АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/780/15-ц Головуючий І інстанції Чудновський Д.О.
Провадження: 22-ц/790/5041/15 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, прокурор Червонозаводського району м. Харкова про зобовязання усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми, визнання способу участі у спілкуванні з дітьми, зобовязання надати інформацію, -

встановила:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він з 23.11.1999 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано 29.01.2014 року. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати з відповідачкою. Зазначав, що відповідач перешкоджає його спілкуванню з дітьми, перебуваючи дома не відчиняє двері, у зв'язку з чим він позбавлений можливості спілкуватися з дітьми. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 30.07.2014 року було встановлено порядок участі позивача у вихованні дітей, однак відповідачка все одно продовжує перешкоджати його зустрічам з дітьми.

Просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми, визначити спосіб участі у спілкуванні з дітьми, а також зобов'язати відповідача за два дні до дня його зустрічі з дітьми надавати інформацію про фактичне місце проживання або перебування дітей, а уразі зміни їх місця проживання або перебування повідомити його на наступний день про такі обставини.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, шляхом визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей, шляхом встановлення ОСОБА_2 систематичних побачень з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 10-00 год. до 20-00 год. кожної першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця; з 18-00 год. по 20-00 год. кожної середи щотижня та 16 червня щороку. Усунуто перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,, шляхом визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей, шляхом встановлення ОСОБА_2 систематичних побачень з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 15-00 год. до 18-00 год. кожної першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця; з 18-00 год. по 20-00 год. кожної середи щотижня та 19 грудня щороку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 162,40 грн., іншу частину судового збору у розмірі 81,20 грн. зарахувати в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, необгрунтованість рішення, порушенням судом норм матеріального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що вона ніколи не перешкоджала ОСОБА_2 бачитися із дітьми та, що позивач має можливість у будь-який час прийти до їх помешкання, від якого він має ключ, для побачень із дітьми. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що старший син не бажає спілкуватися з батьком та, що таке спілкування суперечить інтересам дитини. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги, що окрім сплати аліментів та оплати за дитячий садок меншого сина і школу старшого сина, позивачем не доведено, що він купляє синам одяг, іграшки, продукти харчування та ліки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що батько і мати мають рівні права та обов'язки у вихованні дитини. Будь-яких обставин, що спілкування батька з дітьми перешкоджатиме їх нормальному розвитку судом не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача за два дні до дня його зустрічі з дітьми надавати інформацію про фактичне місце проживання або перебування дітей, а уразі зміни їх місця проживання або перебування повідомити його на наступний день про такі обставини, суд виходив з того, що дані вимоги є передчасними, оскільки позивачем не було доведено у судовому засіданні, що відповідач не надає позивачу інформацію про місце перебування дітей, а також, що позивач був позбавлений можливості приймати участь у спілкуванні та вихованні дітей через зміну їх проживання.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що з 23.11.1999 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.01.2014 року /а.с. 8/.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, /а.с. 11/, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, /а.с. 10/, які після розірвання шлюбу залишились проживати з відповідачем.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 від 30.07.2014 року, встановлено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3, визначивши час: 1, 3 субота та 2, 4 неділя місяця з 10-00 год. до 20-00 год.; щосереди з 18-00 год. до 20-00 год. та 16 червня щороку. Встановлено порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4, визначивши час: 1, 3 субота та 2, 4 неділя місяця з 15-00 год. до 18-00 год.; щосереди з 18-00 год. до 20-00 год. та 19 грудня щороку в присутності матері та за її згодою та попереджено відповідача, що перешкоджаючи зустрічам позивача з дітьми, вона порушує права дітей та батька /а.с. 14/.

Згідно висновку за результатами розгляду матеріалу ЖЄО № 634 від 19.01.2015 року, відповідачка звернулась із заявою до Генеральної прокуратури України, в якій просила вжити заходів до позивача, який, як вона вказала, здійснює фізичне та психологічне насильство стосовно їх дітей, в ході розгляду якої була допитана ОСОБА_5, яка є вихователем дитячого садка № 323, до якого ходить ОСОБА_3, яка пояснила, що дитину приводить та забирає матір, а батько періодично навідує дитину та спілкується з ним в присутності вихователя, під час чого не вчиняє жодного тиску у відношенні дитини, який чекає приїзду батька та спілкується з ним із задоволенням.

Також були допитані ОСОБА_6, яка працює практичним психологом в Харківському колегіумі, учнем якого є ОСОБА_3, а також допитана ОСОБА_7, яка є класним керівником останнього, які пояснили, що приводить та забирає дитину зі школи матір, а батько періодично приїжджає до школи в період перерви та спілкується з сином та після таких зустрічей дитина спілкується спокійно, доброзичливо, що в свою чергу свідчить про те, що жодний психічний або фізичний тиск до дитини не застосовується.

Крім того, здійснювались виходи за місце мешкання відповідача, під час яких відповідач через зачинені двері запитувала хто прийшов та почувши відповідь не виходила. На підставі вказаної перевірки було встановлено, що заява відповідача про здійсненні позивачем відносно дітей фізичного та психічного насильства є необгрунтованою /а.с. 76-77/.

Відповідно до листа від 16.02.2015 року директора ХПСШ «Харківський колегіум» ОСОБА_8, в грудні 2014 року ОСОБА_1 зверталась до директора школи, з вимогою заборонити батьку ОСОБА_2 зустрічатися з сином ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що вони розлучаються, а вона проти їх спілкування /а.с. 111-112/.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не перешкоджає ОСОБА_2 побаченням із дітьми спростовуються наявними в матеріалах доказами. А саме: пояненнями ОСОБА_2, викладеними у позовній заяві; поясненнями представника відповідача у судовому засіданні, що відбулося 25.05.2015 року; Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 445 від 30.07.2014 р.; висновком за результатами розгляду матеріалу ЖЄО № 634 від 19.01.2015 року; відповіддю Директора "Харківського колегіуму" (в якому навчається старший син сторін по справі) ОСОБА_8 за № 28 від 16.02.2015 року начальнику управління освіти адміністрації Комінтернівського району ХМР.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що старший син не бажає спілкуватися з батьком та що таке спілкування суперечить інтересам дитини є недоведеними та безпідставними.

Про прихильність дитини до батька говорять практичний психолог колегіуму, в якому навчається ОСОБА_3 та його классний керівник. Із висновку за результатами розгляду матеріалу ЖЄО № 634 від 19.01.2015 року вбачається, що хлопчик чекає приїзду батька до території школи та спілкується з ним із задоволенням, а після побачень з батьком ОСОБА_9 спілкується спокійно, доброзичливо, що в свою чергу свідчить про те, що жодний психічний або фізичний тиск з боку батька до дитини не застосовується.

Посилання апелянта на медичну картку старшого сипа із Харківської міської дитячої клінічної лікарні № 24 (дільниця № 6), як на підставу поганого впливу на емоційний стан дитини після зустрічей з позивачем, не свідчать про небажанням дитини бачитися з батьком у подальшому.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, апелянт сама жодного разу не зверталася до служби у справах дітей з питань порушення прав дітей.

Під час розгляду даної справи, свій графік побачень батька з дітьми не пропонувала, а просила взагалі відмовити у позові, що свідчить про небажання у поза судовому порядку або шляхом укладання мирової угоди вирішити спір.

Посилання апелянта на те, що чеки та квитанції не підтверджують того факту, що продукти та речі передавалися дітям є недоречними, оскільки не є предметом даного спору, а томк не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді