прийнятої Дзержинським районним судом 3 жовтня 2013 року та доповнення до скарги, прийнятих Дзержинським районним судом 4 жовтня 2013 року, на неправомірні дії державного виконавця і з проханням про призупинення виселення, оскільки в сім'ї є малолітня дитина, яка не вказана у виконавчому листі, та ін. Також ним було надано копію заяви до начальника Дзержинської районної виконавчої служби та державного виконавця від 4 жовтня 2013 року, що так і залишилась без відповіді, з проханням призупинити виселення до розгляду вказаної скарги в суді. Крім того, він просив відкласти виселення до свого повернення із Дзержинського районного суду і потім дати можливість самостійно виселитися, оскільки отримати будь-яке рішення суду до того часу було технічно неможливо із-за того, що призначений суддя з 2 жовтня 2013 року до 10-ї години 7 жовтня 2013 року знаходився в нарадчій кімнаті. Позивач вказує, що його дружина також просила про зупинення виселення, але представник ХНМУ, яка керувала виселенням замість державного виконавця, заявила, що її це не влаштовує, і розпочала виселення.

Також ОСОБА_4 зазначає, що вся надана на сайті інформація (про факти біографії, життя, роботи, рішення судів, хід процесу і таке інше) порушує права його сім'ї, закріплені Конституцією України, законодавством про захист персональних даних, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та іншими документами.

Крім того, «роз'яснення» широкому загалу в зазначеному повідомленні, наприклад звільнення його з роботи як підстави для виселення, коли він працював у ХНМУ 37 років, та інше є образливими для нього та його сім'ї та цю інформацію читали і жваво обговорювали поміж собою в Інтернеті, в Україні та за кордоном тисячі людей: випускники, студенти і співробітники ХНМУ, співробітники і керівники місць роботи, знайомі, колеги по спеціальності, у зв'язку з чим членам його сім'ї телефонували з Харкова, України, із-за кордону, щоб з'ясувати, чи це правда, але, з огляду на те, що відбулося, вони почувалися дуже незручно, були виселені на вулиці без житла, без документів, грошей, предметів першої необхідності, одягу і взуття, які у них забрали та вивезли.

Позивач вказує, що у зв'язку з поширенням вказаної інформації він та його сім'я відчуває зміну ставлення до них в місцях їх роботи, серед знайомих, колег по спеціальності.

Як на підставу своїх вимог, позивач, з посиланням на ст. ст. 3, 8, 21, 28, 32, 55, 68, Конституції України, пункти 7, 9 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив задовольнити позов.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано Харківський національний медичний університет знеособити персональні данні ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_5, викладені на офіційному сайті Харківського національного медичного університету ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням норм Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію» дійшов правильного висновку про те, що оспорювана інформація розміщена відповідачем як стороною у вирішеному судом цивільному спорі, є достовірною, не принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та членів його сім'ї. Крім того, звертаючись до суду з позовними вимогами до ХНМУ з приводу визнання права користування житловим приміщенням, ОСОБА_4 добровільно оприлюднив свої персональні дані, які стосуються цивільного спору, а тому ХНМУ як сторона у справі, отримав право на обробку персональних даних стосовно позивача і членів його сім'ї для обґрунтування, задоволення або захист правової вимоги.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.П. Штелик