АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6387/15 Справа № 174/61/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Безрукавому Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та стягнення моральної шкоди, треті особи - Виконавчий комітет Вільногірського міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування, прокурор м. Вільногірська Дніпроептровської області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з таким позовом, обґрунтовуючи його тим, що з жовтня 1999 року по жовтень 2012 року він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою і під час спільного проживання у них 03.11.2006 року народився син ОСОБА_4, якого відповідачка зареєструвала у відділі реєстрації актів цивільного стану як дитину у якого немає батька, але рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.07.2013 року він був визнаний його батьком і 14.08.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області був складений актовий запис № 240, де він був записаний батьком дитини, а рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2014 року відповідачка була зобов'язана не чинити йому перешкоди у його спілкуванні з сином під час систематичних побачень три рази на тиждень без присутності відповідачки за попереднім її повідомленням з його боку, у період з червня по серпень кожного року йому було дозволено забирати сина на 14 діб підряд для спільного відпочинку без присутності відповідачки за попереднім її повідомленням, на підставі чого 05.11.2014 року був виданий виконавчий лист та 11.11.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо зобов'язання відповідачку виконувати рішення суду, проте, коли 11.12.2014 року державний виконавець спільно з ним та двома понятими вийшла за адресою відповідачки для виконання рішення суду щодо забезпечення його спілкування з сином, відповідачка відмовилися виконувати рішення суду, заявивши про можливість його спілкування із сином тільки в її присутності і, таким чином, чинить перешкоди у його спілкуванні з сином, чим спричинила йому моральну шкоду, тому позивач просив суд відібрати у неї його сина ОСОБА_4, передати його для проживання з ним та стягнути з відповідачки моральну шкоду 5000 грн..

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року стягнуто з відповідачки на користь позивача компенсацію за спричинену йому моральну шкоду у розмірі 1000 грн. внаслідок невиконання судового рішення про усунення перешкод у його спілкуванні з його сином та вирішено питання про розподіл судових витрат по справі, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність позивачем.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Стягуючиз відповідачки на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн., суд виходив з того, щовідповідачка умисно не виконую рішення суду про усунення перешкод у його спілкуванні з його сином, чим спричинила позивачу моральнушкоду.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_2 ОСОБА_4 Миколайовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у них в період їх спільного проживання як чоловіка та жінки без укладення шлюбу, при цьому малолітня дитина постійно проживає разом з відповідачкою, на користь якої за рішенням суду стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання дитини, а згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2014 року, що набрало законної сили 08.07.2014 року, суд зобовязав відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні позивача з його малолітнім сином та установив порядок цього спілкування, зокрема, спілкування повинне відбуватися за відсутності матері дитини, після чого 11.12.2014 року на вимогу державного виконавця ВДВС Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5 відповідачка відмовилися виконувати таке рішення суду, заявивши про можливість позивача спілкуватися із сином тільки в її присутності, що визнано сторонами по справі.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 154 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, а відповідно до ч. 5 ст. 159 цього Кодексу особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За змістом ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте матеріали справи не містять достатніх доказів в підтвердження наявності підстав для стягнення моральної шкоди з відповідачки.

Так, відповідно до статей 8, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних подій.

З огляду на підстави заявленого позову - стаття 159 СК України та стаття 23 ЦК України - встановленню судом підлягали такі юридичні факти, як наявність спричиненої позивачу моральної шкоди внаслідок дій відповідачки, її винної поведінки, причинного зв'язку між шкодою та її протиправною поведінкою.

Зазначені юридичні факти суд повинен встановити й обґрунтувати доказами, одержаними у визначеному законом порядку за допомогою передбачених ч. 2 ст. 57 ЦПК засобів доказування і перевіреними у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 213, 215 ЦПК рішення суду має містити чіткі вичерпні та безумовні висновки щодо доведеності чи недоведеності юридичних фактів, що мають значення для справи, на підставі оцінки доказів відповідно до вимог ст. 212 ЦПК.

Усупереч зазначеним процесуальним нормам права суд, дослідивши надані сторонами докази, не дав належної оцінки у їх сукупності та взаємозв'язку, стягуючи завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 1000 грн. з відповідачки не зробив чіткого і безумовного висновку щодо спричинення саме такої шкоди позивачу, наявності чи відсутності вини відповідачки у її заподіянні і, таким чином, юридичного факту, який підлягав встановленню судом у цих правовідносинах, необхідними доказами не встановив, при тому, що в матеріалах справи не міститься доказів систематичного ухилення відповідачки від виконання рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2014 року щодо забезпечення спілкування позивача з сином, відсутні складений державним виконавцем акт по результатам його виходу 11.12.2014 року для виконання цього рішення та докази застосування до відповідачки відповідних заходів реагування за чинення перешкод у його виконанні (попередження, штраф тощо) або інші письмові докази в підтвердження неможливості його виконання.

Оскільки висновок суду про заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок винних дій відповідачки належними доказами не підтверджується, а є лише його передчасним припущенням, на чому не може ґрунтуватися судове рішення, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди та розподілу між сторонами судових витрат у справі, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, скасувати та в задоволенні таких позовних вимог відмовити за недоведеністю на підставі ст. 309 ЦПК України.

Доводи щодо незаконності рішення суду в частині відмови у відібранні у відповідачки та передачі позивачу для проживання з ним його синав апеляційній скарзі не наведені і рішення суду в цій частині фактично не оскаржується, тому апеляційною інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсації за спричинену йому моральну шкоду у розмірі 1000 грн. внаслідок невиконання судового рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2014 року про усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 з його сином ОСОБА_2 ОСОБА_4 Миколайовичем, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також розподілу між сторонами судових витрат у справі в виді судового збору в розмірі 243,60 грн. - скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: