Справа № 464/385/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/2522/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю представника позивача Кушнерик О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ10013/0289 філії-Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі ТВБВ 10013/0289 філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк" 81 657 гривень 63 коп. заборгованості за кредитним договором № 2874 від 26.02.2008р. та 816 гривень 57 коп. понесених судових витрат.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що оскільки договором кредиту визначено обов»язок позичальника здійснювати погашення кредиту частинами то банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов»язань за договором у випадку затримання сплати частини Кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 місяці, а відтак позичальник саме з 01.06.2011 року затримав сплату кредиту та процентів та з цього моменту банк мав право вимоги. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які вимоги кредитора до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку погашення чергового платежу, порука припинилася у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України. Така позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, яка є обов»язковою до застоування у відповідності до ст.360-7 ЦПК України. Порушення процесуального права полягали в тому, що відповідач -2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а відтак заочний розгляд справи був проведений з порушенням вимог закону. Просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути заборгованість в сумі 81657,63грн. і судові витрати з ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача Кушнерик О.С., вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між позивачем ПАТ "Державний ощадний банк" та відповідачем ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 2824.

За умовами вказаного договору ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 178455,00 гривень під 14% річних на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 лютого 2013 року (а.с. 7-11).

26 лютого 2008 року між банком та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно з яким остання, як поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати за виконання позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання (а.с. 12-13).

Для забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №2824 від 26.02.2008 року відповідачем ОСОБА_5 в заставу надано автобус марки Богдан А-09202, тип-автобус-D, 2008 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_1. Застава оформлена договором застави механічного транспортного засобу (а.с. 14-18).

У п.п. 3.3.3 кредитного договору встановлено обов'язок відповідача ОСОБА_5 повернути кредит в сумі 178455,00 гривень.

Пункотом 3.3.4 договору передбачено, що позичальник повинен погашати кредит рівними частинами в сумі 2975.00 грн. та сплату нарахованих процентів по останній робочий день місяця починаючи з наступного міцсяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту повинен бути здійснений не пізніше 26 лютого 2013 року.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, відповідач ОСОБА_5 зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

Як встановлено судом, станом на 09.07.2013 року загальна сума заборгованості по кредитному зобов'язанню ОСОБА_5 перед ПАТ "Державний ощадний банк України" за кредитним договором № 2824 від 26.02.2008р. становить 81657,63 гривень, з яких 64225,83 грн. - заборгованість по кредиту, 3691,44 грн. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, 13235,16 грн. - пеня по кредиту, 505,20 грн. -пеня по відсотках.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення відповідачем ОСОБА_5 умов кредитного договору, що призвело до невиконання взятих на себе зобов'язань.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, або від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов»язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов»язання за кредитним договором не будуть виконані.

Враховуючи вказані вимоги закону та умови договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заборгованість підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір поруки необхідно вважати припиненим, оскільки кредитор не пред»явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з часу затримки позичальником сплати наступного платежу, а саме з 01.06.2011 року, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Як передбачено п.3.3.4 Договору кредиту останній платіж в рахунок погашення кредиту повинен був бути здійснений не пізніше 26 лютого 2013 року.

Позивач звернувся з позовом до відповідачів 17 липня 2013 року, тобто в межах шестимісячного строку з моменту настання повного виконання зобов»язань.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 4.2 Договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язань за кредитним договором №2824 від 26 лютого 2008 року не пред»явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з договору кредиту, а саме п.1.2, кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 26 лютого 2013 року, а відтак строком виконання зобов»язання є 26 лютого 2013 року, а позов поданий 13.07.2013 року тобто шестимісячний строк не пропущений.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Доводи апелянта про те, що Банк мав пред»явити вимогу до поручителя протягом шести місяців з часу затримки наступного платежу не приймаються до уваги, оскільки позивач не бажав дострокового повернення кредиту, а використав своє право на вимогу по закінченні строку кредитного договору.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом норм процесуального права, які полягали у неповідомленні належним чином відповідача-2 про розгляд справи, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та за цією адресою судом неодноразово надсилалися повістки в тому числі на судове засідання в якому було проголошено заочне рішення та такі були отримані як самою ОСОБА_3 так і її родичами, які проживають разом з нею, що підтверджуються рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.47,56,70,77).

Згідно з ч.3 ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім»ї, які проживають разом з нею.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в і д х и л и т и .

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин