Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/5061/14-ц головуючий у 1-й інстанції Яркіна С.В.
Провадження № 22-ц/778/4033/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку майна, що було набуто за час спільного проживання і є спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку майна, що було набуто за час спільного проживання і є спільною сумісною власністю.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2000 року по червень 2004 року вона проживала разом з ОСОБА_4, перебуваючи з ним у фактичних шлюбних відносинах, а саме, проживала разом як член сім'ї ОСОБА_4, вела спільне з ним господарство, приймала активну участь у набутті майна внаслідок спільної праці в якості члена сім'ї. Під час їх спільного проживання за рахунок доходів, отриманих внаслідок їх спільної праці, 18.09.2003 року ними було придбано жилий будинок за адресою: АДРЕСА_2

25 червня 2004 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 Малоекатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізької області зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на нерухоме майно, що оформлено на його ім'я, але придбано під час спільного мешкання без шлюбу, а саме житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2

Спадкоємцями першої черги окрім позивачка є дочка померлого ОСОБА_3, яка подала до Запорізької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та ОСОБА_6 друга дочка померлого, яка відмовилася від прийняття спадщини в нотаріальному порядку на користь ОСОБА_3.

Позивач також звернулась до Запорізької районної державної нотаріальної контори для оформлення належного їй майна, але виділення належної їй частки майна, передбачається лише в судовому порядку, через що вона вимушена звернутися до суду.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку майна, що було набуто нею та ОСОБА_4 за час спільного проживання і є спільною сумісною власністю, а саме житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 07 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 18.09.2003 р. придбано житловий будинок АДРЕСА_2. Продаж здійснено за 16 000,00 грн.

25.06.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції зазначає, що позивачкою не надано жодного доказу того, що спірний будинок придбавався в наслідок спільної праці та її особистого внеску у придбання зазначеного будинку, а сам лише факт проживання однією сім'єю в період з 2000 року по червень 2004 року не є підставою для визнання за позивачем права спільної сумісної власності на спірне майно.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

За роз'ясненнями п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", на правовідносини, що виникли до введення з 15 квітня 1991 року в дію цього Закону, застосовується чинне на той час законодавство. З приводу виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, поширювалися положення ст.ст. 17, 18 Закону України "Про власність", в інших випадках спільна власність громадян являлась частковою. При цьому нормами чинного на той час КпШС України виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, взагалі не передбачалось.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про власність" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Право власності - це правова категорія і сукупність правових норм, які регулюють відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Предметом спору та власності у справі є житловий будинок.

Отже для визнання за особою, яка проживала з іншою особою без укладення шлюбу, права власності на частку у спірному майні, набутому до 1 січня 2004 року, вона має надати суду належні та допустимі докази про власну участь у набутті цього майна, оскільки сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна.

Судом правильно було встановлено, що позивач не довів проте, що приймав участь у придбані спірного будинку разом з ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції проігнорував правову позицію Верховного суду України е неприйнятними, бо як в апеляцій скарзі так і при поясненнях в апеляцій інстанції навіть не зазначається якій правовій позиції не відповідає рішення суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги позивачка зазначає, що до укладання шлюбу вона з 2000 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_4 і спірний будинок вони придбавали разом за спільні кошти, однак, між тим позивачка не посилається на суму особистого внеску у придбання зазначеного будинку та якими доказами підтверджується сума її внеску.

Доводи апеляційної скарги проте, що поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтверджено проживання однією сім'єю , введення спільного господарства та спільні доходи були об'єднані для набуття спільного майна не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

За договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2003 року ОСОБА_4 продано свою особисту квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі права власності. Продаж здійснено за 30 740,00 грн., які і були використані ним для придбання будинку.

Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджуючи факт спільного проживання позивачки з померлим ОСОБА_4 та вони не доводять особисту участь позивачки у наданні коштів для придбання зазначеного будинку. Свідки пояснили також, проте що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продали квартиру і на ці кошти купили будинок в селі. Кому особисто належала квартира свідкам не відомо.

Надані позивачем: розписка голови газового кооперативу про сплату ОСОБА_12 грошових коштів за газопровід, водовід, а також кредитний договір про отримання кредиту на суму 1 365,00 грн. від 29.09.2004 року для купівлі газової колонки, плити та лічильнику не підтверджують факт внесення грошових коштів саме для придбання житлового будинку, як і не підтверджує внесення коштів, отриманих ОСОБА_2 у вигляді заробітку на протязі 2000-2002 років у сумі 3150+4543+2470 (а.с.70) на придбання спірного житлового будинку.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішенням суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надана оцінка показанням свідків та іншим доказам, наданим позивачем, висновок суду відповідає матеріалам справи, рішення постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановлення нового рішення в справі про відмову у задоволенні позову не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді