У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням суду від 21 липня 1997 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її користь на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. З 1 квітня 2012 року аліменти відповідачем не сплачуються, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 10 476 грн 12 коп.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в розмірі 10 476 грн 12 коп. та пеню в розмірі 42 642 грн 41 коп.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за аліментами в розмірі 10 476 грн 12 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 42 642 грн 41 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір неустойки (пені), стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за прострочення сплати аліментів до 3 660 грн 45 коп. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, в частині стягнення заборгованості за аліментами судові рішення не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаєюься.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно виходив із того, що через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання сина утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. Також, вірно застосувавши положення ст. 196 СК України, суд стягнув пеню за прострочення сплати аліментів.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Зменшуючи розмір неустойки (пені), стягнутої з ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сума неустойки обчислюється у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення, тому складає 3 660 грн 45 коп.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 21 липня 1997 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її користь на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Згідно з наданим державним виконавцем розрахунком від 8 вересня 2014 року станом на 23 жовтня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за аліментами становить 10 476 грн 12 коп.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми.

Проте суд апеляційної інстанції, неправильно застосувавши позицію, викладену у зазначеній постанові Верховного Суду України, розрахував неустойку за кожен місяць окремо, без урахування кількості прострочених днів до сплати певної суми заборгованості, однак за чинним законодавством суд має враховувати заборгованість за кожен день прострочення, а не помісячно.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону, оскільки зроблений судом розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року скасувати, рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик