Справа № 333/252/14-ц
Пр.№2/333/35/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Колесник А.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування, усунення перешкод, та зустрічному позову ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про вселення -

В С Т А Н ОВ И В:

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, треті особи: орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування, усунення перешкод.

У позові позивач вказав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, на теперішній час він проживає у квартирі.Відповідачі у квартирі не проживають, але зареєстровані, фактичне їх місце проживання позивачу невідомо. Рішенням Комунарського районного суду від 13.02.2013 р. визнано ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою № 5 у будинку № 32 по вул Барикадній у м.Запоріжжі.

Через навність реєстрації у квартирі інших осіб, позивач не може оформити субсидію, не може провести обмін чи відчуження житла на інше житло у звязку зі зміною місця проживання, що створює йому додаткові перешкоди у здійсненні прав власника будинку.

Відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітніми, не користується квартирою з 2007 року, тобто, більше пяти років, що дає підстави вважати її такою, що втратила право користування квартирою № 5 у будинку № 32 по вул. Барикадній у м.Запоріжжі.

Позивач має намір у повній мірі користуватися всіма правами, наданими законодавством власнику нерухомості.

Посилаючись на ст.ст. 391, 316, 321, 386, 319 ЦК України, ст. 163 ЖК України, просив суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування квартирою № 5 у будинку № 32 по вул Барикадній у м.Запоріжжі.Усунути мені, ОСОБА_1, перешкоди у здійсненні належних прав власника квартири шляхом зняття ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 Діании.10.2012 року народження з реєстрації по останньому місцю реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.Витребувати з управління Державної міграційної служби у Запорізькій області (69057 м.Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 90) довідку про всіх осіб, з повною датою народження, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та належним чином засвідчені копії всі документи, які стало підставою для їх реєстрації.

Ухвалою суду від 19.05.2015р. позов в частині вимог щодо ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за заявою позивача, залишено без розгляду.

У судовому засіданні предствник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги щодо неповнолітньої ОСОБА_3 підтримала повністю, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково пояснила суду, що неповнолітня донька позивача не проживає в квартирі з 2007 р., постійно проживає з матірю у селі Бердянського району Запорізької області, де навчається в середній школі, проте реєстрація відповідачки чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю, оскільки на відповідачку нараховуються квартирна плата та комунальні послуги, та ввзагалі позивач має намір продати квартиру, а реєстрація відповідачки чинить йому перешкоди у користуванні власністю. Просила суд задовольнити первісний позов, відмовити у задоволенні зустрічного.

Зазначене підтвердила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є співмешканкою позивача, та з пояснень якої вбачається, що відповідачка за спірною адресою на протязі пяти років не проживає, майна їй належного в квартирі немає, батько відповідачки позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не заперечує проти проживання в квартирі, проте відповідачка лише на канікули, свята приїжджає до батька, на теперішній час також перебуває в матері позивача, знаходячись на літніх канікулах.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позовні вимоги не визнала, звернулась до суду з вищезазначеним зустрічним позовом про вселення, вказавши, що позивачу було відомо про те, що донька ОСОБА_3 з народження зареєстрована у спірній квартирі та постійно проживала там до листопада 2009 року включно, а з листопада 2009 року по вересень 2012 року вона у спірній квартирі мешкала у вихідні та святкові дні, а також під час канікул. З жовтня 2012 року по час закінчення 9-го класу вона за спірною адресою мешкає на свята та дні канікул, інколи приїздить до батька у вихідні дні.Донька ОСОБА_9 досягла вже того віку, коли може сама обирати з ким із батьків проживати, вона виявила бажання постійно проживати із батьком, оскільки у цьому році вона закінчує девятий клас та має намір продовжити навчання у місті Запоріжжі, позивачка не заперечую проти проживання доньки із батьком.

Про свій намір проживати з батьком ОСОБА_10, їхня донька повідомила останньому та він обіцяв обладнати кімнату для її проживання. Натомість, коли донька завітала до нього додому її навіть не пустили до будинку, а з кімнати, яку батько обіцяв влаштувати для неї, винесли всі меблі та зняли навіть люстри. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом перешкоджає дитині користуватись квартирою.

Далі зазначила, що після припинення шлюбних стосунків з відповідачем за зустрічним позовом у 2009р., вона вимушена була з дитиною тимчасово винаймати житло, оскільки останній почав перешкоджати їм користуватись спірною квартирою, а саме приходив додому у нетверезому стані, зловживав спиртними напоями, замикався та не пускав її з донькою до будинку. Оскільки іншого житла у неї з донькою немає, вважає, що їхня з відповідачем донька ОСОБА_11 має всі права на спірну квартиру і її права не повинні бути порушеними.

Відповідно ч.3 ст.17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У липні 2013 року позивачці стало відомо, що відповідач за зустрічним позовом має намір продати спірну квартиру, в захист прав їхньої дитини позивачка звернулась до прокурора Комунарського району м.Запоріжжя та органу опіки з приводу захисту прав неповнолітньої доньки на житло, що підтверджується листом №13-01126 від 16.07.2013 року.

В січні 2013 року було винесено рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, але вказані виплати вона не отримує, оскільки відповідач не сплачує аліменти та вона вимушена звертатись до державних органів за отриманням допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, що підтверджується довідкою №04/2501 від 16.05.2014 року.

Позивачка за зустрічним позовом просить суд вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3.

У судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала повністю, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві, додатково пояснила суду, що на теперішній час вона з донькою проживає у її матері у Бердянському районі с. Старопетрівка Запорізької області, з матірю в неї склалися недоброзичливі стосунки, інколи мати виганяє її з донької з квартири та вона вимушена орендувати житло, тобто постійного житла вона з неповнолітньою донькою не мають, вимушено у листопаді 2009р. залишили спірне помешкання через те, що відповідач ОСОБА_1 зловживав спиртними напоями, влаштовув дебоші, бійки в сімї, вона з неповнолітньою донькою вимушені були піти з квартири та до 2014 р. проживати в орендованих квартирах, а потім за відсутністі коштів платити за оренду житла, переїхали до матері в село; 11.06.2015р. неповнолітня донька приїхала до батька в м. Запоріжжя, де проживає у своєї бабці матері відповідача, при цьому постійно спілкується з батьком, має намір влаштуватися на роботу на літній період, а восени продовжити навчання в м. Запоріжжі та постійно проживати в спірній квартирі. При цьому в спірній квартирі донька не має можливості проживати, оскільки, остання, через відсутність будь-якої меблі, не придатна для проживання. З батьком в доньки склалися нормальні стосунки та останній не заперечував проти її проживання з ним влітку 2015р., а також у подальшому при продовжені навчання в м. Запоріжжі. Просила суд задовольнити зустрічний позов: вселити неповнолітню доньку у спірну квартиру, а у задоволенні первісного позову відмовити.

Треті особи: орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області до судового засідання не зявилися, надали суду заяви, у яких просять суд розглянути справу без участі їх представників.

Третя особа Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району також у заяві просить суд задовольнити зустрічний позов в інтересах неповнолітньої дитини.

Керуючись ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників третіх осіб.

Вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, відповідачку (позивачку за зустрічним позовом, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сімї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке він має право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено:

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04.07.2007р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_12, реєстровий номер 5-1248

Право власності на нерухоме майно - квартиру за вищезазначеною адресою зареєстровано ОП „ЗМБТІ 06.07.2007р. за ОСОБА_1

Згідно довідок житлового органу, на час розгляду справи в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 та неповнолітня та неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно Свідоцтва про встановлення батьківства, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Комунарської районної адміністрації 28.04.2000 р. та Свідоцтва про народження ОСОБА_3, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Комунарської райадміністрації Запорізької області 28.04.2000 р., актовий запис № 296 батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_1, матірю ОСОБА_2.

Згідно довідки Старопетрівської загальноосвітної школи Бердянського району Запорізької області від 22.05.2014р., ОСОБА_3 навчається в останній з вересня 2012р. по теперішній час.

Згідно Договорів оренди житла від 22.11.2009р. та від 22.02.2013р. ОСОБА_2 проживала в орендовиних квартирах з листопада 2009р. по грудень 2014р.

Згідно довідки КЗ „Центру первинної медико-санітарної допомоги № 6 від 15.05.2014р. ОСОБА_3, 22.06.1999р.н.,, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 спостерігається в амбулаторії № 8 (дитяча поліклініка) , останній раз оглядалася в травні 2012р.

Згідно наданого позивачкою за зустрічним позовом Висновку про результати розгляду звернення громадян СДІМ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області від 01.04.2014р., в ході перевірки за заявою ОСОБА_4 про те, що не має змоги увійти до будинку, оскільки забрали ключі та не впускають в останній, встановлено, що колишній чоловік заявника - ОСОБА_1 забрав ключі та не впускає її з дитиною до будинку.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім*ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке він має право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку про доведеність зустрічного позову про вселення, оскільки неповнолітня позивачка ОСОБА_9 є донькою власника спірної квартири відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована за адресою спірної квартири, але, як встановлено судом, у листопаді 2009 р. разом зі своєю матрірю (представником її інтересів за зустрічним позовом) вимушено виїхали з квартири через неправомірну поведінку її батька відповідача, який зловживав спиртними напоями, пиячив та влаштовував у сімї дебоши та бійки, тобто неповнолітня з матірю вимушено покинули спірну квартиру у листопаді 2009 р., з того часу проживали на орендованих квартирах, на теперішній час за відсутністю грошей на оренду житла тимчасово проживають у селі в матері ОСОБА_2, тобто, за таких обставин суд дійшов висновку, що неповнолітня ОСОБА_3 постійного житла не має, її батько відповідач ОСОБА_1 не позбавлений батьківських прав щодо неї, вона є неповнолітньою донькою останнього, тобто членом його сімї, та такою, що вимушено періодично не проживає в спірній квартирі, проте, періодично на святкові дні, канікули приїжджає до батька та проживає разом із ним, на теперішній час неповнолітня також приїхала до батька на літні канікули, з подальшим наміром залишитися в Запоріжжі для продовження навчання та проживання в зазначеній квартирі, Проте, як встановлено у судовому засіданні, через відсутність меблів у квартірі, остання для прживання непригодна, та неповнолітня проживає на теперішній час у матері її батька відповідача ОСОБА_1

Відповідно ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Відповідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч.2 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно ст.156 ЖК України Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним шле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди її власника не потрібно.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що непроживання неповнолітньої разом з батьком є вимушеним, позивачем за первісним позовом не доведено у судовому засіданні, що його неповнолітня донька ОСОБА_3 не проживає у належній йому квартирі, згідно положень ст. 405 ЦК України, без поважних причини понад один рік.

Крім того, суд вважає, що правовідносини між сторонами вирішуються відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, (оскільки позивач за первісним, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, є власником спірного житла), а ніяким чином не ст. 163 ЖК України, на на підстави якої позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки ст. 163 ЖК України регулюються житлові відносини щодо прав на користування житловим приміщенням між наймачем та членами його сімї.

Тобто, заявлений первісний позов суд вважає безпідставним, а зустрічний позов доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 156 ЖК України, 405 ЦК України, ст.ст. 160, 176 СК України, -

В И Р І Ш И В:

Зустрічний позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5.

У задоволенні первісного позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.І. Боровікова