Справа № 488/3950/14-ц
Провадження № 2/488/137/15 р.
23 січня 2015 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді ОСОБА_1,
при секретарі судового засідання Копійка Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, Управління державної міграційної служби в Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
30 липня 2014 року ПАТ «Банк, Фінанси та Кредит» звернулося до суду із позовом, в якому просило в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит » в особі філії Південне РУ ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по кредитному договору №207-кіз-2007 від 12.07.2007 року на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.11.2010 р. по справі № 2-1337/2010 в розмірі 384 250,49 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі - покупцеві предмету іпотеки, а саме житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями, загальною площею 80,50 кв.м., житловою площею 61,10 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,07 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, які знаходяться в м. Миколаєві, вул. Красносільська, 5, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу майна.
Надати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Південне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в тому числі, але не обмежуючись: право підпису договору купівлі - продажу; право отримати в органах Державного реєстру прав на нерухоме майно, у нотаріуса ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 0,07 га, наданої для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями, , житловою площею 61,10 кв.м., загальною площею 80,50 кв.м. які знаходяться в м. Миколаєві, вул. Красносільська, 5; право на отримання довідки про склад сімї та зареєстрованих у житловому будинку по вул. Красносільській, 5 у м. Миколаєві осіб; подавати від імені ОСОБА_2 в органи Державної реєстрації прав, нотаріусу документи, необхідні для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, згідно правовстановлюючих документів та отримувати останні, а також подавати відповідні заяви, документи та отримувати інші документи від імені ОСОБА_2 які повязанні з оформленням (реєстрацією) права власності; право здійснювати будь-які платежі, що стосуються предмету іпотеки, який підлягає зверненню стягненню за цим рішенням; виселити ОСОБА_2 з житлового будинку по вул. Красносільській, 5 у м. Миколаєві та визнати такими, що втратили право користування вказаним жилим будинком усіх зареєстрованих мешканців; надати всіх інших повноважень необхідних для продажу предмету іпотеки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказував, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.11.2010 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 384250 грн.
У звязку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору та вказаного рішення, позивач вважає за потрібне скористатися своїм правом, передбаченим ст.572 ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про заставу», ч.6. ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» та звернути стягнення на предмет іпотеки.
В судове засідання представник позивача не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно.
Представники третіх осіб у судове засідання не з»явилися, про час та дату судового розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Крім того, 12 липня 2007 року між Банком та відповідачем був укладений договір іпотеки згідно якого в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,07 га, наданої для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, та житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями по вул. Красносільська, 5 в м. Миколаєві.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
За ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідач належним чином не виконала взяті на себе за вказаним кредитним договором зобов'язання, внаслідок чого рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2010 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 207-kis-2007 від 12.07.2007 року станом на 13.05.2009 року в сумі 384250,49 грн. і судові витрати у розмірах 1700 грн. та 120 грн.
Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 589 Цивільного кодексу України визначено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Цивільним Кодексом України.
За ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до п. 37 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року невиконання позивачем припису ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодавця у будь-який час звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя.
Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.
Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житлове приміщення.
Разом з цим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
Частиною 1 даного Закону визначено, що протягом його дії:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4).
Як встановлено судом, боржнику ОСОБА_2 був даний кредит в іноземній валюті та на його забезпечення відповідачем було передано в іпотеку земельну ділянку та розташований на ній будинок, який є єдиним місцем проживання відповідачів.
Крім того, посилання представника позивача на наявність у власності відповідача іншого майна є безпідставним і необґрунтованим, та не може бути підставою для задоволення позову.
Отже, оскільки кредит надано кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, предмет іпотеки використовується відповідачами як місце постійного проживання, то відповідно до ч.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, не може бути звернуте стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,07 га, наданої для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, та житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями по вул. Красносільська, 5 в м. Миколаєві.
При цьому, враховуючи те, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, є чинними на момент постановлення рішення, суд вважає, що вимога позивача щодо виселення та здійснення певних дій є похідними вимогами, які випливають з примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, що вважається предметом іпотеки, а відтак також не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 208-209; 212-215; 218 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, - Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, Управління державної міграційної служби в Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. В. Безпрозванний