Справа № 453/1368/14 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/2869/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Щербая В.П.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

22 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з вищезазначеним позовом, в обґрунтування вимог якого посилалася на те, що вона та відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_7, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок по АДРЕСА_2. При цьому зазначила, що відповідачі відмовляються від належної їм частки у спадковому майні на її користь. Однак, будучи спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка, нотаріально оформити свої спадкові права вона не має можливості за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок під літ. «А-1» загальною площею 50,1 м2, житловою площею 17,9 м2 з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_7, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_9.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, зазначає, що вона не була залучена та не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, однак оскаржуване рішення порушує її права, оскільки її фактично позбавлено спадщини, яку їй заповів покійний брат. Стверджує, що покійний ОСОБА_7 заповів їй земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок. Звертає увагу на те, що всупереч волі покійного, яка висловлена у заповіті, позивачка ОСОБА_4 фактично спільно з спірним будинком набула право власності на належну їй земельну ділянку. Оскаржуване рішення мотивоване тим, що у позивачки немає оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Не встановивши місцезнаходження правовстановлюючих документів на спірний будинок та не з'ясувавши чи належав він спадкодавцеві на час відкриття спадщини, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги. Просить скасувати рішенняСколівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2014 рокута ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Сторони повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 184, 185, 186), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Проте зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що власником будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_7, за яким право власності на зазначене нерухоме майно належить на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21.04.2006 року, як на спадщину за законом, про що свідчить і копія вищевказаного рішення. ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, проте оформити свої спадкові права вона не має можливості, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів.

Однак погодитись з такими висновками районного суду не можна з огляду на наступне.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Н- Синьовидненською сільською радою Сколівського району вбачається, що 16 лютого 1985 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб (а.с. 6).

Ззідно довідки № 2140 від 10.09.2014 року виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області та копії свідоцтва про народження, заяв у нотконтору, - батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 єОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 8, 94, 96, 102).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області видно, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 7).

Згідно довідки Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області № 2138 від 10.09.2014 року - ОСОБА_7 був зареєстрований АДРЕСА_2 та заповіту у селищній раді не складав (а.с. 15).

З копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сліпецьким Л.Р. 31 січня 2013 року вбачається, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповів: частину квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 своїм синам ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках кожному; частку статутного капіталу, що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лібра-ВР» - синові ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 в автогаражному кооперативі «Зубрівський» - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4; земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою АДРЕСА_2, передану для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою АДРЕСА_2, передану для ведення особистого селянського господарства - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5; земельну ділянку, площею 0,0547 га, розташовану за адресою вул. Зарічна у смт. Верхнє - Синьовидне Сколівського району Львівської області, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 44).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки, площею 0.1500 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2, цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 69).

Згідно Акту обстеження побутових умов та технічний стан будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 від 02 грудня 2012 року, який знаходиться в спадковій справі № 223/13, яка заведена Сколівською Державною нотаріальною конторою Львівської області, після смерті ОСОБА_7, житловий будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_2 знаходяться в аварійному стані і непридатні для проживання та експлуатації (а.с. 161).

З матеріалів спадкової справи, а саме - інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 31.01.2014 року на вимогу нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, вбачається, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належав будинок за адресою АДРЕСА_2, підставою виникнення права власності є рішення суду Сколівського районного суду Львівської області від 21.04.2006 року (а.с. 127).

Аналогічні відомості підтверджуються і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.06.2006 року, що видане КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» (а.с. 68).

З довідки № 3370 від 27.09.2014 року ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк тривалістю у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог п. 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявляв про відмову від неї.

Згідно ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

З копії матеріалів спадкової справи № 223/13, яка була заведена нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області після смерті ОСОБА_7, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулись, як спадкоємці по заповіту так і за законом, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_4. ОСОБА_6 відмовився від спадкування належної йому частки спадкового майна за вищезгаданим заповітом в користь ОСОБА_5 (а.с. 79, 80, 81, 100, 103, 110).

У відповідності до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 і діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно ч. 1ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

Розглянувши зазначену справу, суд першої інстанції не з'ясував наявність чи відсутність спадкових справ після смерті ОСОБА_7, не встановив коло спадкоємців, як за заповітом так і за законом, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, не залучив їх до участі у справі, чим порушив права та інтереси апелянта ОСОБА_2, яка є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та передана для обслуговування житлового будинку, який заповітом не охоплений.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права не залучивши апелянта до участі в справі в якості відповідача, що вплинуло на вирішення спору по суті і на правильність вирішення справи, тому рішення підлягає до скасування.

Вказане не позбавляє право сторони у разі продовження спору між ними з питань спадкування після смерті ОСОБА_7 вирішувати його в судовому порядку з притягненням до участі у справі усіх заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частина 1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Проте позивачкою не було надано відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на належне спадкодавцю нерухоме майно.

Як убачається з матеріалів справи, в нотаріальній конторі заведена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_7 (а.с. 78-155), проте відмова нотаріуса в оформленні права ОСОБА_4 на спадщину в матеріалах спадкової справи відсутня.

Проте суд першої інстанції наведеного не врахував, хоча це має суттєве значення для даної справи.

Зазначене вище є порушенням права на справедливий судовий розгляд, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2, оформлена у вигляді повідомлення № 298/0116, яка виготовлена та направлена ОСОБА_4 15 травня 2015 року - під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом (а.с. 168), правового значення для даного спору не має.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2014 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.