Провадження № 22-ц/783/3594/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

відповідача ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Снопківське» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 18 березня 2015 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Снопківське» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

встановила:

У вересні 2014 року Львівське комунальне підприємство (далі ЛКП) «Снопківське» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, позиваючись на те, що відповідачі є власниками, проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, який обслуговується ЛКП«Снопківське», При цьому вказане комунальне підприємство надає мешканцям цього будинку житлово-комунальні послуги. Однак відповідачі протягом тривалого часу ці послуги не оплачують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на вересень 2014 року склала 8986,90 грн., з яких 1249 грн.76 коп. - заборгованість з водопостачання і водовідведення, та 7737 грн.14 коп. - борг за утримання будинку і прибудинкової території (квартплата), які і просять стягнути з боржників.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року у задоволенні цього позову ЛКП«Снопківське» відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив позивач ЛКП «Снопківське», В апеляційній скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що ним фактично надавалися житлово-комунальні послуги, згідно рішення Львівської міської ради №561 від 31.05.2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинку і прибудинкової території для населення у м.Львові індивідуально по кожному будинку», що свідчить про те, що позивач належно виконує свої обов'язки перед відповідачами, тобто незалежно від наявності договору між сторонами. Крім того, зазначає, що договір про надання житлово-комунальних послуг щодо утримання квартири АДРЕСА_1 скеровувався відповідачам, однак останні неукладений з відмовою останніх від його укладення. Просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю (а.с.127-129).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_4 є співвласниками АДРЕСА_1.

Копією ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 23.06.2014 року підтверджується, що ЛКП «Снопківське» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги, який було скасовано (а.с.12).

Відповідно до довідки про стан заборгованості, заборгованість відповідачів внаслідок несплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території станом на вересень 2014 року склала 7737,14 грн. а з постачання та відведення холодної води - 1249,76 грн.. (а.с.9,10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності як існування між сторонами договірних правовідносин на надання та споживання житлово-комунальних послуг так і щодо фактичного надання таких послуг позивачем, а також пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом свого порушеного права на відшкодування заборгованості.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, підготовлених виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язок виконавця - надання послуг вчасно, відповідної якості та згідно з умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг.

Визначення виконавцями житлово-комунальних послуг віднесено до повноважень місцевого самоврядування та визначається ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", наказом Держжитлокомунгоспу України від 25.01.2005 року №60 "Про затвердження порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді" та п.1 ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з п.п. ч.2 ст.22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг зобов'язаний своєчасно проводити підготовку житлового будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Однак як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ЛКП «Снопківське» визначено органом місцевого самоврядування виконавцем житлово-комунальних послуг мешканцям будинку АДРЕСА_1.

Не доведено позивачем і самого факту підготовлення ЛКП «Снопківське» та укладання договору з відповідачами про надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору, а також фактичного надання послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинків, споруд, передбачених пунктом 4 частини першої статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За тих обставин, з огляду на те, що відповідачі категорично заперечують надання їм позивачем будь-яких послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території, ЛКП «Снопківське», на неодноразову пропозицію як суду першої так і апеляційної інстанцій, не надало суду жодних актів виконаних робіт з надання таких послуг в період, за який відповідачам було нараховано борг, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту надання позивачем таких послуг відповідачам.

Наявні в матеріалах справи: договір про надання послуг з вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів, укладений між ЛКП «Снопківське» та ТзОВ «Спецавтотранс-Львів» 01.09.2013 р.; договір №15 на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньо будинкових інженерних мережах, укладений між ЛКП «Снопківське» та Львівським комунальним Ремонтно-аварійним підприємством 01.01.2012 р.; дозвіл ЛКП «Снопківське» від Територіального управління Держгірпромнагляду у Львівській області на ремонт та чищення димарів та повітропроводів вд 23.09.2013 року та Угода №46 від 3.01.2014 р. між ЛКП «Снопківське» та обласним комунальним підприємством профілактичної дезінфекції (а.с.103-107) самі по собі не свідчать про те, що такі роботи з обслуговування будинку АДРЕСА_1 проводились.

За таких обставин, у суду не було достатніх підстав для висновку про те, що між сторонами існували договірні правовідносини щодо надання послуг з обслуговування будинку і прибудинкової території, в тому числі, які б випливали з фактичного надання таких послуг, а отже і про обґрунтованість нарахування відповідачам оплати за такі послуги, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача щодо стягнення боргу з оплати цих послуг на суму 7737 грн.14 коп..

Що стосується послуг з постачання холодної води та водовідведення, то відповідачами фактично визнано, що такі послуги позивачем надавались, за що вони з травня 2010 року здійснювали систематичну оплату, за винятком неповно оплаченої нарахованої суми в січні 2012 року та неоплаченої суми за січень 2014 року, що становить 59 грн.68 коп., у стягненні яких суд безпідставно відмовив, що підтверджується копіями квитанцій про оплату цих послуг(а.с.31-40).

В той же час, суд обґрунтовано відмовив у стягненні тих нарахувань за надані послуги з постачання холодної води та водовідведення, які були здійснені до серпня 2011 року в розмірі 1190 грн.98 коп., вірно застосувавши положення ст.ст.165, 257, 267 ЦК України щодо позовної давності, у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду щодо стягнення вказаної суми боргу, щодо застосування якого відповідачі подали відповідну заяву (а.с.29).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог на суму 59 грн.68 коп., які підлягають стягненню з відповідачів солідарно.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Снопківське» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 рокув частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» 59 грн.68 коп. заборгованості за надані послугиз водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2014 року.

В решті цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. А апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.