АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5505/15 Справа № 201/368/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року

09 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення суми банківського вкладу та процентів, відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.75-91).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2015 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення суми банківського вкладу та процентів, відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язання(а.с.70-73).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.75-91).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії договору №SAMDN2539 (Вклад "Стандарт 12 міс."), що міститься в матеріалах справи (а.с.17), 03.07.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" у відділенні, що розташоване у м. Сімферополь, було укладено зазначений договір, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалася передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 45 000 євро зі сплатою 7,5% строком до 03.07.2014 року.

Згідно копії платіжного доручення № від 03.07.2013 року ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_1 було внесено 45 000 євро (а.с.9).

Пунктом 6 зазначеного договору встановлено, що у разі закінчення строку дії вкладу клієнт не заявив банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично подовжується ще на один строк. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки до банку.

Пунктом 9 Договору №SAMDN2539 (Вклад "Стандарт 12 міс.") передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору. Сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обов'язок банку видати кошти за вкладом.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Вищезазначене свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження звернення до банку з заявою про повернення банківського вкладу, а також доказів, які підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу. Посилання позивача на довідку №40811785 від 05.05.2014 року, як на підтвердження розміру вкладу є безпідставним, оскільки не приймається судом як належний та допустимий доказ.

Згідно довідки №40811785 від 05.05.2014 року, яка роздрукована з мережі Інтернет (без печатки та підпису уповноваженої особи) станом на 05.05.2014 року ОСОБА_2 має в ПАТ КБ "Приватбанк" декілька рахунків, на яких містяться грошові кошти у валюті Євро, доларах та гривні (а.с.10).

У той же час, зазначена довідка не містить інформації про наявність укладених між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Приватбанк" договорів банківського вкладу №SAMDN2539 від 03.07.2013 року, а також відкритих згідно умов договору рахунку.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 509,626,627,651,1058,1059,1075 ЦК України, з урахуванням того, що позивач не здійснив дій, необхідних за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог,.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З наданих позивачем копії договору №SAMDN2539 від 03.07.2013 року та квитанцій, вбачається, що на відкриті банком позивачу за умовами спірного договору рахунок дійсно перераховувалися певні грошові суми, проте, зазначені обставини можуть свідчити тільки про існування договірних відносин між позивачкою та відповідачем (а.с.9,17).

Доказів, що підтверджують наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунку позивачки, відкритого на підставі договору, сторонами ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Позивачем не доведено факт відмови відповідача від виконання ним своїх зобов'язань за укладеним договором банківського вкладу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: