Справа № 431/110/15-ц
Провадження № 22ц/782/275/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі :

Головуючого судді Лісіциної А.І.

Суддів: Коротенко Є.В. Романченко В.О.

При секретарі : Козубській А.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення порядку та способу спілкування з дитиною,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з відповідачкою вони перебували у шлюбі,від якого мають спільну малолітню дитину- доньку Вікторію ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що відповідачкою йому створюються перешкоди у спілкуванні з малолітньою дитиною, позивач просив суд зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з донькою, визначивши спосіб його участі у вихованні дитини з 16 год.30 хв кожного четверга до8 години ранку кожного понеділка.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково, зобов'язано відповідачку не перешкоджати позивачу по справі у спілкуванні з донькою Вікторією та визначено порядок спілкування шляхом систематичних побачень позивача батька з донькою кожної суботи з 09 години ранку до 19.00 години за адресою проживання позивача ОСОБА_2 кв.Молодіжний 22 «а» с.Чмирівка Старобільського району Луганської області.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідачка звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове , яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має законне право на безперешкодне спілкуватися зі своєю малолітньою дитиною та приймати участь у її вихованні, що буде відповідати інтересам дитини. Здійснення цих прав, має бути забезпечено у встановленому законом способі та порядку, передбачених зокрема ст. 159 СК України, оскільки відповідачем створюються такі перешкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону.

Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі,від якого мають малолітню дитину доньку Вікторію 9 травня 2012року народження. Після розлучення сторони мешкають окремо і донька проживає разом з мамою- відповідачкою по справі.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був позбавлений можливості приймати участь у вихованні, та спілкуватися зі своєю дитиною, оскільки відповідачка перешкоджала йому бачитись з донькою, між сторонами з цього приводу виникали сварки. За цих обставин позивач звертався до органу опіки та піклування, який висновком від 07.04.2015 року визначив, що позивач має право спілкуватись зі своєю малолітньою донькою кожної суботи з 09 години до 13 години за місцем проживання позивача.( а.с.38-39). Але і це рішення відповідачкою ігнорувалося, що вона не заперечувала пояснюючи тим, що донька забула батька і тому спілкуватися з ним необхідно лише у її присутності.

Відповідно до положень ч. 1 ч.2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні відповідачка підтвердила той факт,що з травня 2015 року позивач спілкується з донькою у дитячому садку, вона до нього звикла,тому колегія суддів вважає, що спілкування батька з дитиною кожної суботи з 09.години ранку до 19.00 є доцільним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані ті обставини, що дитині треба час,щоб звикнути до батька, колегія суддів не бере до уваги, оскільки сама відповідачка у судовому засіданні підтвердила,що позивач з травня 2015 року у дитячому садку спілкується з донькою, знає, що позивач це її батько.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції безпідставно не погодився з висновком органу опіки та піклування щодо встановлення часу спілкування з дитиною також не заслуговують на увагу, оскільки орган опіки та піклування в основу свого висновку поклав наявність місця постійного проживання дитини , і не взяв до уваги ті обставини, що місце проживання позивача знаходиться в іншому населенному пункті і 4 часа, визначені органом опіки та піклування ,враховуючи час для переїзду, це замало часу для спілкування, ігор, відпочинку дитини у домі батька.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

Доказів, які б спростували висновки суду, апелянтом не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :