РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Мукачево Справа № 303/3382/15-ц

2/303/1977/15

Номер рядка стат. звіту - 57

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до відповідача ОСОБА_4 державної нотаріальної контори

про скасування заборони,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 державної нотаріальної контори про скасування заборони від 04.10.2006 року, накладеної ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б./н., виданого 18.09.1981 року на квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира).

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що позивачі, є співвласниками Квартири на підставі договору міни від 04.10.1995 року, однак у звязку із вищевказаною забороною не можуть вільно розпоряджатися своїм майном. З урахуванням того, що при обміні Квартири, позивачам не було відомо про дану заборону, а також те, що ОСОБА_5, жодного відношення до неї не має, заборону слід скасувати.

Позивачі (1), (2), (3) у судове засідання не зявилися, оскільки заявили клопотання про розгляд справи без їх участі, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач свого уповноваженого представника у судове засідання не направив, натомість надіслав суду листи від 23.06.2015 №328/01-16 та від 26.06.2015 №340/01-16 про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, залишивши вирішення спору на розсуд суду.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, прізвище якої змінено на «Селяник» (свідоцтво про шлюб а.с. 23), є співвласниками Квартири на підставі договору міни від 04.10.1995 року (а.с. 12), що також підтверджується реєстраційними посвідченнями від 10.10.1995 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2005 року (а.с. 7, 8, 9, 15).

Згідно з даними довідки виданої КП «ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 25.11.2014 року №2484 Квартира належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності (а.с. 10).

Із листа КП «ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 14.05.2014 року №69-вих. вбачається, що відповідно до інвентарної справи на Квартиру та реєстрових книг власниками Квартири з моменту її первинного оформлення права приватної власності були ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (станом на 07.02.1995 року), ОСОБА_10 (станом на 08.09.1995 року), а також ОСОБА_11, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (станом на 10.10.1995 року) (а.с. 11).

Поряд з цим, в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 14) міститься інформація про наявність заборони на Квартиру, яка 04.10.2006 була накладена ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б./н. від 18.09.1981 року. Особа, майно/права якої обтяжуються є ОСОБА_5.

У матеріалах справи наявна також постанова приватного нотаріуса ОСОБА_4 міського нотаріального округу Закарпатської області від 27.05.2015 року, якою позивачам було відмовлено у посвідченні договору дарування 2/3 часток Квартири, у звязку з наявністю спірної заборони (а.с.13).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 3 частини другої ст. Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних

правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються приписи частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зі змісту ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 14 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (чинної в періоді звернення позивача до суду) вбачається, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі ст. 4 названого вище Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, а саме право власності на нерухоме майно, право користування, право володіння, право оперативного управління, іпотека та інші речові права, відповідно до закону.

За визначенням ст. 2 цього ж Закону обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Фактичний аналіз змісту вищевказаних норм свідчить про те, що позивачі, як співвласники Квартири, мають право вимагати від будь-якої особи усунення перешкод для можливості вільної реалізації своїх прав на користування, володіння або розпорядження майном, яке належить їм на праві власності.

Наявність записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обтяження на Квартиру обмежує право позивачів розпорядження зазначеним майном, оскільки будь-які правові підстави для здійснення таких обтяжень є відсутніми.

Так, позивачі є співвласниками Квартири, і тому у повній мірі мають право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Наявна заборона на Квартиру, перешкоджає позивачам у практичній реалізації цих правомочностей, що є підставою для задоволення вимоги про скасування спірної заборони, оскільки за результатами судового розгляду даної справи судом не встановлено жодних фактичних обставин, які б свідчили про необхідність існування накладеної нотаріусом заборони.

В свою чергу, ОСОБА_5 (особа, майно/права якої обтяжуються) не має жодного правового відношення до Квартири, тому накладення обтяження на майно, яке не належить цій особі є безпідставним.

За наведених обставин, вимоги позивачів є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 169, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволити повністю

2. Скасувати заборону від 04.10.2006 року, накладеною ОСОБА_4 державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б./н., виданого 18.09.1981 року на квартиру АДРЕСА_1.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость