Справа № 751/3602/15-ц Провадження № 22-ц/795/1335/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Мороз К. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, представника позивача - ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання недійсними правочинів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.05.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання недійсними правочинів, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яких задовольнити вимоги позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без проведення повного дослідження доказів по справі. Апелянт вказує, що відповідно до статей 18, 19 Закону України „Про захист прав споживачів оспорюваний кредитний договір містить у своєму змісті як несправедливі умови, так і документально підтверджений факт застосування відповідачем нечесної підприємницької практики по відношенню до споживача, зокрема навязування лише рекомендованої банком страхової компанії для укладення договору страхування, без якого видача кредиту була б неможливою. Крім того, апелянт зазначає, що умови договори містять також інші незаконні умови, а саме: - встановлення жорстких обовязків позивача щодо дотримання строків розрахунків, детально розписаної відповідальності за їх порушення, тоді як обовязки банку викладені у загальних бланкетних положеннях; - встановлення договором дискримінаційних правил зміни відсоткової ставки, які передбачають лише можливість її збільшення. Апелянт вказує, що пункти 9.2.,10.13. договору, в яких викладені положення щодо отримання інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства та погодження споживача з усіма умовами, з яким мав ознайомлюватись позивач, не можуть однозначно підтверджувати реальне ознайомлення з умовами кредитування. Також апелянт зазначає, що з врахуванням специфічності кредитних правовідносин, споживачу, як правило бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів та послуг, тобто споживач в зазначених правовідносинах потребує захисту. Апелянт вказує, що оспорюваний договір не містить попередження про наявність валютних ризиків, що є порушенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які були затверджені постановою Національного банку України від 10.05.2007року № 168. Апелянт також не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Апелянт стверджує, що поза увагою суду залишились доводи позивача щодо переплати ним грошових коштів за час користування кредитом, також суд не надав вірної правової оцінки платіжному дорученню від 18.03.2008року №1.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.80), не зявився. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.03.2008 року позивач ОСОБА_5 та Акціонерний комерційний інноваційний банк „УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк уклали договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.8-16).Умовами вказаного договору передбачено надання банком позивачу кредиту в сумі 38566 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 194758 грн. 30 коп. Відповідно до п.1.2.2. договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 16.03.2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору. Сукупна вартість кредиту визначається „Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток № 1). Графік розрахований на дату підписання договору. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов договору, графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою позичальника, новий графік не розраховується. Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 420,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п.1.3.1.,10.2 цього договору. Позичальник зобовязується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно умов договору на рахунок № 433, відкритий в банку.Відповідно до п.1.3.1 договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 11,90% річних. Відповідно до п.1.3.2 договору сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Згідно з п.1.3.3 укладеного між сторонами договору, нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом 30/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Відповідно до п.1.5.договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 9400. Згідно з п.4.8. договору, позичальник зобовязаний не пізніше дати укладення договору застави, за яким у заставу передається майно з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за договором, застрахувати за власний рахунок предмет застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного календарного року від настання наступних страхових ризиків: на випадок пошкодження, втрати або знищення майна. Позичальник також зобовязаний не пізніше дати закінчення договору страхування майна, наданого банку у заставу (яке забезпечує виконання зобовязань позичальника за договором), здійснювати подальше щорічне страхування предмету застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії, строком не менше, ніж на один календарний рік. Відповідно до п.9.2. договору, підписанням даного договору позичальник підтвердив те, що він повністю розуміє всі умови договору, свої права та обовязки за договором і погоджується з ними. Відповідно до п.10.13. укладеного між сторонами договору, підписання даного договору позичальником свідчить про те, що: всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також судом в ході судового розгляду даної справи встановлено, що з метою забезпечення належного виконання позивачем умов договору, 18.03.2008року АКІБ „УкрСиббанк уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки нерухомого майна №311008Z68 (а.с.17-17а), за яким позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру №16, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Незалежності, буд. 68. Вказана квартира належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 18.03.2008 року за реєстровим № 1490, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів № 5613123 від 18.03.2008 року (а.с.18).

Відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову щодо визнання недійсними кредитного договору №0 від 18.03.2008року та договору іпотеки №311008Z68 від 18.03.2008року, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема, приписів статей: 6, 203, 215, 229, 230; ч.1 статті 626, статті 627, ч.1 статті 628, ч.1 статті 638, 1054 ЦК України, статей: 11,18,19 Закону України Про захист прав споживачів.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вказаного висновку суду першої інстанції та його невідповідності нормам матеріального права і фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно з приписами статей 15,16 ЦК України, статей 1,3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, а тому під час розгляду спору в суді доказуванню підлягає не лише сам по собі факт порушення норм матеріального права, зокрема і в сфері договірних правовідносин під час укладення договору, а підлягають встановленню обставини доведеності порушення законних прав позивача, їх істотності та зясуванню, в чому саме полягає порушення його законних прав.

Як вбачається з договору про надання споживчого кредиту №00 від 18.03.2008 року (а.с.8-16), в договорі зазначено найменування та місцезнаходження кредитодавця - АКІБ "УкрСиббанк" в особі начальника відділення № 352 АКІБ "УкрСиббанк" ОСОБА_8; кредитні умови, зокрема, визначено, що банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 38566 доларів США 00 центів, що дорівнює еквіваленту 194758,30 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит. Пунктом 1.2. договору визначено строк кредитування - позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 16.03.2029 року. Позичальник зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 420 доларів США 00 центів в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтентного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1., 10.2. цього договору.

Розділами 3, 4, 5, 6, 7 укладеного між сторонами кредитного договору передбачені права та обовязки сторін, зокрема, пунктом 6.4 надано позичальнику право дострокового погашення кредиту. Розділом 8 договору встановлено відповідальність сторін. Також згідно умов договору його сторони погодили, що банк в ряді випадків у визначеному порядку може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, в тому числі у разі здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ. Як вбачається з п.10.13. укладеного між сторонами кредитного договору, підписавши договір про надання кредиту, позичальнику є зрозумілими всі умови даного договору і вважає їх справедливими по відношенню до себе; перед підписанням даного договору позичальником отримано від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема п.2 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вказаного інформаційного листа не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки отримання такого інформаційного листа позичальником засвідчено підписом позивача, який міститься в кредитному договорі ( а.с. 8-11).

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору та додатків до нього, в договорі про надання споживчого кредиту зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як приписами Закону України "Про захист прав споживачів" так і приписами Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Судом першої інстанції зазначено, що додаток №2 до укладеного між сторонами кредитного договору Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту не може бути розцінений судом, як доказ порушення відповідачем ОСОБА_9 Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168, на що посилався позивач у вимогах заявленого позову, оскільки умовами оспорюваного правочину не визначені платежі за надання супутніх послуг, в тому числі на користь третіх осіб, повязаних із страхуванням, послугами нотаріусів, іншими послугами (біржові збори, послуги реєстраторів, тощо), при цьому позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо понесення зазначених витрат. Судом також визнано безпідставними посилання позивача на відсутність графи "Усього" в даному додатку №2, оскільки в матеріалах справи міститься ОСОБА_10 №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 13-16) із визначенням останнього платежу 01.2029 року, в той час, як термін дії договору визначений до 16.03.2029 року. При цьому судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що оскільки предметом договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.03.2008 року є надання банком кредиту в іноземній валюті - доларах США, а відображення реальної процентної ставки залежить від річного рівня інфляції, який не застосовується до іноземної валюти, тому твердження позивача про надання недостовірної інформації відповідачем є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції у вказаній частині не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

На підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та встановлених судом фактичних обставин справи суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач у письмовій формі надав позивачу відповідну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем ОСОБА_10 №2 Тарифи банку та ОСОБА_10 №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с.12, 13-16).

Доводи апелянта відносно відсутності надання позивачу відповідачем інформації про умови кредитування в іноземній валюті не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані доводи апелянта спростовуються вищезазначеними матеріалами справи.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено наявність волевиявлення позивача ОСОБА_5 на укладення кредитного договору на вказаних в договорі умовах, з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч. 2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, також судом встановлено наявність згоди позивача з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи фінансовими документами, які підтверджують систематичне проведення позивачем протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору (а.с.21-23).За даних обставин суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору позивач фактично вчиняв дії, спрямовані на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував свій намір на подальше виконання умов договору, що також свідчить про відсутність порушення прав та інтересів позивача при укладенні оспорюваного ним договору. Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього, позичальник фактично підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування, в тому числі, і з умовами взаєморозрахунків.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вищезазначеного висновку суду першої інстанції не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апелянта, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, не підтверджені належними та допустими доказами. Згідно з ч.4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт стверджує про встановлені п.1.3.1., п.1.3.2. договору дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, які передбачають лише можливість її збільшення, при цьому як у випадку ревальвації так і у випадку девальвації гривні по відношенню до курсу долара США. Необхідно зазначити, що оспорюючи вказані пункти укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту №0 від 18.03.2008 року, апелянтом не враховано, що відповідно до п.1.3.3. договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця у два етапи за методом 30/360 відповідно до вимог нормативно - правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. При цьому конкретний розмір процентів за користування кредитними коштами визначено в додатку №2 Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є невідємною частиною договору. За даних обставин є необґрунтованими твердження апеляційної скарги відносно того, що передбачений договором порядок визначення розміру плати за користування кредитними коштами є таким, що вводить позивача в оману.

Умовами п.п.1.3.1.,1.3.2.,10.2. укладеного між сторонами договору передбачена можливість збільшення відсоткової ставки лише за умови дотримання сторонами визначеної договором процедури. Крім того, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази фактичного підвищення відсоткової ставки за кредитним договором без погодження з позичальником та порушення у звязку з цим його прав, які призвели до збільшення зобовязань за кредитним договором.

Також в ході судового розгляду даної справи не встановлено порушення прав позивача пунктом 4.8. укладеного між сторонами договору, який передбачає обовязок позичальника провести страхування предмета застави.

Відповідно до приписів ч.1статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Апелянт стверджує, що відповідно до платіжного доручення від 18.03.2008року №1, з поточного рахунку позичальника банком було перераховано ВАТ Домобудівник 194760грн., як оплату за квартиру позивача, разом з тим, позивач не уповноважував відповідача на здійснення придбання /конвертації доларів США у гривні. Як вбачається з проводки від 18.03.2008 року (а.с.49) та платіжного доручення №1 від 18.03.2008 року (а.с. 50), з поточного рахунку фізичної особи № 9400 ОСОБА_5було видано 38566 дол. США та проведено оплату за квартиру ОСОБА_5 в сумі 194760 грн., отримувач - ВАТ Домобудівник. За даних обставин є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що в даному випадку відповідач виступив банківською установою, яка перерахувала кошти між субєктами платіжного переказу, і вказана обставина не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.03.2008 року, то відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи суд також не знайшов підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки № 311008Z68 від 18.03.2008 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі з'ясованих по справі обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: