Справа № 456/1721/14 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/1946/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.,

при секретарі: Бадівській О.О.,

за участю: представника апелянта(відповідача) ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника позивача - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 12818,66 грн..

В обґрунтування поданого позову покликався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31.11.2007р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно Умов та Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому у договорі, а відповідач порушив взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Приватбанку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» 12818 грн. 66 коп. боргу за кредитним договором.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що судом не було поновлено строку позовної давності для Позивача, та не застосовано п.4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої є підстави для відмови у позові. Також судом не досліджено факту, що між сторонами укладено письмового договору з приводу збільшення тривалості позовної давності. Крім того, судом не належним чином досліджено факт передачі в користування кредитної карточки та секретного ПІН-коду, зняття готівки з карточки. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позовних вимогах Банку відмовити в повному обсязі.

В судове засідання апелянт не з'явився, проте з'явився його представник, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу(далі-ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта(відповідача) на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції, керуючись ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_2 зазначених вимог закону та договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, а відтак така підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Проте, погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що на підставі заяви позичальника ОСОБА_2 від 31.11.2007р., останній отримав кредит у розмірі 6950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % у місяць(30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом Термін дії картки до 09/09(а.с.5).

Із позовною заявою про стягнення заборгованості позивач звернувся в суд 24.042014р.(а.с.3)

Як вбачається із письмових заперечень та письмової заяви від 28.05.2014р.(а.с.36,42) відповідач вказував на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та просив застосувати наслідки спливу такого.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції, погоджуючись із доводами позивача щодо не пропущення строку позовної давності, не звернув увагу на те, що останнім не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг в редакції, що передбачає дію договору на строк 12 місяців, а у випадку неповідомлення про припинення дія договору продовжується на той самий строк, а матеріали справи про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за вищевказаним кредитним договором містять Умови та правила надання банківських послуг, у яких відсутній підпис відповідача про ознайомлення з такими, а відтак вказані Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність не спливла, оскільки умовами надання споживчого кредиту в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, було передбачено автоматичне продовження строку позовної давності, є помилковим.

Вищенаведена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції залишено поза увагою й те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що боржник з 07 липня 2009 року не сплачував чергові платежі, а дія картки повинна була закінчитись у вересні 2009р..

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6- 14 цс 14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в законні силі перебувати не може, воно підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким у позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору - відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішення Апеляційного суду.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

С.А. Шашкіна

Копія вірна.

Судове рішення набрало законної сили: 02.07.2015р.

Суддя Апеляційного суду

Львівської області О.М.Ванівський

Дата оформлення копії:06.07.2015р

Помічник судді: О.З. Березюк