АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3487/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1016/К/15 інстанції - Тимошенко Т.І.
Категорія 53 (1) Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Братіщевої Л.А., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі - ПАТ "Євраз Суха Балка") про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 1974 року по 19 вересня 2008 року працювала у відповідача підземним машиністом конвеєра і за час її роботи у товаристві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпусток провадилось із порушенням законодавства. В 2012 році ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" виплатило їй заборгованість із заробітної плати за період з 1997 року по 2008 рік у розмірі 1255,25 грн. та 14 квітня 2012 року виплатило донараховану заробітну плату, але лише в розмірі 1066,96 грн. Вважає, що у зв'язку з тривалою невиплатою заробітної плати, вона має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1333,29 грн. Крім того, невчасною виплатою належних їй коштів діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. Уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 1333 грн. 29 коп. та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, стягнуто на її користь з ПАТ "Євраз Суха Балка" компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 1333,29 грн. та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПАТ "Євраз Суха Балка" на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ "Євраз Суха Балка" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач посилається на те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки обов'язковими умовами для їх застосування є невиплата нарахованих громадянину належних йому доходів, порушення встановлених строків їх виплат, затримка виплати нарахованих доходів на один і більше календарних місяців, зростання цін на споживчі товари, тарифи і послуги та доходи не повинні носити разовий характер. В даному випадку, на думку апелянта, порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток, при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено. Спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачу не були нараховані взагалі, що також підтверджує безпідставність застосування судом зазначених вище нормативних актів.

Також судом першої інстанції з ПАТ "Євраз Суха Балка" безпідставно стягнуто у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 500 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення їй такої шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1974 року по 19.09.2008 року працювала підземним машиністом конвеєра на ПАТ «Євраз Суха Балка» та протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходилась у відпустках.

Спір виник з приводу несвоєчасної виплати заробітної плати за період відпусток.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з обов'язку роботодавця нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Відповідно до ст. 34 ЗУ "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Спільною постановою Генерального директора ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" та профспілкових комітетів №3 від 06.02.2012 р. та наказом №295 від 16.02.2012 р., відповідачем визнано порушення п.10 Порядку.

У лютому 2012 року ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" здійснено перевірку нарахувань заробітної плати позивачеві відповідно до вимог пункту 10 Порядку та Спільної постанови №3 від 06.02.2012р. та нараховано заробітну плату за період відпусток (компенсацію за невикористані відпустки) у загальному розмірі 1255,25 грн., а саме: за грудень 1997 року - 205,53 грн., за січень 1998 року - 139,23 грн., за серпень 1998 року - 221,40, за липень-серпень 1999 року - 207,64 грн., за листопад-грудень 1999 року - 197,37 грн., вересень-листопад 2000 року - 478,92 грн., за лютий-березень 2001 року - 289,90 грн., за грудень 2001 року - 198,90 за січень-лютий 2002 року - 485,11 грн., за вересень-листопад 2002 року - 772,72 грн., за грудень 2003 року - 460,46 грн., за січень 2004 року - 580,58 грн., за серпень 2004 року - 386,40 грн., за грудень 2004 року - 275,44 грн., за січень-лютий 2005 року - 926,48 грн., за грудень 2005 року - 841,34 грн., за січень 2005 року 987,66 грн., за грудень 2006 року - 865,92 грн., за січень-лютий 2007 року - 1180,80 грн., за вересень-жовтень 2007 року - 1095,12 грн., за грудень 2007 року - 191,20 грн., за січень 2008 року - 956 грн., за вересень 2008 року - 2512,98 грн. (а.с. 36).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2012 року ОСОБА_3 була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012р. в сумі 1066,96 грн. за період з 1998 року по 2008 рік.

Тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток за період з червня 1998 року по жовтень 2008 року.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є правильним.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції розміру компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з червня 1998 року по жовтень 2008 року, який складає 1333,29 грн., та вважає його правильним. До того ж відповідачем визначений судом розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки в даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено, не беруться до уваги колегією суддів, так як спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суперечать офіційному тлумаченню положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України висловленому Конституційним Судом України у вищевказаному рішенні від 15.10.2013 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що підприємством відповідача у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за час перебування у відпустках було порушено права позивача та спричинено їй моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди є безпідставними.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції визначився з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та взявши до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, обґрунтовано задовольнив в цій частині позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: