Справа № 640/7024/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання права для виїзду дитини за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій з подальшим уточненням просить визнати за позивачем право вивозу малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Республіки ОСОБА_4 на постійне місце проживання без згоди відповідача з правом оформлення всіх проїздних документів та дозволити позивачу одноосібно приймати рішення на території Республіки ОСОБА_4 щодо виховання дитини ОСОБА_3 (з питань навчання, освіти, оздоровлення, віросповідання, визначення місця її перебування, організації вільного часу та відпочинку), а також здійснювати законне представництво дитини у всіх правових діях повсякденного життя, відповідати за дитину, захищати її права та інтереси, виїзду на відпочинок до інших країн, але не виключно. В обґрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року по 15.06.2011 року. Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Фактично шлюбні стосунки припинились між позивачем та відповідачем в 2008 році. Відповідач не надає матеріальної допомоги для утримання дитини, лише декілька разів надав по 350 грн. У 2010 році позивач познайомилась з громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5, на утриманні якого з цього часу знаходяться позивач з дитиною. У відповідача своя родина, народилась інша дитина. Оскільки чоловік позивачки мешкає в ОСОБА_4, то влітку 2014 року, позивач зі своєю донькою запланувала відпустку в ОСОБА_4, на неодноразові вмовляння позивача, відповідач надав дозвіл на виїзд дитини на час з 16.06.2014 року по 05.08.2014 рік. 09.01.2015 року між позивачем та ОСОБА_5 зареєстрований шлюб. Оскільки чоловік позивача є громадянином ОСОБА_4 та має всі умови для утримання їхньої родини та зважаючи на дійсну економічну ситуацію, було прийнято рішення переїхати до Республіки ОСОБА_4. Тому позивач звернулась до суду з даним позовом, оскільки це відповідає інтересам дитини та їхньої родини.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_6 та позивач зявились, уточнену позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 в судове засідання зявились, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись, що в ОСОБА_4 дитина не має нікого, позивачем не надано доказів того, що вона має необхідність переїхати до ОСОБА_4, крім того, позивач не вказує, в якій школі буде навчатись дитина, де вона буде брати кошти на проживання, які дитина буде відвідувати гуртки та взагалі відповідач брав доньку до себе, відвідував з нею гуртки, розважальні заходи, має вищу освіту та здійснює господарську діяльність. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки це порушує права дитини та відповідача.

Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність та рішення просив ухвалити в інтересах дитини.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач уклала шлюб з відповідачем 03.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ №013188. (а.с. 10).

Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 12).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10.03.2009 року, шлюб між сторонами розірваний, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.06.2011 року (а.с. 11) та визначено, що ОСОБА_3 буде проживати з позивачем. (а.с. 32).

09.01.2015 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 21).

Дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24) та знаходиться на утриманні ОСОБА_5, який в своїй заяві вказує, що повністю утримує позивача з дитиною, має постійне місце роботи та взмозі утримувати свою падчерку та його щомісячний прибуток складає більше 5000 лір (1000 євро) (а.с. 19-20, 22), що не оскаржується відповідачем та його представником. Крім того, відповідно до довідки Харківської дирекції Поштамп-центр поштового звязку №1 від 19.05.2015 року № 09-07-869, за період з травня 2014 року по квітень 2015 року від ОСОБА_2 на імя позивача за адресою: АДРЕСА_1 надійшли 3 грошові перекази: 13.11.2014 року на суму 700,00 грн., 11.02.2015 р. на суму 350,00 грн. та 25.02.2015 року на суму 350, 00 грн.

Згідно відповіді адміністрації КЗ «ХСШ І-ІІІ ступенів №166 «Вертикаль» ХМР, позивач займається вихованням доньки, відповідач разом з позивачем відвідували батьківські збори в 1,2 класах систематично, ОСОБА_3 відвідувала гуртки, театри, їздила на екскурсії, в 3-му класі відповідач батьківські збори не відвідував, але до школи приходив. Позивач була присутня на батьківських зборах, після хвороби ОСОБА_3 відмовляється спілкуватися з відповідачем.

Крім того, ОСОБА_3 відвідувала індивідуальні уроки по класу гітари з жовтня 2013 року по травень 2014 року, за котрі домовлявся відповідач.

Судом встановлено, що 27.01.2014 року у відповідача народилась друга донька ОСОБА_8 та він проживає разом з іншою жінкою на цей час. Крім того, відповідач має вищу освіту та на диспансерному наркотичному обліку не перебуває.

Відповідачем додані фотокартки, з яких вбачається, що дитина разом з родиною відповідача проводить дозвілля.

В своїх запереченнях відповідач вказує, що до його дитини ОСОБА_5 може ставиться погано, оскільки він вже звертався до цього приводу до ОВС з відповідною заявою, але постановою було відмовлено в порушення кримінальної справи від 03.03.2011 року, оскільки ці дані підтверджені не були, тому суд критично ставиться до вказаного обгрунтування щодо відмови в задоволенні позову, на яке посилається відповідач та його представник.

16.06.2014 року відповідач надавав згоду на тимчасовий виїзд з України за кордон до ОСОБА_4, що підтверджується заявою відповідача, яка посвідчена 16.06.2014 року ПН ХМНО ОСОБА_9 (а.с. 13).

Судом встановлено, що у вересні 2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилась на лікуванні в КЗОЗ «ХМДП №23» з приводу захворювання шлунково-кишкового тракту, яка потрапила туди після того як відповідач забрав дитину зі школи. Позивач купляла ліки на лікування дитини, здійснювала за нею догляд, з відповідачем медичні працівники не знайомі та він до лікувального заходу не звертався. (а.с. 16-18).

Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх права та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до психологічного висновку наданого Центром дитячої та підліткової нейропсихології на ОСОБА_3, 27.02.2006 року, дитина не включає свого батька (відповідача) до кругу сімї, не сприймає його як значущу та авторитетну фігуру, відсутні ознаки поважного ставлення. Зі слів дитини, батько регулярно вживав до неї фізичні покарання. За результатами тестування позитивного емоційного звязку з батьком у дитини не виявлено та відчуває негативні емоції на його адресу. Крім того, дитина відносить вітчима до складу своєї сімї , відчуває до нього емоційну прихильність, дитина задоволена рівнем емоційної близькості з вітчимом та відчуває себе комфортно біля нього. (а.с. 33-37).

Відповідно до довідки №77 від 22.05.2015 року виданої КЗОЗ «ХМДП №23», ОСОБА_3 рекомендовано в літній період знаходитись в умовах морського клімату.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України», за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Крім того, відповідно до п.16 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, через відсутність згоди на виїзд одного з батьків неповнолітньої дитини за кордон, дозвіл може бути наданий судом.

Принципом 2 та 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року визначено:

Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумове, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Враховуючи викладене та виключно в інтересах дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач надала всі необхідні докази, що переїзд до ОСОБА_4 не буде для дитини шкідливим та не створить стресову ситуацію у дитини, тим паче, суд також враховує те, що відповідач вже має іншу родину з іншою дитиною, яку також слід забезпечувати в матеріальному плані, а доходи відповідача в розмірі 1400 грн. на місяць не можуть в повній мірі забезпечити матеріально не тільки двох дітей, а і одну, тому пропозиція відповідача щодо залишення дитини ОСОБА_3 в нього на 1 рік є неприйнятною. Посилання відповідача, що ОСОБА_4 є мусульманською країною, а тому стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 там будуть застосовані насильницькі дії є помилковим та таким, що знаходиться за межами здорового глузду. Україна має дипломатичні звязки з ОСОБА_4, а тому інтереси громадян України захищені відповідними консульськими установами. Що стосується посилання відповідача на поганий політичний і економічний клімат в ОСОБА_4, то воно необґрунтоване, оскільки економічний розвиток ОСОБА_4 на декілька порядків вищий, ніж в Україні, а політична ситуація цієї країни також значно стабільніша, ніж в Україні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 155 Сімейного Кодексу України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_1, право вивозу малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис про народження №11 до Республіки ОСОБА_4 на постійне місце проживання без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, з правом оформлення всіх проїзних документів на дитину без згоди батька.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н. НОМЕР_1, одноосібно приймати рішення на території Республіки ОСОБА_4 щодо виховання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( з питань навчання, освіти, оздоровлення, віросповідання, визначення місця її перебування, організації вільного часу та відпочинку), а також здійснювати законне представництво дитини в усіх правових діях повсякденного життя, відповідати за дитину, захищати її права та інтереси, виїзду на відпочинок до інших країн, але не виключно.

Стягнути з ОСОБА_2, ІН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1 судовий сбір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області.

Головуючий -