У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Василенка В.В.

при секретарі Демиденко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий дім «Агроторф» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ОСОБА_2 від 18.03.2015 року про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.07.2012 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 51-ф/08 від 04 лютого 2008 року:

-по кредиту строкову заборгованість у сумі 414 000 доларів США;

-прострочену заборгованість за кредитом 276 000 доларів США;

-поточну заборгованість по процентах у сумі 8 127, 54 доларів США;

-заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 1 474 856, 03 грн.;

-заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 2 439 153,15 грн..

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 51-ф/08 від 04 лютого 2008 року звернуто на користь ПАТ «Укргазанк» стягнення на предмет застави:

- стапель з бункером, мішко зашивальну машину, дозатор ваговий п/автомат (норма С), плівко запалювальний пристрій, ваги (ПН-3- 1000 (н), машину термопакувальну (МТУ-7,5 СВ), компресор, пакувальне обладнання, гідравлічний візок з вагою, машину термопакувальну (МТУ-15Т), автозавантажувач (balkankar), котел опалювальний водогрійний, котел опалювальний водогрійний, автонавантажувач, верстат стрічкопильний «MIZER», що належать на праві власності ТОВ «Торговий дім «Агроторф» та знаходяться за адресою смт. Ірдинь Черкаського району Черкаської області по вул. Щорса,1 та на предмет іпотеки:

- комплекс будівель та споруд, що належать на праві власності ТОВ «Торговий дім «Агроторф» та знаходяться за адресою смт. Ірдинь Черкаського району Черкаської області вул. Щорса, 1: (літ.А-1) цех загальною площею 5520,7 кв.м.; (літ.Б-2) адміністративна будівля загальною площею 979 кв. м.; (літ.В-1) прохідна загальною площею 16,8 кв.м: (літ. Г) трансформаторна; (літ.11-111) резервуари; (літ.Ж,З) навіс; (№ 1-4,10,11) огорожа; (5,7) басейн для збору води; ( 8,12) з/д колії; (1) замощення; 9літ.Д) вбиральня, визначивши порядок реалізації даного майна шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною у розмірі 90% від заставної та іпотечної вартості.

На виконання вказаного рішення 23.10.2012 року Черкаським районним судом був виданий виконавчий лист № 2/2320/21/2012.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 23.11.2012 року та 12.06.2013 року були відкриті виконавчі провадження № 38391351 та № 35382758 про стягнення суми боргу та звернення на користь ПАТ «Укргазбанк» шляхом реалізації предметів застави та іпотеки через прилюдні торги з початковою ціною реалізації у розмірі 90% від іпотечної та заставної вартості.

В ході примусового виконання рішення суду та вимог державного виконання відділом примусового виконання проведені примусові дії з опису та арешту належного боржникові рухомого та нерухомого майна у відповідності ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» тричі проводились прилюдні торги по реалізації предмета іпотеки комплексу будівель та споруд за адресою Черкаський район смт. Ірдинь вул. Щорса,1, однак нерухоме майно на прилюдних торгах продано не було. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ОСОБА_2 від 18.03.2015 року комплекс будівель та споруд, що є предметом іпотеки переданий стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення боргу, а майно що є предметом застави, а саме: стапель з бункером, мішкозашивальну машину, дозатор ваговий п/автомат (норма С), плівко запалювальний пристрій, ваги (ПН-3- 1000 (н), машину термопакувальну (МТУ-7,5 СВ), компресор, пакувальне обладнання, гідравлічний візок з вагою, машину термопакувальну (МТУ-15Т), автозавантажувач (balkankar), котел опалювальний водогрійний, котел опалювальний водогрійний, автонавантажувач, верстат стрічкопильний «MIZER» на прилюдні борги не передавалося тому заявник вважає, що дана пропозиція державного виконавця є передчасною, а постанова не відповідає вимогам ст.ст. 54,62 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірною, оскільки обладнання, що знаходиться в приміщенні предмета застави знаходиться в приміщенні предмета іпотеки, тому ці обєкти мають бути реалізовані разом. В звязку з цим просить суд визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 від 18.03.2015 року про передачу комплексу будівель і споруд стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» неправомірною та зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2 реалізувати предмети застави та іпотеки через прилюдні торги одночасно.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак двічі зверталась до суду із заявами про відкладення справи, але причину свого неприбуття в судове засідання суду не вказала, тому суд вважає можливим розглянути справу без її участі по суті на підставі наданих сторонами доказів.

Представик Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 надала суду письмові заперечення проти скарги ОСОБА_1 в яких вказала, що скарга не підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого.

Порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено спеціальним законом, Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, із змінами та доповненнями та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб (п.1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження).

Частинами 6-9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у пятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний у пятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

За рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.07.2012 судом було видано оскаржувані виконавчі листи від 01.04.2013 та 23.10.2012 № 2/2320/21/2012.

Між тим, боржник рішення суду добровільно не виконав. За оскаржуваними виконавчими документами 23.11.2012 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 35382758 та 12.06.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38391351.

Вказані виконавчі провадження обєднані у зведене виконавче провадження і виконувались виконавчою групою.

В ході виконання оскаржуваних виконавчих документів звернуто стягнення на оскаржуване іпотечне та заставне майно боржника, проведено його опис й арешт.

Згідно п.1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна, державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Враховуючи вказану норму, державним виконавцем призначено субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, яким проведено оцінку майна. Вартість майна станом на 20.10.2014 склала 5304000,00 грн. без ПДВ.

В подальшому, описане й арештоване майно передано на реалізацію. Відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» двічі проводилась переоцінка арештованого майна у звязку з відсутністю купівельного попиту. Арештоване майно нереалізоване через електронні прилюдні торги у звязку з відсутністю купівельного попиту. Тому, відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 18.03.2015 про передачу майна стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення боргу ОСОБА_3, ОСОБА_1, про що складено акт державного виконавця про передачу майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.03.2015.

Пунктом 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року (в редакції від 12.05.2011 року) встановлено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Згідно висновку з незалежної оцінки вартість майна станом на 20.10.2014 склала 5304000,00 грн. без ПДВ. Термін дії звіту на момент винесення оскаржуваної постанови не закінчився. Вимоги Закону України «Про виконавче провадження» дотримані.

Відповідно до процедури передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яку затверджує начальник відділу, а вже по факту передачі майна складається акт. Постанова державного виконавця та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу є тими документами, на підставі яких оформляється стягувачем право власності на це майно.

Отже, процесуальним документом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є постанова державного виконавця, на її підставі розпочинається процедура передачі стягувачу нерухомого майна, у випадку не реалізації майна на публічних торгах майна акт державного виконавця засвідчує факт передачі майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу».

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до п.п. 1 та 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

За такого, доводи скарги заявника про те, що державний виконавець змінив спосіб виконання рішення суду є безпідставними.

Отже, державний виконавець, виконуючи рішення про стягнення коштів, має право звернути стягнення на будь-яке інше майно боржника, в тому числі і на заставне майно, оскільки банк є одночасно стягувачем і іпотекодержателем, що не суперечить положенням ст.ст. 52, 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 2677-VI) передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки.

Враховуючи те, що на виконанні перебуває виконавчий документ про звернення стягнення на предмет іпотеки і застави, норми Закону порушені не були. Крім цього представник ДВС вважає, що скаржник обрав невірний спосіб захисту свого права, вважаючи що дана скарга повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства і що ОСОБА_1 як директор ТОВ «Агроторф» не є стороною у виконавчому провадженні тому вважає, що скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає. Прохала розгляд справи провести без її участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини та вважає що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, із змінами та доповненнями та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб п.1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження.

Частинами 6-9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у пятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобовязаний у пятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Судом встановлено, що за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02.07.2012 судом було видано оскаржувані виконавчі листи від 01.04.2013 та 23.10.2012 № 2/2320/21/2012.

Між тим, боржник рішення суду добровільно не виконав. За оскаржуваними виконавчими документами 23.11.2012 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 35382758 та 12.06.2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 38391351.

Вказані виконавчі провадження обєднані у зведене виконавче провадження і виконувались виконавчою групою.

В ході виконання оскаржуваних виконавчих документів звернуто стягнення на оскаржуване іпотечне та заставне майно боржника, проведено його опис й арешт.

Згідно п.1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна, державний виконавець залучає субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Враховуючи вказану норму, державним виконавцем призначено субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання, яким проведено оцінку майна. Вартість майна станом на 20.10.2014 склала 5304000,00 грн. без ПДВ.

В подальшому, описане й арештоване майно передано на реалізацію. Відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» двічі проводилась переоцінка арештованого майна у звязку з відсутністю купівельного попиту. Арештоване майно нереалізоване через електронні прилюдні торги у звязку з відсутністю купівельного попиту. Тому, відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 18.03.2015 про передачу майна стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» в рахунок погашення боргу ОСОБА_3, ОСОБА_1, про що складено акт державного виконавця про передачу майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу від 18.03.2015.

Пунктом 9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року (в редакції від 12.05.2011 року) встановлено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Згідно висновку з незалежної оцінки вартість майна станом на 20.10.2014 склала 5304000,00 грн. без ПДВ. Термін дії звіту на момент винесення оскаржуваної постанови не закінчився.

Відповідно до процедури передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яку затверджує начальник відділу, а вже по факту передачі майна складається акт. Постанова державного виконавця та акт передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу є тими документами, на підставі яких оформляється стягувачем право власності на це майно.

Отже, процесуальним документом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу є постанова державного виконавця, на її підставі розпочинається процедура передачі стягувачу нерухомого майна, у випадку не реалізації майна на публічних торгах майна акт державного виконавця засвідчує факт передачі майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу».

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до п.п. 1 та 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

За таких обставин, суд вважає доводи скарги заявника про те, що державний виконавець змінив спосіб виконання рішення суду безпідставними.

Отже, державний виконавець, виконуючи рішення суду про стягнення коштів, має право звернути стягнення на будь-яке інше майно боржника, в тому числі і на заставне майно, оскільки банк є одночасно стягувачем і іпотекодержателем, що не суперечить положенням ст.ст. 52,54 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону № 2677-VI) передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки.

Суд вважає, що окрема реалізація предметів застави та іпотеки не порушує права скаржника ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 383-385 ЦПК України ст.ст. 54,62 Закону України «Про виконавче провадження» суд,-

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агроторф» про визнання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2Н від 18.03.2015 року про передачу комплексу будівель і споруд, що розташовані по вул. Щорса, 1 смт. Ірдинь Черкаського району Черкаської області стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. В. Василенко