У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання припиненим зобов'язання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, просили визнати припиненим їх зобов'язання щодо повернення ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 12 880 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2012 року стягнуто солідарно з них на користь ОСОБА_6 заборгованість за розпискою в розмірі 102 846 грн 80 коп. 12 лютого 2013 року вони самостійно виконали зазначене рішення, а ОСОБА_6 повернув їм оригінал розписки.

Відповідач подав на виконання до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області виконавчі листи № 2-1822/12, видані на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2012 року, чим порушено їхні права, оскільки вони добровільно виконали рішення суду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 1 жовтня 2014 року визнано припиненим зобов'язання позивачів щодо повернення відповідачу боргу за розпискою від 7 липня 2009 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_6 просить залишити рішення апеляційного суду без змін. У заперечення зазначено, що на підставі поданої ним заяви про шахрайське заволодіння борговою розпискою від 7 липня 2009 року громадянами Кременчуцьким МВ УМВС України в Полтавській області зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України..

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі виконали свої боргові зобов'язання перед ОСОБА_6, отже вони є припиненими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до матеріалів виконавчих проваджень рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2012 року не виконано; спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», обраний позивачами спосіб захисту цивільних прав не відповідає ст. 16 ЦК України.

Перевіряючи законність рішення апеляційного суду, колегія суддів виходить із такого.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Із цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Судами встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за розпискою від 7 липня 2009 року в розмірі 102 846 грн 80 коп. та три проценти річних від простроченої суми заборгованості - 8 334 грн 80 коп.

3 квітня 2013 року ОСОБА_6 пред'явив до виконання відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області виконавчі листи № 2-1822/12, видані Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а 23 травня 2013 року - щодо ОСОБА_4, за якими відкриті виконавчі провадження та які до цього часу незакінчено.

Як убачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачі зазначали, що 12 лютого 2013 року вони добровільно виконали рішення суду, а відповідач повернув їм борговий документ - розписку (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Такий спосіб захисту цивільних прав, як припинення правовідношення застосовують, як правило, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх обов'язків або неправомірного використання кредитором свого права.

Ураховуючи, що спір вирішено судом, то питання виконання рішення суду регулюються Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон, у редакції, чинній на час пред'явлення виконавчого листа до виконання) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Апеляційним судом установлено та не було спростовано сторонами, що позивачі не зверталися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Колегія суддів виходить із того, що ЦПК України визначено порядок визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо обов'язок боржника відсутній у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником, а тому визнання припиненим зобов'язання шляхом пред'явлення позову за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, не відповідає характеру порушеного права та можливості його захисту в обраний спосіб.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2014 року - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник