Справа № 462/2487/14 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3347/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Зварича В.В., відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, третя особа - Львівська міська рада, про демонтаж самочинно влаштованої металевої огорожі, -

встановила:

В квітні 2014 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, треті особи - Львівська міська рада, про демонтаж самочинно встановленої металевої огорожі.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, встановила на землях комунальної власності міста біля будинку №8 по вул. Фабричній у м. Львові металеву огорожу довжиною 24 м.. На підставі висновку міжвідомчої комісії розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №704 від 20.11.2013 року відповідача зобов'язано демонтувати самочинно встановлену металеву огорожу з брамою довжиною 24 м., самочинно встановлено на землях комунальної власності міста в термін до 25.12.2013 року, однак, в добровільному порядку зазначене розпорядження відповідач не виконала, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 серпня 2014 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Судом постановлено зобов'язати ОСОБА_3, власника квартири АДРЕСА_1, демонтувати металеву огорожу довжиною 24 м, самочинного встановлену на землях комунальної власності міста. Вирішено питання судових витрат.

Це рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник відповідача ОСОБА_4, який вапеляційній скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно розглянув справу у відсутності відповідача, належно не повідомивши її про час, день та місце розгляду справи, вона змушена доглядати свою стару матір, яка потребує стороннього догляду, а сама перебувала на лікуванні. Стверджує, що вона не будувала огорожу, а лише встановила нову замість металевої сітки, яка з стала непридатною для виконання своїх захисних та естетичних функцій. При цьому стверджує, що встановлена нею огорожа не перешкоджає мешканцям будинку та не створює жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією та не завдає ні моральної, ні матеріальної шкоди ЛКП «Богданівка» чи Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 122-123, 134-137).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника Зварича В.В., дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення скарги.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути, законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_3, яка проживає по АДРЕСА_1, самочинно звела металеву огорожу з брамою на земельній ділянці, що відноситься до комунальної власності міста Львова (а.с.5,6).

Факт самочинності встановлення ОСОБА_3 металевою огорожі встановлено актами ЛКП «Богданівка» від 07.10.2013 р. та від 28.11.2013 р. та міжвідомчою комісією на засіданні 05.11.2013 року, викопіровкою присадибної ділянки та генплану будинку АДРЕСА_1 із зазначенням самочинно встановленої металевої огорожі загальною довжиною 24 м. (а.с.7,8,14), що остання не заперечує, вказуючи лише на те, що спорудила вказану огорожу з металевих щитів замість металевої сітки, яка була раніше та прийшла в непридатний стан.

Про необхідність демонтажу самовільно встановленої огорожі в грудні 2013 року ОСОБА_3 двічі направлялись відповідні попередження ЛКП «Богданівка», які залишались без реагування (а.с.10,12).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтвердила що в 2013 році притягувалась до адміністративної відповідальності за самовільно встановлену огорожу.

Земельна ділянка за вказаною адресою співвласниками будинку не приватизована, в силу приписів ст. 83 ЗК України є комунальною власністю Львівської міської ради.

Згідно із ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України "Про планування і забудову територій" рішення органів виконавчої влади та самоврядування з питань забудови й іншого використання територій, прийняті в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Згідно із ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва.

Тому, в супереч твердженням апелянта, звертаючись до суду з вказаним позовом, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради діяла у відповідності до своїх повноважень.

Задовольняючи позовні вимоги Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради щодо покладення на ОСОБА_3 обов'язку демонтувати металеву огорожу довжиною 24 м. самочинно встановлену на землях комунальної власності міста біля будинку АДРЕСА_1, суд, правильно встановивши фактичні обставини справи щодо самочинності зведення цієї огорожі відповідачем без отримання будь-яких погоджувальних документів та проектної документації , вірно виходив із нормативно-правових норм, що регулюють спірні правовідносини, а саме: Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835; Положення про порядок влаштування огорож у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 834, давши цим обставинам належну правову оцінку у своєму рішенні.

Висновки суду відповідають положенням ч.2 ст.152 та ч.2 ст.212 ЗК України.

Правомірність своїх дій щодо самовільного встановлення металевої огорожі на земельній ділянці комунальної власності без погодження такого встановлення з місцевими органами самоврядування у визначений спосіб, відповідачем не доведено, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово протягом тривалого часу вживав належних процесуальних заходів для повідомлення відповідача щодо місця і часу розгляду справи, скеровуючи на його адресу відповідно до вимог ст.74-76 ЦПК України судові повістки з рекомендованим повідомленням про вручення, які повертались до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.17, 32, 38, 40, 44-45, 46-47) тому, та обставина, що суд розглянув справу у відсутності відповідача, та з урахуванням доводів апеляційної скарги, це не вплинуло на повноту та об'єктивність дослідження судом обставин справи і не ставить під сумнів правильність зроблених судом висновків.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, судом правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, і тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.