Справа № 1309/4455/12
УХВАЛА

03 червня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

прокурора Юрчишин Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи Управління природних ресурсів і регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобовязання демонтувати самочинну прибудову та зустрічною позовною заявою ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_9 до ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третя особа ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні приміщенням та визнання права власності на самочинну прибудову,

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває вищевказана справа.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд його заяви, поданої 04.07.2014 року, в якій просить вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради про демонтаж самочинного будівництва шляхом заборони на експлуатацію самочинної двоповерхової прибудови до будинку №22 по вул.Доробок у м.Львові, покликаючись на те, що дане будівництво завершене, в експлуатацію у встановленому законом порядку не здано, експлуатується відповідачами за первісним позовом, хоча ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вказано пряму заборону експлуатації закінчених будівництвом обєктів не прийнятих в експлуатацію. Заяву про забезпечення позову представник позивача підтримав, покликавшись на мотиви такої, яку просить задовольнити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник третьої особи ОСОБА_6 підтримали подану заяву, просили її задовольнити.

Прокурор Юрчишин Я.М. заперечила проти задоволення заяви представника ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради, оскільки ним не наведено доказів того, що накладення заборони на експлуатацію самочинної прибудови може в подальшому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, відмітила також, що така заборона прямо передбачена нормою закону.

У відповідності до вимог ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як вбачається із розяснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту ч. 1 ст. 152 ЦПК України вбачається, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Як видно із заяви про забезпечення позову, матеріалів цивільної справи, представником ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачам на експлуатацію самочинної двоповерхової прибудови до будинку №22 по вул.Доробок у м.Львові.

Також представником позивача ОСОБА_1 не вказано обґрунтованих причин і не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку ненакладення заборони на вчинення дій.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено пряму заборону експлуатації закінчених будівництвом обєктів не прийнятих в експлуатацію, а тому відсутні підстави для встановлення такої заборони шляхом прийняття процесуального рішення судом.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що заява представника позивача за первісним позовом про забезпечення позову є безпідставною, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.