У х в а л а

23 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсними свідоцтв про право власності на житловий будинок та про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 25 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 жовтня 2014 року залишено без змін.

18 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 1 частини першої статті 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 квітня 2015 року і 22 квітня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 грудня 2014 року, про перегляд якої порушує питання ОСОБА_4, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не прийняли спадщину, а тому відсутні правові підстави для визнання за ними права власності на спадкове майно.

Разом з тим у судових рішеннях, на які ОСОБА_4 посилається як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції вказаної норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 1 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий судовий розгляд, зазначив про необхідність з'ясування судами фактичних обставин щодо прийняття спадщини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 22 квітня 2015 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у частині, яка не скасована апеляційним судом, погодився з висновками судів про доведеність позовних вимог щодо фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсними свідоцтв про право власності на житловий будинок та про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М.Сімоненко