АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7125/15 Справа № 201/2907/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

26 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України про надання дозволу оформлення виїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль без дозволу батька,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у лютому 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України та після уточнення позовних вимог просила суд дозволити оформлення виїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль ОСОБА_3 06.04.1984 року без згоди батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 1-4, 41/.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 15.05.1982 року по 10.07.2000 року.

Батько, відповідач по справі, злісно ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується розпорядженням ВДВС Жовтневого районного управління юстиції, згідно якого заборгованість по аліментам станом на 17.11.2000 року складає 9 місяців, за що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2002 року батька було оголошено у розшук, а потім прокуратурою Дніпропетровської області порушено кримінальну справу за злісне ухилення від сплати аліментів /а.с. 7, 9, 10/.

На сьогоднішній час позивач має намір виїхати на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, у зв'язку з чим їй потрібна заява відповідача на надання їй дозволу на виїзд. Позивач намагалася вирішити цю ситуацію з батьком мирним шляхом, але той відмовляється з нею спілкуватися.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, надав заперечення та пояснив, що він ніколи не ухилявся від своїх батьківських обов'язків, а після розірвання шлюбу у 2000 році залишив дружині та доньці все майно, а саме квартиру, автомобіль, дачу, гараж та грошові збереження та виїхав проживати до м. Дніпропетровська. Дружина відмовилася приймати його добровільну допомогу та звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, у нього дійсно була заборгованість, але станом на 14.07.2001 року він її погасив та виплатив аліменти наперед.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2015 року позовні вимоги задоволено, дозволено оформлення виїзду на постійне місце проживання до Держави Ізраїль ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 48-49/.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати це рішення та постановити ухвалу про закриття провадження по справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права /а.с. 83-85/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню із закриттям провадження у справі, відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звертаючись до суду в своїх позовних вимогах посилається на те, що відповідно до ч. 2 п.22 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, та п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання, до виконання зобов'язань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, можна зробити висновок, що позивач не може отримати закордонний паспорт для виїзду на постійне місце проживання до іншої країни.

Докази звернення позивача до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про отримання закордонного паспорту або з питання щодо виїзду на постійне місце проживання та відмови їй у цьому в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції постановляючи рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на постійне місце проживання до Держави Ізраїль без згоди батька посилався на те, що відповідач не надає письмової згоди на виїзд доньки за кордон на постійне місце проживання та відмовляється будь-яким чином це мотивувати, при цьому не заявляє будь-яких вимог, через що вона не може виїхати.

Таким чином, можна зробити висновок, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_3 та Головним управлінням Державної міграційної служби України та носять публічно-правовий характер, мають своє походження із сфери публічної служби, а тому позовна заява підвідомча адміністративному суду і повинна розглядати в порядку КАС України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України однією з підстав закриття провадження у справі є подання заяви, яка не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Судом першої інстанції при прийнятті до свого провадження позовної заяви та постановленні рішення про задоволення позовних вимог, не зясовано характер спірних правовідносин, у звязку з чим до провадження суду загальної юрисдикції прийнято справу, яка йому не підвідомча.

Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягаю скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст.ст. 205, 207 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2015 року скасувати, провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві про надання дозволу про виїзд за кордон на постійне місце проживання до Держави Ізраїль без дозволу батька закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5