Номер провадження: 22-ц/785/5819/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

при секретарі Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в реалізації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року, -

встановила:

15 липня 2013р.ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в реалізації права власності.

При розгляді справи позивач позов неодноразово уточнювала, залучила до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Акціонерне товариство закритого типу «Істок», і остаточно просила суд зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити їй перешкод в реалізації права власності у вигляді будівництва та експлуатації бази відпочинку на березі Чорного моря в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області на земельній ділянці 351,8 кв.м. по вул. Приморська 63, 63-А, відведеної їй в постійне користування АТЗТ «Істок», згідно договору №15 про спільну діяльність (будівництво бази відпочинку) від 24.12.2002р., укладеного між АТЗТ «Істок» та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, який діє в інтересах позивача позов підтримав, з урахуванням уточнень, просив позов задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 за договором про спільну діяльність №15 від 24.12.2002р., укладеного між нею та АТЗТ «Істок», займалася будівництвом бази відпочинку на березі Чорного моря в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області на земельній ділянці, відведеної їй у постійне користування АТЗТ «Істок».

У 2009 році ОСОБА_6 надала довіреність на оформлення та реєстрацію права власності на все належне їй нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці розміром 351,8 кв.м. в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області ОСОБА_3, а у вересні 2012 року скасувала свою довіреність, але ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 продовжують оформлювати правовстановлюючі документи на будинок позивача, чим перешкоджають у доступі та розпорядженні позивачу земельною ділянкою, що передана їй в користування за договором про спільну діяльність від 24.12.2002р.

В звязку з викладеним, ОСОБА_6, уточнивши позовні вимоги просила зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні земельною ділянкою 351,8 кв.м., яка розташована по вул. Приморській, №63 та 63-А в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області(а.с.44-45).

Представник відповідачів, ОСОБА_7, позов не визнав, посилався на те, що договір про сумісну діяльність №15 від 24.12.2002р. не відповідає діючому на час його укладання законодавству, законність володіння позивачем земельною ділянкою розміром 351,8 кв.м. по вул. Приморській, №63 та 63-А в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області спростовується письмовими доказами, наявними у справі. Факт порушення відповідачем ОСОБА_3 прав ОСОБА_2 та перешкоди їй у користуванні своїм майном за час дії довіреності від 14.10.2009р. позивачем не доведено, а скасуванням довіреності 05.09.2012р. позивач у передбачений законом спосіб вже реалізувала своє право захисту від можливих посягань відповідачем на її майнові права. Крім цього, з урахуванням того, що згідно розписки - угоди від 21.11.2007р. ОСОБА_2 продала ОСОБА_8, дружині ОСОБА_3, об'єкт спірного нерухомого майна в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеській області, тому між сторонами існують інші спірні правовідносини, в звязку з чим просив у позові відмовити.

Третя особа АТЗТ «Істок» у ЄДРПОУ не зареєстровано, у звязку з чим, в судове засідання не викликалося.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2015р. в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_2 просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається на те, що факт належності земельної ділянки позивачці підтверджено відведенням даної земельної ділянки ОСОБА_2 у постійне користування, що підтверджено довідкою від 18.07.2014р. №СР- 02-21-339 Новобілярською селищною радою Комінтернівського району, в якій зазначено, що виконкомом Новобілярської селищної ради Комінтернівського району відповідно до Договору № 15 від 24.12.2002р., укладеного між АТЗТ «Істок» та ОСОБА_2, надано ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва будинку відпочинку за колишньою адресою: с. Григорівка, вул. Чорноморська №1 та №1а, яка станом на 18.07.2014р. змінена на с. Григорівка, вул. Чорноморська, №63.

Також апелянт зазначив, що факт законного користування ОСОБА_2 земельною ділянкою підтверджено, а саме, довідкою Новобілярської селищної ради Комінтернівського району від 18.07.2014р. та підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_9, який на той час був директором АТЗТ «Істок». ОСОБА_2 набула права користування земельною ділянкою розміром 351,8 кв.м. по вул. Приморській, 63 та 63«А» с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області.

Таким чином, вважала, що виходячи з розписки від 21.11.2007р. та враховуючи існування довіреності на імя ОСОБА_3 перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2, чинять відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому посилався на те, що рішення органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки 351,8 кв.м. по вул. Приморській, 63 та 63«А» с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської на імя ОСОБА_2 немає.

Представник ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що договір про спільну діяльність №15 від 24.12.2002р., укладений між юридичною особою АТЗТ «Істок» та фізичною особою - позивачем ОСОБА_2, укладено з порушенням вимог діючого на час законодавства, та відповідно до ст.ст.48,59 ЦК України (1963 року) договір є недійсним з моменту його укладання.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем та її представником не надано суду доказів порушення відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 прав ОСОБА_2 щодо користування земельною ділянкою розміром 351,8 кв.м. в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області по вул.Приморській, 63 та 63-А. Документи у підтвердження отримання позивачем на її імя в установленому законом порядку на користування земельної ділянки розміром 351,8 кв.м. по вул. Приморській, 63 та 63-А в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області, дозвільна документація на забудову зазначеної земельної ділянки - відсутні.

Факт порушення відповідачем ОСОБА_3 прав ОСОБА_2 та перешкоди їй у користуванні своїм майном за час дії довіреності від 14.10.2009р., яку вона посвідчила на імя ОСОБА_3 позивачем не доведено. Скасуванням довіреності 05.09.2012р. позивачка у передбачений законом спосіб вже реалізувала своє право захисту від можливих посягань відповідачем ОСОБА_3 на її майнові права.

Також суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з наданої представником відповідачів копії розписки-угоди, ОСОБА_2 21 листопада 2007р. продала ОСОБА_8 котедж, що знаходиться в с. Григорівка по вул. Радянська, №1, Комінтернівського району, Одеської області (біля бази відпочинку Григорівка), за 70000 доларів США, з яких частково отримала 40000 доларів США, а 30000 доларів США повинна була отримати у майбутньому (а.с.41).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено суду, які її права та інтереси порушені відповідачами та на підставі яких норм матеріального права підлягають захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.12.2002р. між позивачем ОСОБА_2в письмовій формі та Акціонерним товариством закритого типу «Істок», в особі директора ОСОБА_9, укладено договір про сумісну діяльність за №15. За змістом якого сторони зобов'язалися сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, а саме: для будівництва і експлуатації бази відпочинку на березі Чорного моря в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області на земельній ділянці, відведеної у постійне користування підприємству, та отримання прибутку. Будівництво та подальша експлуатація бази відпочинку сторонами Договору здійснюється на земельній ділянці розміром 29, 2 кв.м x 20, 85 кв.м., загальною площею 608, 82 кв.м. Після закінчення будівельних робіт підприємство вводить обєкт до експлуатації . Строк виконання будівельних робіт три роки (а.с.5-6).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2007р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладена угода про продаж котеджу, який розташований у с. Григорівка, вул. Радянська,№1( біля бази відпочинку Григорівка), вартістю 70000 дол. США, з яких ОСОБА_2 отримала 40 000 дол. США, а залишок повинний був сплачений у березні 2008р. у розмірі 30 000 дол. США.(а.с.41).

За матеріалами справи, 14 жовтня 2009р. ОСОБА_2 надала довіреність ОСОБА_3 бути її представником щодо виконання договору, укладеного 24.12.2002р. між ОСОБА_2та Акціонерним товариством закритого типу «Істок», яка була скасована нею 05 вересня 2012р.(а.с.7,8).

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що вчинення будь-яких дій відповідачем ОСОБА_3 після скасування ОСОБА_2 довіреності на його ім'я з 05 вересня 2012р, щодо порушення прав позивача, як позивачкою так і її представником не надано.

По справі в суді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_9, який посилався на те, що з 1999 року по 2003 рік він був головою АТЗТ «Істок», яке у 2003 році дійсно уклало договір зі ОСОБА_2 про сумісну діяльність на будівництво бази відпочинку на території Новобілярської сільської ради Комінтернівського району Одеської області в с. Григорівка на земельній ділянці, що була відведена у постійне користування АТЗТ «Істок». На день укладання договору про сумісну діяльність земельна ділянка юридичну адресу не мала. Договір мав на меті, що ОСОБА_2 разом з підприємством очистять територію та разом будуть будувати базу відпочинку. При реорганізації підприємства будь-який додатковий договір зі ОСОБА_2 не укладався у зв'язку з тим, що згідно Уставу до правонаступника переходило у власність все рухоме та нерухоме майно АТЗТ «Істок». На ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, що вона будувала на землі АТЗТ «Істок» не оформлювалося, оскільки будівництво не було закінчено. На теперішній час земельна ділянка, на якій ОСОБА_2 будувала будинок, до земель ТОВ «Істок» не відноситься, тому що у 2000-х роках, точно коли не пам'ятає, державний акт на передачу у постійне користування АТЗТ «Істок» земельної ділянки на території Новобілярської сільської ради Комінтернівського району Одеської області судом було частково скасовано і земля перейшла до державної власності. Чи оформила ОСОБА_2 своє право власності або користування земельною ділянкою та яка адреса у цієї земельної ділянки йому не відомо.

Згідно ст.430 ЦК України (1963 року), що діяв на час укладання договору, за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т.ін.

За змістом цієї статі, громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб.

Отже, укладання договору про сумісну діяльність між юридичною особою та громадянами для отримання прибутку законодавством на тої час не дозволялося.

Відповідно до вимог ст.48 ЦК України(1963р.), який діяв станом на 2002р., угода є недійсною, якщо на момент її укладання , вона не відповідала вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.59 ЦК України(1963р.), який діяв станом на 2002р., правочин визнаний недійсним, вважається недійсним з моменту його вчинення.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив спірні правовідносини та закон, який їх регулює.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної форми власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

В матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що земельна ділянка розміром 351,8 кв.м. в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області по вул.Приморській, 63 та 63-А була виділена на імя ОСОБА_2 органами місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно п.1 Договору про сумісну діяльність від 24.12.2002р.(будівництво бази відпочинку), земельна ділянка була виділена у постійне користування АТЗТ «Істок» без зазначення будь - якої юридичної адреси земельної ділянки. Інших доказів про належність ОСОБА_2 земельної ділянки, яка надана їй в установленому законом порядку позивачем не надано.

Крім того, свідок ОСОБА_9, який був допитаний в суді першої інстанції посилався на те, що державний акт на передачу у постійне користування АТЗТ «Істок» земельної ділянки на території Новобілярської сільської ради Комінтернівського району Одеської області судом було частково скасовано у 2000р. і земля перейшла до державної власності.

Посилання ОСОБА_2 на довідку, яка видана Новобілярською селищною радою Комінтернівського району Одеської області від 18 липня 2014р. про те, що відповідно до договору від 24.12.2002р. їй надано земельну ділянку для будівництва будинку відпочинку за колишньою адресою с. Григорівка, вул. Чорноморська №1 та №1а, яка станом на 18.07.2014р. змінена на с. Григорівка, вул. Чорноморська №63 до уваги не приймається, оскільки як в суді першої, так і апеляційної інстанції позивачем не надано рішення органа місцевого самоврядування щодо виділення цієї земельної ділянки саме ОСОБА_2, а довідка не є рішенням щодо виділення земельної ділянки(а.с.73).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, маються розбіжності щодо адреси земельної ділянки та місця її розташування.

Суд правильно дійшов до висновку про те, що факт порушення відповідачем ОСОБА_3 прав ОСОБА_2 та перешкоди їй у користуванні своїм майном за час дії довіреності від 14.10.2009р. позивачем не доведено, а скасуванням довіреності 05.09.2012р., позивач у передбачений законом спосіб вже реалізувала своє право захисту від можливих посягань відповідачем ОСОБА_3 на її майнові права.

Доводи позивача заявлені до ОСОБА_8 також є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_8 земельна ділянка розміром 351,8 кв.м. в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області по вул.Приморській, 63 та 63-А була виділена в установленому законом порядку на підставі рішення органів місцевого самоврядування.

Посилання представника відповідачів на укладену розписку угоду від 21 листопада 2007р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 щодо продажу котеджу, який розташовано у с. Григорівка, вул. Радянська,№1 є необґрунтованими, оскільки угода укладена з порушенням вимог закону в письмовій формі, без посвідчення в нотаріальній контрі на незавершене будівництво.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_6 в користуванні земельною ділянкою 351,8 кв.м., яка розташована по вул. Приморській, №63 та 63-А в с. Григорівка, Комінтернівського району, Одеської області не доведено позивачем.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Підстав для ухвалення нового рішення не має.

Керуючись ст.ст.209,303,307 ч.1п.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12