АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/8154/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Арапіна Н.Є.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Мазурик О.Ф.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_10 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про визнання недійсними пунктів додаткової угоди та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19.01.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про визнання недійсними пунктів додаткової угоди та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19.01.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про визнання недійсними пунктів додаткової угоди та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19.01.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом 1-ї інстанції при вирішенні заяви не взято до уваги той факт, що 12.03.2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди»», згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки). Отже, станом на 14.05.2013 року, на час укладення сторонами третейського застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на укладення третейських угод щодо розгляду справ у спорах про захист прав споживачів. Проте, суд 1-ї інстанції залишив поза увагою дані положення закону та обставини справи та прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання недійсним п.7.1 додаткової угоди від 14.05.2013 року, яка містить третейське застереження. Також, судом 1-ї інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання представника заявника про витребування у Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» належним чином завіреної копії довіреності від 23.01.2013 року на підтвердження повноважень ОСОБА_8 щодо укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в додатковій угоді від 14.05.2013 р. до кредитного договору від 05.04.2007 року.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» Савченко Тетяна Леонідівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін.

ОСОБА_3, її представник ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 05.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №07-167-КФ-27, відповідно до умов якого, остання отримала від банку кредит в сумі 42 300 долари США, строком до 04.04.2020 року.

14 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року.

Пунктом 7.1 даної додаткової угоди встановлено, що всі вимоги, які виникають при укладенні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року, 14.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

11.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки.

ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу в судовому порядку.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19.01.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» кредитну заборгованість на загальну суму 496 217,96 грн. та третейський збір в сумі 5362,18 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про визнання недійсними пунктів додаткової угоди та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19.01.2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні заяви про визнання недійсними пунктів додаткової угоди та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19.01.2015 року, суд 1-ї інстанції зазначив, що правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Так, ч.2 ст.389-5 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення третейського суду може скасовано, а саме:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

В своїй заяві про визнання недійсними пунктів додаткової угоди та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19.01.2015 року ОСОБА_3 зазначала наступні підстави для скасування рішення суду, а саме: дана справа не підсудна третейському суду, оскільки станом на 14.05.2013 року, на час укладення сторонами третейського застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на укладення третейських угод щодо розгляду справ, у спорах щодо захисту прав споживачів; третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі; а також вказувала на те, що відсутня згода ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на розгляд справи третейським судом.

Так, статтею 5 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Пунктом 7.1 додаткової угоди від 14 травня 2013 року до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року встановлено, що всі вимоги, які виникають при укладенні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків та добре розуміють положення даного регламенту.

Дана додаткова угода з третейським застереженням підписана сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при її укладанні. Належних та допустимих доказів того, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та/або ОСОБА_3 в момент підписання даного договору поруки було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Отже, правових підстав вважати, що справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу не підсудна третейському суду, немає.

Не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства твердження ОСОБА_3 про те, що станом на 14.05.2013 року, на час укладення сторонами третейського застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на укладення третейських угод щодо розгляду справ, у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому п.7.1 додаткової угоди від 14 травня 2013 року до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року підлягає визнанню недійсним, з огляду на таке.

Відповідно до п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України у п.п.1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст.137 ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст.ст.4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що до 19.01.2015 року Постійно діючим третейським суд при Асоціації українських банків ухвалено рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу та стягнуто з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» кредитну заборгованість на загальну суму 496 217,96 грн. та третейський збір в сумі 5362,18 грн.

Даний позов не може вважатися спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є невиконання боржником умов кредитного договору, тобто договірних зобов'язань, які регулюються нормами цивільного законодавства України та на які не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором банк, як позивач, не є споживачем, а тому правових підстав для застосування до спірних правовідносин п.14 ст.6 Закону України «Про третейській суди», як наслідок визнання п.7.1 додаткової угоди від 14 травня 2013 року до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року, не має.

Твердження ОСОБА_3 про те, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, є необгрутованими, з огляду на таке.

Згідно ст.15 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

З матеріалів справи вбачається, що учасниками правовідносин, які склалися між сторонами є: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», боржник ОСОБА_3 та поручителі ОСОБА_6, ОСОБА_7.

З рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19.01.2015 року вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» позовні вимоги про стягнення заборгованості пред'явлено до боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як поручителів, які несуть солідарну відповідальність з боржником. Тобто, до участі у справі були залучені всі особи, які є учасниками правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року.

У зв'язку з чим, правових підстав вважати, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, немає.

Неявка в судове засідання третейського суду сторін або їх представників, які належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи третейським судом, в силу вимог закону, не може розцінюватися як факт вирішення третейським судом питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Безпідставними є посилання ОСОБА_3 на те, що відсутня згода ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на розгляд справи третейським судом, з огляду на таке.

Так, п.7.1 додаткової угоди від 14 травня 2013 року до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року встановлено, що всі вимоги, які виникають при укладенні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків та добре розуміють положення даного регламенту.

Положеннями договорів поруки також встановлено, що всі вимоги, які виникають при укладенні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків та добре розуміють положення даного регламенту.

Отже, підписуючи додаткову угоду від 14 травня 2013 року до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року та договори поруки ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали свою згоду на розгляд всіх вимог, які випливають з даних договорів, Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків. У зв'язку з чим, у Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» були відсутні правові підстави для надіслання боржнику та поручителям додаткових пропозицій для вирішення питань щодо розгляду справи Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом 1-ї інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання представника заявника про витребування у Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» належним чином завіреної копії довіреності від 23.01.2013 року на підтвердження повноважень ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в додатковій угоді від 14.05.2013 р. до кредитного договору від 05.04.2007 року, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін було досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст.244, 246 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичною особи.

Встановлено, що 14 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року, п.7.1 якої містить третейське застереження.

Дану додаткову угоду від імені банку було підписано ОСОБА_8 та ОСОБА_11, які діяли на підставі довіреностей від 23.01.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрованих за №222 та №224.

Отже, на момент підписання додаткової угоди до кредитного договору №07-167-КФ-27 від 05.04.2007 року, п.7.1 якої містить третейське застереження, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 мали необхідний обсяг дієздатності та всі повноваження на вчинення такого правочину, що встановлені законодавством та статутними документами банку, а також при підписані даної угоди з заявником представники банку мали необхідний обсяг право та дієздатності на вчинення відповідного правочину відповідно до наданих їм довіреностей.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в ухвалі висновки не відповідають обставинам справи, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_10 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 389-4-389-6 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_3 ОСОБА_10 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: