Справа № 372/91/15 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/3910/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 01.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Білоконь О.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

у січні 2015 року позивач - ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором та виникненням значної заборгованості. Просив в судовому порядку в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 132/РП/39/2008-840 від 27.03.2008 року в сумі 143 676,13 доларів США та 243 249,65 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, яка знаходиться по вул. Шевченка в селі Деремезна Обухівського району Київської області, кадастровий номер :01:017:0037, цільове призначення для ведення садівництва, шляхом її продажу ПАТ «КБ «Надра» із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу нерухомого майна із будь-якою особою-покупцем за ціною, визначеною на підставі оцінки субєктом оціночної діяльності з наданням позивачеві перелічених у позові повноважень продавця предмету іпотеки.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», згідно якої предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Також суд не звернув увагу на п. 3.1.12 договору іпотеки, яким покладено обовязок на відповідача отримати державний акт на право власності на земельну ділянку, що є предметом іпотеки та зареєструвати право власності на нього.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано будь-яких доказів виникнення у відповідача ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, що знаходиться по вул. Шевченка в селі Деремезна Обухівського району Київської області, кадастровий номер :01:017:0037, цільове призначення для ведення садівництва, зокрема не доведено обставини виготовлення та видачі правовстановлюючого документа на землю (державного акту на право власності на земельну ділянку), державної реєстрації такого права власності уповноваженим державним органом, що унеможливлює задоволення вимог про звернення стягнення на такий обєкт нерухомого майна, оскільки цим можуть порушуватися права інших осіб. Також позивачем не надано жодних доказів вартості предметів іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи, в позовних вимогах не визначено вартість майна, що позбавляє суд обєктивно оцінити співмірність та обгрунтованість позовних вимог банку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, 7 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 132/РП/39/2008-840.

У відповідності до умов Кредитного договору Позичальнику надавався кредит на придбання нерухомого майна в сумі 80 876,25 доларів США, які Позичальник зобов'язувався повертати Банку частинами відповідно до графіку платежів за кредитом. Кінцевий строк погашення кредиту не пізніше 10.03.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 27 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно умов якого Іпотекодавцем було передано в іпотеку Банку в якості забезпечення виконань зобов'язань Позичальника перед Банком по Кредитному договору наступне майно: земельну ділянку площею 0,2500 гектарів, що знаходиться по вул. Шевченка в селі Деремезна Обухівського району Київської області, кадастровий номер :01:017:0037, цільове призначення для ведення садівництва.

Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору та наявність боргу в розмірі 143 676,13 доларів США та 243 249,65 грн.

03.11.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про усунення порушень умов кредитного договору, що підтверджується листом, повідомленням про вручення поштового відправлення.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «КБ «Надра» не надав суду належних доказів, які б підтверджували отримання відповідачем ОСОБА_3 державного акту на право власності на земельну ділянку, яка є предметом договору іпотеки, чи інших даних, які б підтверджували реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 5 вказаного Закону предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Отже предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності, або яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише за умови перебування даного майна у власності іпотекодавця і як наслідок можливості його відчуження іпотекодавцем.

Відчуження майна можливе лише за умови реєстрації за іпотекодавцем права власності і можливості отримання ним відповідних витягів із реєстру прав власності на нерухоме майно на підтвердження свого права власності.

За таких обставин, з огляду на відсутність у іпотекодавця ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки і як наслідок неможливості його відчуження, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для звернення стягнення на спірну земельну ділянку.

Згідно із положеннями ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст.125,126 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Отже за відсутності правовстановлюючого документа на земельну ділянку її власник позбавлений повноважень щодо розпорядження цією ділянкою, в той же час можливість відчуження майна згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» є однією з обов'язкових ознак предмету іпотеки.

Відповідно до положень ст.38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Тобто вказана норма, а також ст. 39 Закону України «Про іпотеку», яка визначає зміст судового рішення у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки, не передбачають можливості отримання будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця для продажу предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що п. 4.1 Договору Іпотеки передбачено виникнення у Іпотекодержателя права на іпотеку з моменту нотаріального посвідчення цього договору не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене, висновок суду про відмову в задоволенні позову є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом обґрунтовано встановлено наявність обставин, які є підставою для відмови в задоволенні позову, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: