Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/1749/15 Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Провадження № 22ц/778/4820/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів: Коваленко А.І., Кримської О.М.,

При секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року в справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Позивач вказував, що згідно рішенню виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.09 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» в м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.09 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого постачання гарячої води визначено «Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

В період з січня 2009 року по квітень 2014 року «Концерн «МТМ» надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 25 014,08 грн. Станом на 01.02.2015 року боржники здійснили оплату за надані послуги у розмірі 10 011,40 грн.

Також позивач вказував, що вже звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення цієї заборгованості, проте ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2014 року судовий наказ було скасовано.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг у сумі 15 002,68 грн., судові витрати віднести на рахунок відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в сумі 15 002,68 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 64, 67, 68 ЖК України якими передбачені права і обов'язки членів сім'ї наймача щодо виконання обов'язків по утриманню житла; обов'язок оплати і строки внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги та на «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Задовольнивши позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району, суд виходив з того, що позивачем доведено наявність заборгованості у ОСОБА_2, ОСОБА_3 за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з січня 2009 року по квітень 2014 року в сумі 15 002,68 грн., а підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Основні доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 полягають в незгоді з висновком суду першої інстанції щодо переривання перебігу позовної давності - оскільки суд вважав, що вони визнавали борг та сплачували більшу суму, аніж щомісячний платіж. Апелянти вважають, що заборгованість стягнуто за межами строку позовної давності, посилаючись на те, що платежі, які вони здійснювали в більшому розмірі, аніж щомісячний платіж, не є платежами в рахунок погашення заборгованості, а є авансовими платежами.

Такі доводи апеляційних скарг не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно статей 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Пунктами 3, 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісячно.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідачі здійснювали оплату послуг з централізованого опалення, підігріву питної води не в повному обсязі, а тому заборгованість за ці послуги за період з січня 2009 року по квітень 2014 року складає (за вирахуванням суми заборгованості, оплаченої відповідачами 01.02.2015 року) 15002 грн. 68 коп. (а. с. 12-14).

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідності до вимог статей 257, 264 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а її перебіг переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З матеріалів справи видно, що відповідачі в вересні 2010 року та в червні 2011 року оплатили по 1000 грн. в кожному місяці, , хоча в цих місяцях послуги за опалення не нараховувалися взагалі. В грудні 2011 року відповідачі оплатили 1000, хоча щомісячний платіж складав 528 грн.. В січні 2013 року оплачено 3000 грн., хоча місячний платіж складав 763 грн. В червні 2013 року відповідачі оплатили 842 грн., хоча щомісячні платежі не пред'являлися до оплати в зв'язку з відсутністю опалення та гарячої води (а. с. 12-14).

Доказів стосовно того, що ці грошові суми були оплачені авансом - в рахунок майбутніх платежів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, з матеріалів справи видно, що позивач раніше звертався до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення цієї заборгованості, проте ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2014 року судовий наказ було скасовано. Зазначене також свідчить про переривання строку позовної давності (а. с. 10).

Тому суд дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності.

Із апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що інші доводи їх скарг не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: