Справа № 199/2654/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування, на частину домоволодіння, яка за забудовником, зміну розміру часток в праві власності на домоволодіння, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування, зазначивши, що вона є спадкоємицею першої черги всього спадкового майна після смерті її батька ОСОБА_4, який помер 09 лютого 1994 року. Після смерті батька відкрилась спадщина на1/2 та 1/14 часток домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 131.Зазначене домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності її дідусю, ОСОБА_5, що помер 15 березня 1931 року та її бабусі, ОСОБА_6, яка померла 04 січня 1956 року. Після смерті дідуся, ОСОБА_5, відкрилась спадщина на його1/2 частку зазначеного домоволодіння, яка була успадкована 19 травня 1932 року в рівних частинах (по 1/14 часток домоволодіння) його дружиною, ОСОБА_6, та його шістьма дітьми, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Таким чином, її батько, ОСОБА_4, 19 травня 1932 року успадкував 1/14 частку домоволодіння після смерті свого батька, ОСОБА_5.

ОСОБА_6, та її пять дітей, а саме відчужили свої частки домоволодіння, по 1/14 частки кожного, що складає разом 6/14 частини домоволодіння ОСОБА_12, після смерті якої успадкувала вказану частину домоволодіння відповідач по справі. За останньою зареєстровано 6/28 частин домоволодінняна підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.1983 року та 6/28 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.02.1990 року. Тобто за відповідачем зареєстровано 12/28 або 6/14 частки домоволодіння.1/14 частки домоволодіння, що успадкував та нікому не відчужував батько позивача ОСОБА_4. Іншу? частку домоволодіння, яка належала бабусі, ОСОБА_6, успадкував ОСОБА_4, відповідно до заповіту, який був складений ОСОБА_6 19 червня 1952 року та засвідчений нотаріусом четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори.

Після смерті батька, ОСОБА_4, позивач, як спадкоємиця по закону прийняла своєчасно спадщину та успадкувала? частку домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцкого, 131 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 квітня 2013 року. Звернувшись до вказаного нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на 1/14 частку домоволодіння, її було проінформовано, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки, у неї відсутній документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності за померлимна 1/14 частку домоволодіння.Позивач зазначає, що її батько, а потім і вона постійно проживали в домоволодінні, виконували ремонтні та обслуговуючі роботи для підтримання будинку в належному стані. ЇЇ батько перекривав дах будинку, слідкував за належним станом всіх комунікацій будинку, здійснював їх ремонт, а за необхідності заміну. На сьогоднішній день всі дії стосовно ремонту будинку, прибирання території домоволодіння, утримання в належному стані електричних мереж, газових, комунальних комунікацій здійснюються нею та членами її сімї. Вона, як спадкоємиця вже прийняла частину спадщини, та отримала свідоцтво про право на спадщину на іншу частину майна, а тому вважає, що прийняла спадщину в повному обсязі, в тому числі спірну 1/14 частку домоволодіння.У звязку з вищевикладеним просила суд визнати за нею право власності на 1/14 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, буд. 131, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4.

В свою чергу відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом до позивача про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування, на частину домоволодіння, яка за забудовником, зміну розміру часток в праві власності на домоволодіння, стягнення моральної шкоди, зазначивши, що 01.04.1947 року її мати ОСОБА_12 купила у батька нинішньої власниці будинку, ОСОБА_4, та інших родичів, напівзруйновану половину будинку (тільки стіни) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Белостоцька №103 (зараз Білостоцького, 131). Технічний паспорт її матері ОСОБА_12 зробили тільки на 6/14 частин домоволодіння, оскільки право власності на 1/14 частину домоволодіння оскаржувалось у суді. 15.10.1984 року МБТІ було складено акт щодо долей володінні по вул. Білостоцького, 131, за яким 55/100 частин домоволодіння - це їх частина, а 45/100 частин ОСОБА_4. Вже на 1984 рік долі змінилися в зв'язку з вимушеними прибудовами 70-х років - коли проводили газ. Площа долі будівлі збільшилась, як у батьків, так і у ОСОБА_4

ЇЇ частина будівлі складає 70,9 кв.м., а відповідачки - 54.3 кв.м, що складає відповідно: 56,6% домоволодіння у мене і 43,4% - у відповідачки, а з господарськими будівлями відповідні долі 55/100 частин та 45/100 частин були встановлені МБТІ ще в 1984 році. Тоді тільки зауважили, що останні прибудови мають бути затверджені рішенням виконкому. При цьому, останні півроку вона фактично не могла користуватися своєю власністю, як господарськими будівлями: теплицею тощо, так і 9/10 частин прибудинкової території і доступ тільки до проходу на вулицю, при тому, що акт МБТІ від 1984 року фактично закріпляє за нею ці 55/100 частин домоволодіння, а всі прибудови були узаконені рішенням АНД виконкому району від 1994року.

Зазначає, що саме вона вступила в управління та володіння всією ? частиною спадкового майна, в тому числі 1/14 частин домоволодіння, а також 1/14 частину майна прийняла саме вона, оскільки володіє та користується нею до теперішнього часу. Таким чином вона є власницею 1/14 частин домоволодіння по вул. Білостоцького, 131, яка входе в ? частину домоволодіння, яке купила та в подальшому відбудувала її мати. Також позивач посилається, що неправомірними діями ОСОБА_1, постійними судовими процесами, образами, а внаслідок цього погіршенням здоровя, останньою їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у 60900,00 грн. Одночасно просила суд визнати за нею право власності на 1/14 частину спірного домоволодіння у порядку спадкування після її батьків: ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а також визнати за нею право власності на 1/20 частину домоволодіння, переглянувши долі у домоволодінні відповідно акту МБТІ від 1984 року та рішення виконкому від 1994 року, встановивши їх наступним чином: 55/100 частин визнати за нею та 45/100 частин за відповідачем. Також нею були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3200,00 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник свої позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові, проти зустрічних позовних вимог заперечували в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечували, свій зустрічний позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у ньому.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення всіх учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право забудови домоволодіння № 131 ( колишній номер 103), яке розташоване по вул. Білостоцького в м. Дніпропетровську належало на праві спільної сумісної власності дідусю ОСОБА_1, ОСОБА_5, що помер 15 березня 1931 року та її бабусі, ОСОБА_6, яка померла 04 січня 1956 року, на підставі договору забудови від 21.01.1928 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 19.05.1932 року ? частина на право забудови вказаного домоволодіння, що належала спадкодавцю ОСОБА_5, в порядку спадкування стала належати дружині померлого ОСОБА_6 та його дітям: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 01.04.1947 року ОСОБА_12, мати відповідача, яка померла 12 квітня 1981 року, уклала з ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 Павліною договір купівлв-продажу 6/14 частини права забудови будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцька №131, який був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_4, померлого 09 лютого 1994 року, якому належала ? частина домоволодіння № 131 по вул. Білостоцького в м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 13.12.1956 року. 6/28 частин домоволодіння зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.1983 року, а також 6/28 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.02.1990 року. Відомості щодо реєстрації права власності на 1/14 частину домоволодіння відсутні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Однак, в даному випадку, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання за нею право власності на 1/14 частку спірного домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 01.04.1947 року, останній відчужив свою 1/14 частку в праві забудови на спірне домоволодіння ОСОБА_12, таким чином на момент відкриття спадщини спадкодавцеві не належало право власності на 1/14 частину спірного домоволодіння.

Одночасно у своїй позовній заяві відповідач посилається на те, станом на 1984 рік частина її матері у домоволодінні змінилися в зв'язку з вимушеними прибудовами 70-х років. Згодом відповідачем було здійснено прибудови, а саме: жила кімната 24 площею 9,8 кв.м., ванну 2-1, кухню 2-2, веранду 2-7 по вул. Білостоцького, 131, що вона вважає підставою для збільшення її частки. Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. А отже, суд, керуючись вищевказаною нормою Закону, вважає, що зустрічні позовні вимоги щодо визнати за нею право власності на 1/20 частину домоволодіння та зміну ідеальних долей у домоволодінні задоволенню не підлягають в повному обсязі. Також є безпідставними вимоги відповідача за зустрічним позовом щодо визнання права власності на 1/14 частину домоволодіння в порядку спадкування, оскільки вказана частина домоволодіння спадкодавцям ОСОБА_12З та ОСОБА_13 ніколи не належала. Договір купівлі-продажу від 01.04.1947 року відповідачем в частині частки придбаного майна спадкодавцем ОСОБА_12 в судовому порядку не оспорювався.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язаня з розміром цього відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Однак належними та допустимими доказами спричинення відповідачу моральної шкоди, а також понесення витрат на правову допомогу, останньою суду не доведено, а тому дані вимоги також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок сторін.

Керуючись ст.ст. 328, 257, 1218 ЦК України, ст. ст. 10,60, 130, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування, на частину домоволодіння, яка за забудовником, зміну розміру часток в праві власності на домоволодіння, стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок сторін.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Руденко