Справа № 521/4891/15-ц
Провадження № 2/521/3152/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 серпня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
при секретарі Варналій К.О.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди.
Позовні вимоги позивач обґрунтував наступним.
09 листопада 2013 року у м. Одесі по вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.
Відповідно до постанови суду від 20.12.2013 року, винним у скоєнні ДТП було визнано ОСОБА_2.
Проте, станом на подання позовної заяви, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 так і не було здійснено виплат.
Позивач зазначає, що внаслідок ушкодження його майна, ним було перенесено душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по організації оцінки збитків, організації відшкодування шкоди та витрати зусиль для відновлення технічного стану автомобілю, зважаючи, що установа, де працює Позивач знаходиться на далекій відстані від дому, та він разом з сімєю, маючи автомобіль, фактично не має змоги тривалий час його використовувати за призначенням, що змушує витрачати додатковий час та грошові кошти на дорогу, користуючись послугами таксі, а тому просить відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн..
Представник позивача надав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача.
Відповідач-1: ПАТ «УТСК» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином.
Так, отримавши 24.04.2015 року копію позову, додатки до нього та ухвалу про відкриття провадження по справі з зазначенням про слухання справи - 15.05.2015року,(а.с.36), відповідач - ПАТ «УТСК», у судове засідання в призначений час - 15.05.2015 року не прибув, заяви про відкладення слухання справи, до суду не надав.
Натомість подав апеляційну скаргу про скасування ухвали про відкриття провадження по справі (а.с.45), яка судом апеляційної інстанції була відхилена (а.с.64-65).
У зв'язку з неявкою відповідача - ПАТ «УТСК» у судове засідання 15.05.2015 року, розгляд справи судом було відкладено на 11.06.2015 року та відповідачу - ПАТ «УТСК» було направлено дві повістки про явку до суду на зазначений день.
Отримавши першу повістку 25.05.2015 року про явку до суду на 11.06.2015 року, про що свідчить повідомлення (а.с.77) та другу повістку - 04.06.2015р., про що свідчить повідомлення (а.с.70) відповідач - ПАТ «УТСК», у судове засідання в призначений час - 11.06.2015 року в 12.15 год не прибув та своєчасно заяви про відкладення слухання справи, до суду не надав.
Натомість, у день слухання справи, електронною поштою 11.06.2015 року в 11.35 год. було надіслано на адресу суду текст слідуючого змісту: терміново судді Мирончук переслати сканокопії документів до початку розгляду справи № 521/4891/15-ц та тією ж електронною поштою надано ксерокопію ухвали господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі за позовом ПАТ УСК "Княжа Вієнна..." до відповідача та ксерокопію довіреності відповідача гр.ОСОБА_4, але де та особа мешкає, у ксерокопії довіреності цього не зазначено та не було вказано про відкладення розгляду справи.(а.с.79-82).
У зв'язку з неявкою відповідача - ПАТ «УТСК» у судове засідання 11.06.2015 року, розгляд справи, в черговий раз, судом було відкладено на 28.07.2015 року та відповідачу - ПАТ «УТСК» було знову направлено повістку про явку до суду на зазначений день.
Проте, відповідач - ПАТ «УТСК» поштою направив до суду клопотання про перенесення розгляду справи, у якому вказав суду витребувати у позивача документи та надав суду вказівку про надіслання судом тих витребуваних документів на його адресу. (а.с.71).
У зв'язку з неявкою відповідача ПАТ «УТСК» у судове засідання 28.07.2015 року, розгляд справи судом було відкладено на 06.08.2015 року та Відповідачу - ПАТ «УТСК» було направлено повістку про явку до суду на зазначений день.
Отримавши повістку 31.07.2015 року про явку до суду на 06.08.2015 року, про що свідчить повідомлення (а.с.91), відповідач - ПАТ «УТСК», у судове засідання в призначений час - 06.08.2015 року не прибув та своєчасно заяви про відкладення слухання справи, до суду не надав.
Виходячи з викладеного, судом було прийнято всі міри для виклику відповідача - ПАТ «УТСК» у судове засідання та надання йому можливості надати до суду по справі заперечення, але вказаний відповідач своїм правом надання заперечень не скористався та до суду не прибув, незважаючи на багаторазове відкладення судом розгляду справи та своєчасне неодноразове повідомлення вказаного відповідача про розгляд справи, судом.
Зазначені дії відповідача - ПАТ «УТСК», можуть свідчити лише про навмисне затягування розгляду справи.
Відповідач-2 ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи також неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до наступного.
Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, позивач ОСОБА_1 є власником автомобілю НОМЕР_1. (а.с.9).
Судом встановлено, що 09 листопада 2013 року у м. Одесі по вул. 25-ї Чапаєвської дивізії, трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2.
В результаті ДТП, автомобіль, який належить ОСОБА_1 був пошкоджений.
20 грудня 2013 року постановою Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України (а.с. 12).
Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою.
Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2. у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.
Відповідно до ст. ст. 979, 981, 982, 983 ЦК України, за договором страхування, одна сторона (страховик) зобов'язується, у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Договір страхування може укладатися, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса). Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату, у разі настання страхового випадку, розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Згідно п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 року, особи, які користуються наземними транспортним засобами зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю, або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.
Оскільки, відповідно до ст.3 ЗУ №1961-ІУ, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється, як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону №1961-ІУ, обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладений відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.
У разі відсутності такої згоди, завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком в межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Однак, виходячи з наведених норм права, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження, або спростування заявленого до нього позову, зокрема, ним не зазначено чи проводилося ним дослідження пошкодженого автомобіля та не надано висновку щодо дослідження пошкодженого автомобіля, не надано прийнятого ним рішення щодо виплат чи відмови в проведенні виплати позивачу.
Отже, відповідачем - ПАТ «УТСК», заперечення по справі не надано та не підтверджено їх доказами, що протирічить вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до якої, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, судом досліджуються ті докази, які надані позивачем, тим більше, що позивачем до суду надано докази, які спростовують заявлене відповідачем, у його відповіді позивачу.(а.с.25)..
Позивач ОСОБА_1 звернувся 07.04.2014 року з заявою до відповідача - страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», згідно полюсу обовязкового страхування цивільної відповідальності № АС/2300308, про виплату йому страхового відшкодування. (11).
Зазначену заяву позивача, відповідач - страхова компанія ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», отримала 11.04.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення (а.с.92), з зазначенням поштовим відділенням дати вручення та і, вказану дату вручення підтвердив і сам відповідач у своєму листі позивачу (а.с.25).
Проте, у тому ж листі відповідача - страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивачу, відповідач вказує, що заяву позивача він отримав 23.05.14р. вх. №1573, але в цьому ж листі він зазначає, що останній документ позивача він отримав 11.04.2014р. і строки для проведення виплати страхового відшкодування ним не порушено, суму страхового відшкодування ним розраховано у розмірі 9778,58 грн. (а.с.15).
Однак, на час розгляду справи, відповідач не надав доказів сплати страхового відшкодування позивачу ні в сумі, яку він сам визначив, ні в сумі, зазначеній позивачем, заперечень на позовну заяву до суду також не надав, натомість всіляко намагався затягнути розгляд справи, про що було зазначено судом вище.
Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому
Згідно ст. 36 цього Закону, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Зазначеного рішення відповідачем до суду не надано. Суд вважає, що страховик не має підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування і затягує виплату страхового відшкодування.
Відповідно д ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В статті 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка, на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо,) володіє цим транспортним засобом.
Відповідачем було зазначено, що ним розраховано суму страхового відшкодування, яка дорівнює 9778,58грн., з чим позивач не погоджується, та посилається на висновок наданий ТОВ МП «Універсал ЛТД».
Доказів на підтвердження своїх розрахунків, відповіідач - ПАТ «УТСК», до суду не надав.
Встановлена Полісом франшиза становить 500 грн.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пункт 3 ч.2 ст. 23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг.
Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, у сумі 3000 грн. та якими доказами це підтверджується.
Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд позовні вимоги в цій частині визнає безпідставними необґрунтованими та недоведеними.
Оскільки, позивач не надав жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн., задоволенню не підлягають.
Шодо стягнення суми судового збору, суд зазначає про таке.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Тобто, позивачу необхідно було сплатити у цьому випадку 439,95 грн.
В наявності, у позивача переплата судового збору за подання позову майнового характеру у сумі 30 грн.
Позовні вимоги позивача задоволено щодо стягнення матеріальної шкоди, а тому судовий збір підлягає стягненню з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» у розмірі 258,70 гривень на користь позивача та 181,25 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача, що в загальній сумі складає 439,95 гривень.
Надміру сплачений судовий збір за подання позову майнового характеру у розмірі 30 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.
Крім того, позивачем також було заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, але судовий збір за зазначеною вимогою сплачено не було.
Оскільки, судом відмовляється в задоволенні зазначеної вимоги, то підлягає стягненню не сплачений судовий збір за вимогою про відшкодування моральної шкоди, з позивача, на користь держави у розмірі 243,60 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 23, 979, 981 - 983, 1166, 1167, 1187,1194 ЦК України, ст. ст. 60, 79, 88, 209, 212, 214-215, 224-225 ЦПК Україна, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, суму сплаченого судового збору, у розмірі 181,25 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_4, надміру сплачений 27.03.2015 року, судовий збір у розмірі 30 гривень, за подання позову майнового характеру, з державного бюджету.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.В. Мирончук