Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/595/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого судді Михальченко Ю.В.

при секретарях Терезюк С.А., Сушковій С.В., Коваленко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики,-

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В подальшому подав уточнюючий позов, мотивуючи його наступним, 16.05.2010 року між ним та відповідачкою по даній справі було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору відповідачка отримала від нього в борг кошти в сумі 15000 доларів США.

Договір позики було укладено в письмовій формі. Відповідачка власноручно написала розписку про те, що отримала від нього вказані кошти.

Відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути отримані від нього кошти через 6 місяців, тобто 16.11.2010 року.

Із отриманої від нього суми відповідачка повернула в листопаді 2012 року 5000 доларів США. Таким чином, відповідачкою не повернуто 10000 доларів США, тому він вимушений звертатись до суду з даним позовом.

Станом на даний час курс гривні до долара становить 26,858114 грн. за 1 долар. Таким чином, відповідачка винна йому /26,858114 х 10000/ = 268581,14 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимог кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмім процентів не встановлений договором або законом.

З часу коли відповідачка повинна була повернути борг /з 16.11.2010 року/ до повернення 5000 доларів США /жовтня 2014 року/ минуло 20 місяців. 3% річних від простроченої суми /15000 доларів США/ за цей період складає /3 : 12 х 20/ = 5% від 15000 = 750 доларів США, або 750 х 26, 858114 = 20143,58 грн.

З моменту, коли відповідачка виконала частину зобов'язання /повернула йому 5000 доларів США/ до даного часу минуло 2 роки. Таким чином, вона повинна сплатити за цей час 6%, ще становить /10000 : 100/ х 6 = 600 доларів США, або 16114,87 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 1046 - 1049, 625 ЦК України, просить стягнути з відповідачки на його користь 268581,14 грн. боргу, 36258,45 грн. як 3% річних за несвоєчасне виконанню грошового зобов'язання, а всього 304839,59 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В поясненнях зазначили, що вважають строк позовної давності перерваним, оскільки ОСОБА_2 частково повернула кошти в сумі 5000 доларів США в жовтні 2012 року та січні 2013 року.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити. В поясненнях зазначили, що ніяких коштів в борг відповідачка не брала, а розписку написала оскільки між нею та позивачем були договірні правовідносини по виконання послуг з оформлення земельної ділянки. Договірні зобов»язання вона виконала в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 27 жовтня 2012 року вона разом з батьком, ОСОБА_1, приїхала на робоче місце ОСОБА_2, яке було на 3-му поверсі в приміщенні Придніпровського райвиконкому. В її присутності ОСОБА_2І повернула батькові частково борг в сумі 2000 доларів США.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 був винен йому 3000 доларів США. На початку січня 2013 року він разом з ОСОБА_1 приїхав до попереднього місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 зайшов в під»їзд, через декілька хвилин він повернувся та в машині віддав йому 3000 доларів США. При цьому повідомив, що кошти йому повернула жінка (бувша сусідка), яка була винна йому кошти.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в жовтні 2012 року він був членом територіальної виборчої дільниці. ОСОБА_2 була головою. Зазначив, що в цей час пропускний режим в приміщення Придніпровського райвиконкому був дуже строгий, чергувала міліція та першому та третьому поверхах. Нікого з сторонніх не пускали, але в приміщеннія заходили багато людей спостерігачів, членів виборчих дільниць та ін. З присутніх в залі судового засідання нікого не бачив 27 жовтня 2012 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що в жовтні 2012 року вона була діловодом на виборчої дільниці. ОСОБА_2 була головою. Зазначила, що в цей час пропускний режим в приміщення Придніпровського райвиконкому був дуже строгий, чергувала міліція. Пропускали лише по посвідченнях та пропусках.

Вислухавши сторони та допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Крім того, ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 16.05.2010 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, cтроком на шість місяців. У випадку невиконання зобов»язань зобов»язалась повернути указану суму на протязі 3-х місяців.

Факт позики коштів підтверджується: копією розписки від 16.05.2010 року.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 525 ЦК України «одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом». Ст. 526 ЦК України «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.» Ст.530 ЦК України «якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).»

Ст.1046 ЦК України «За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.» Ст.1047 ЦК України «Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках,коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.» Ст.1048 ЦК України «Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку

України.» Ст.1049 ЦК України «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.»

Ст.625 ЦК України «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.»

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнала факт написання розписки, але заперечила факт отримання коштів. Суд ставиться критично до доводів відповідачки, що розписка була написана з метою гарантії виконання нею зобов»язань про надання допомоги в оформленні договору оренду землі. Дана обставина спростовується, оскільки договір оренди землі був оформлений 11.09.2009 року, а розписка написана 16.05.2010 року.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.»

25.06.2015 року відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності відповідно до ч.1, ч.3 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку .

У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування

В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд вважає недоведеним факт переривання строку позовної давності, покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підтверджуються жодним належним та допустим доказом. Суд зазначає, що покази свідка ОСОБА_3 про часткове повернення коштів ОСОБА_2 27 жовтня 2012 року, спостовуються показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_4 взагалі не бачив передачі коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2

Суд зазначає також, що відповідні правовідносини, а саме повернення коштів не можуть підтверджуватись показами свідків.

Крім того, в абз. 4 п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне: виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Аналогічної позиції дотримується Верховним судом України і в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 зазначено, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК)

Посилання позивача, щодо підтвердження переривання строку позовної давності, на деталізацію по локальним і роумінговим дзвінкам, також не знайшли свого підтвердження. Оскільки з даної деталізації не вбачається визнання боргу відповідачкою та факт часткового повернення коштів.

Тобто, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 взяла в борг кошти на шість місяців, тобто до 16.11.2010 року. З позовом про стягнення боргу ОСОБА_1 звернувся до суду 23.01.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України у три роки. З заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з пропуском позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст11,257,260,261,264,267, 509,510,525,526,530,610,612,615,629,638,1046-1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5,8,10, 11, 57,60,61,209, 212, 213, 215,216 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 03 липня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ю.В.Михальченко