Справа № 215/775/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що він - ОСОБА_3, працюючи на підприємстві відповідача підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму, а також в важких умовах праці 34 роки 3 місяці, з них: з 11.08.1977 р. 20.10.1977 р. слюсар черговий та по ремонту обладнання, цех випалювання та огрудкування № 2, ПАТ «Півн ГЗК» ; з 27.12.1979 р. по 01.04.1991 р. там же, цех огрудкування і випалювання № 2 по ремонту обладнання, ПАТ «ПівнГЗК»; з 01.04.1991 р. по 17.10.1991 р. - там же учень агломератника; 17.10.1991 р. по 02.2014 ВАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПівнГЗК» цех огрудкування і випалювання № 2, цех по виробництву окатишів № 2, агломератник.

15 липня 2014 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 392 йому було встановлено 2 професійних захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова, переважно справа, з помірно вираженим статико-динамічним порушенням, стійким больовим та мязові-тонічним та периферичним нейроваскулярним синдромами, двобічним плечолопатковим пері артрозом ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого ст.) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ступеню.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-3-7402 від 10.12.2013 р. Криворізьким міським Управлінням головного Управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області, де вказано, що умови виробничого середовища агломератника за концентрацією аерозолю відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 14.08.2014 року де в п.16 вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив підвищенних концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавши місце порушень режимів систем вентиляції та аспірації, умови праці позивача характеризувалися фізичними перевантаженнями з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого застосування транспортувальних засобів та засобів механізації для переміщення вантажів важких режимів експлуатації вантажопідйомних механізмів. Важкість праці маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг:37 при гранично допустимому до 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30о /понад 30о, % за зміну/: зміни 56% при гранично допустимому до 25/0. Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу до 10 % - 9,1 при нормі до 4,0.

Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 16 жовтня 2014 року № 0407/22432/22432. 1/2, 1/3 позивачу були призначені одноразова та щомісячні страхові виплати.

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 несе безпосередню відповідальність.

За висновком МСЕК від 06.10.2014 року серії 12 ААА № 000662 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55 % 15 вересня 2014 року з переоглядом 1 жовтня 2015 року.

Таким чином в наслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, навіть допомогти по господарству своїй родині він також не має змоги бо при фізичному навантажені постійно відчуває болі у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в обидві ноги, оніміння в руках і ногах, часті судоми, болі та обмеження рухів переважно в плечових, ліктьових, плечових та колінних суглобах, головні болі, запаморочення, знижений фон настрою, постійний шум в голові задишку, болі у грудній клітці, позивач не може спати вночі сам та заважає своїм рідним. Періодично його мучить головний біль, бувають запаморочення, підвищується артеріальний тиск, що ставить під загрозу його життя. Позивач більше не може працювати на своїй дачі, не може обробляти землю, що позбавило його можливості годувати свою сімю.

34 роки та 3 місяці позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною.

В звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при користуванні громадським транспортом він відчуває задуху, у нього виникає кашель, що привертає на нього увагу оточуючих, люди відвертаються від нього, як від хворого на туберкульоз чи якесь інше небезпечне захворювання. Іноді позивачу стає так зле, що він змушений виходити з транспорту завчасно, не доїжджаючи до місця призначення. При відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину,таким чином це ставить під загрозу життя онуків, навіть підняти їх на руки він не здатний. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання.

Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоровя, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоровя, а також попередження його погіршення, що дуже часто виникає при загостренні професійного захворювання. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан його здоровя до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивач оцінює в 243 600 гривень.

Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 243 600 гривень та стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_1 наполягає на позовних вимогах позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнає повністю з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_3 дійсно працював на комбінаті з 11.08.1977 р. 20.10.1977 р. слюсар черговий та по ремонту обладнання, цех випалювання та огрудкування № 2, ПАТ «Півн ГЗК» ; з 27.12.1979 р. по 01.04.1991 р. там же, цех огрудкування і випалювання № 2 по ремонту обладнання, ПАТ «ПівнГЗК»; з 01.04.1991 р. по 17.10.1991 р. - там же учень агломератника; 17.10.1991 р. по 02.2014 ВАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПівнГЗК» цех огрудкування і випалювання № 2, цех по виробництву окатишів № 2, агломератник.

08.10.2014 р. був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію.

Працюючи 35 років у шкідливих умова праці та йому було встановленно професійне захворювання радикулопатія та хронічне обструктивне захворювання легень першої ступеню, яке виникло у звязку з такою роботою, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.08.2014 р.

Проте, покладання повної провини за виникнення профзахворювання на відповідача і самоусунення позивача від відповідальності за збереження власного здоров вони вважають необгрунтованим, оскільки враховуючи наступне.

Роботу на якій працював позивач він вільно обрав сам та вільно погодився на умови праці.

У звязку з цим вважають, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці.

А також вважають, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Тому, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України.

Крім того, у довідці МСЕК, яка залучена до матеріалів справи, зазначено, що позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання у зазначеній довідці - відсутні.

Тому, просять суд відмовити позивачу в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач ОСОБА_4, дійсно працював на комбінаті з 11.08.1977 р. 20.10.1977 р. слюсар черговий та по ремонту обладнання, цех випалювання та огрудкування № 2, ПАТ «Півн ГЗК» ; з 27.12.1979 р. по 01.04.1991 р. там же, цех огрудкування і випалювання № 2 по ремонту обладнання, ПАТ «ПівнГЗК»; з 01.04.1991 р. по 17.10.1991 р. - там же учень агломератника; 17.10.1991 р. по 02.2014 ВАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПівнГЗК» цех огрудкування і випалювання № 2, цех по виробництву окатишів № 2, агломератник. 08.10.2014 р. був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію а.с.8-12.

Працюючи 35 років у шкідливих умова праці та йому було встановленно професійне захворювання радикулопатія та хронічне обструктивне захворювання легень першої ступеню, яке виникло у звязку з такою роботою, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.08.2014 р. а.с.18-21.

За висновком МСЕК від 06.10.2014 р. позивачу вперше було встановлено 55% втрати професійної працездатності а.с.22.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 14 серпня 2014 р. встановлена причина профзахворювання (п.14-17) а.с.18-21.

Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу а.с.18-21.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством.

За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.08.2014 року (а.с.18-21), висновку МСЕК а.с.22, виписок із історії хвороби ОСОБА_3, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 55% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 95 000 грн. та судові витрати по справі.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 95 000,00 грн. з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 950 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: