Номер провадження: 22-ц/785/5190/15
Головуючий у першій інстанції Калінюк Р. Б. Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Оверіної О.В. Фальчука В.П., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 березня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визначення місця проживання дитини,-
встановила:
01 грудня 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування в особі Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про визначення місця проживання дитини доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за адресою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову позивач вказав, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15 червня 2001р. до 08 квітня 2011р. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з відповідачем ОСОБА_2 .
Позивач вказав, що відповідачка ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки, що донька завжди ходить голодна, у мороз не одягнена відповідно, та майже завжди роздратована, плаче, мати ніколи не водить її до школи, не приділяє доньці належної уваги.
Позивач стверджував, що колишня дружина почала регулярно вживати алкогольні напої, у стані алкогольного сп`яніння вона застосовує фізичну силу до доньки, б`є її, має схильність до істеричної поведінки, груба, дитина залякана. ОСОБА_2 вказав, що відповідачка приводе до квартири різних чоловіків, з якими веде себе аморально на очах у дитини, а він вимушений періодично мешкати в іншому місці та забирати з собою доньку, яка боїться залишатися вдома з мамою та просить не залишати її з нею.
Позивач вказав, що відповідачка на його неодноразові спроби поговорити щодо їх спільної дитини, її психологічного стану та належного виховання, вона не йде на розмову та у відповідь лається нецензурною лайкою.
Позивач вважає, що він як батько, має всі необхідні умови для належного виховання доньки, має добрий стан здоров`я, позитивно характеризується за місцем проживання, має регулярний дохід. Натомість відповідачка ніде не працює та не має ніякого доходу для утримання доньки.
Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала.

Представник третьої особи органу опіки та піклування просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Представник прокуратури просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням суду від 20 березня 2015р. у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.93-97).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити рішення про задоволення його позову в повному обсязі, при цьому апелянт посилається на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не було враховано висновок органу опіки та піклування, яким було визначено доцільним проживання доньки з ним, суд не врахував акт медичного обстеження № 292 від 13 серпня 2012р., яким було встановлено, що відповідачка нанесла доньки телесні ушкодження, а також про факт побіття доньки матір`ю у жовтні 2014р. (а.с.98-99).

Справа розглянута у відсутності представника органу опіки та піклування, який просив розглянути справу у їх відсутності, питання про задоволення позову і апеляційної скарги ОСОБА_1 залишив на розсуд суду апеляційної інстанці.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, адвоката в інтересах ОСОБА_1 , представника прокуратури, вивчивши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_1 , суд суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду відповідні та належні докази на підтвердження свого позову, а також суд виходив тільки із інтересів малолітньої ОСОБА_3 , яка бажає проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та інше обов`язковою є участь органу опіки та піклування, а згідно ч.5 цієї статті орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2001р. до 08 квітня 2011р. Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Частиною 2 ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 пояснив, що він з 2012р. до квітня 2015р. мешкав з іншої сім`єю в м. Одесі в орендованій квартирі. В даний час він, його нова дружина та дитина у віці 1рік 7місяців мешкають в однокімнатному приміщенні гуртожитку на території віськової частини № НОМЕР_1 . Позивач просив вирішити питання про визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 саме з ним без визначення, в якому саме житловому приміщенні, посилаючись на те, що йому належить право користування квартирою АДРЕСА_2 на території вищевказаної віськової частини, і він буде в подальшому вирішувати питання відносно вказаної квартири.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , з урахуванням в даному конкретному випадку, інтересів малолітньої ОСОБА_3 , яка бажає проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції твердження позивача ОСОБА_1 , що відповідачка ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні доньки, що донька завжди ходить голодна, у мороз не одягнена відповідно, та майже завжди роздратована, плаче, мати ніколи не водить її до школи, не приділяє доньці належної уваги, що відповідачка регулярно вживати алкогольні напої, не працює, та вказані твердження спростовуються матералами даної справи, а саме: характеристикою на ім`я ОСОБА_2 , яка працює з липня 2013р. до цього часу на одному підприємстві (а.с.45); характеристикою відносно доньки ОСОБА_3 , 2004р.н., з якої вбчається, що мати завжди піклується і цікавиться дитиною, табеля про досягнення у навчання учениці ОСОБА_3 (а.с.42, 43,44).
Актом обстеження житлово-побутових умов від 06 лютого 2015р., складеним службою у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області встановлено, що ОСОБА_3 , 2004р.н. проживає в одній кімнаті з матір`ю та ОСОБА_4 , у дівчинки є ліжко (складне), місце для навчання, вона забезпечена одягом, книжками та канцелярськими товарами, навчається у В.Дальницькій НВК «Школа-гімназія» у четвертому класі, відвідує танці та уроки англійської мови (а.с.57).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов неповнолітньої, складений класним керівником ОСОБА_5 , головою батьківського комітету ОСОБА_6 , депутатом селищної ради Биковим Н.І., членом батьківського комітету класу ОСОБА_7 , встановлено, що у малолітньої ОСОБА_8 є все необхідне: окреме ліжко, письмовий стіл, комп`ютер, книжкові полиці, дівчина забезпечена одягом, взуттям, іграшками, шкільними приладами, дитина підтримує порядок на своєму робочому місті, що в родині малолітньої панує добра атмосфера, мати цікавиться справами доньки, створила необхідні умови для навчання та виховання ОСОБА_8 , постійно контролює навчання дівчинки (а.с.58).
З психолого-педагогічної характеристики учениці 4-В класу Великодальницького НВК «Школа-гімназія», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що у ОСОБА_3 загальний фізичний розвиток відповідає віковим нормам, дитина здорова, без вад, хронічних чи спадкових захворювань, що саме непорозуміння між рідними батьками привели до душевних переживань та знизили якість навчання та поведінки ОСОБА_8 , що вона однаково любить батьків, тому дуже болісно переживає ситуацію, яка склалася між ними.
Згідно висновку 04.12.2014 року №01/01/-18/3363, органу опіки та піклування в особі Біляївської районної державної адміністрації Одеської області було визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , разом із матір`ю (а.с.39-40).
Однак, 12 березня 2015р. орган опіки та піклування в особі Біляївської районної державної адміністрації Одеської област надав інший висновок, за яким визнав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання, та висновок органу опіки та піклування райдержадміністрації від 04.12.2014 року №01/01/-18/3363 визнано таким, що втратив чинність (а.с.80-81).
Суд першої іінстанції вірно вказав, що орган опіки та піклування безпідставно надав з проміжком у часі біля трьох місяців інший висновок, який протирічить першому.
Відповідно до частини 6 статті 19 Сімейного кодексу України суд обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування від 12 березня 2015р., оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтерсам дитини, містить не об`єктивну та не доведену доказами інформацію, що було встановлено в судовому засіданні першої та апеляційної інстанції.
Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім`ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей.

У відповідності до статті 14 ЗУ "Про охорону дитинства", під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Частиною 1 статті 161 СК України встановлено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 171 СК України встановлено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Частиною 2 статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Суд заслухав в судовому засіданні малолітню ОСОБА_3 , яка спростувала всі доводи позивача та категорично, впевнено зазначила, що бажає проживати з матір`ю, також малолітня зазначила, що її мати відноситься до неї з любов`ю, турботою, її мати цікавиться її життям, вдягає її, годує. Також малолітня показала, що її мати ОСОБА_2 , веде нормальний образ життя, не пияче, не б`є її. Як зазначила дитина, їй з мамою комфортно.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, законодавець встановлює три умови, а саме: відсутність самостійного заробітку, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також аморальна поведінка особи, яка може зашкодити розвиткові дитини, за наявності яких у їх сукупності орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання такій особі (матері або батькові дитини). На наявність вказаних умов зазначає в своєму позові позивач. Однак, як було встановлено судом, вказані умови не знайшли свого підтвердження щодо особи відповідачки. Так, по-перше, відповідачка має постійний дохід, що підтверджується довідкою з її місця роботи № 1231 від 16.12.2014 року (а.с.48). По-друге, позивачем не надано доказів зловживання відповідачкою спиртними напоями. По-третє, позивачем, а також наявними в справі письмовими доказами не доведено факт аморальної поведінки відповідачки. Зазначені ствердження спростовуються показами самого позивача, який в судовому засіданні повідомив суду, що зазначені факти були раніше, підтвердити їх не може, а також тими обставинами, що відповідачка має чоловіка ОСОБА_4 та проживає з ним однією сім`єю.

Судова колегія з урахуванням вищевикладеного, не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки ОСОБА_8 з ним.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 березня 2015р. залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі двадцяті днів з дня його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

О.В. Оверіна

В.П. Фальчук