печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю.,

при секретарі - Гуцинюку М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить суд визнати недійсним шлюб укладений 25 липня 2014 року між відповідачкою та ОСОБА_3, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві. В обґрунтування пред'явлених вимог посилається на те, що його рідний брат ОСОБА_3, 20 березня 2012 року склав на його ім'я заповіт, яким заповів позивачу належну йому за життя квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. В ході оформлення спадщини позивачеві стало відомо про те, що ОСОБА_3 25 липня 2014 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем померлого за заповітом і йому відомо, що на час укладення шлюбу його брат страждав онкологічним захворюванням (рак висхідної ободової кишки ІІ ступеню), в результаті чого не міг усвідомлювати значення своїх і не міг керувати ними, просив суд задовольнити пред'явлені вимоги.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали пред'явлені вимоги.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_3 є рідними братами, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Відповідачка та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1978 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2012 року, шлюб між ОСОБА_3 та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького РАЦС актовий запис № 1712, розірвано.

20 березня 2014 року ОСОБА_3 склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів на випадок своєї смерті позивачеві належну йому за життя квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка та ОСОБА_3 25 липня 2014 року подали до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м.Києві заяву про державну реєстрацію шлюбу. В цей же день, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25 липня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 1453 (а.с. 43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Як зазначав в судовому засіданні позивач та його представник, що після смерті свого брата позивач звернувся до органів нотаріату з метою реалізації своїх прав як спадкоємця за заповітом, де дізнався, що 25 липня 2014 року відповідачка та спадкодавець зареєстрували шлюб.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка.

Згода особи не вважається вільною, зокрема тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивач посилається на те, що вказаний шлюб був зареєстрований без вільної згоди його брата, оскільки на час реєстрації шлюбу він страждав на тяжке захворювання. Починаючи з 2011 року ОСОБА_3 встановлено діагноз - рак висхідної ободової кишки ІІ ступеню, у зв'язку з чим він періодично проходив амбулаторне та стаціонарне лікування в Онкологічному центрі м. Києва. Також позивач зазначає, що у 2012 році ОСОБА_3 було проведено операцію по видаленню пухлини. Між тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок ракової інтоксикації. За таких обставин, вважає позивач, маючи тяжке захворювання, ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не сповна міг керувати ними. Тому вважає, що шлюб між відповідачкою та його братом укладений без вільної згоди останнього, порушує спадкові права позивача та має бути визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Пункт 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України імперативно встановлює, що призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Разом з тим, в ході розгляду справи суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання шлюбу недійсним з огляду на норму закону, посиланням на яку позивач обґрунтовує свої вимоги.

Сама по собі наявність тяжкого захворювання ОСОБА_3 та вживання ним певних медичних препаратів не свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення шлюбу з відповідачкою, в той час як доказування у цивільному процесі не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач та його представник не були позбавлені можливості порушити питання про призначення відповідної посмертної судово-психіатричної експертизи, однак таким своїм процесуальним право не скористалися.

Також суд надає оцінку тій обставині що після розірвання шлюбу з відповідачкою у 2012 році ОСОБА_3 залишався проживати разом з нею, відповідачка здійснювала догляд за ОСОБА_3 до моменту його смерті. Вказана обставина не заперечувалася і самим позивачем.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 40, 42 СК України, ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88, 145, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання шлюбу недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ