У х в а л а

3 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Григор'євої Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтеркорн», третя особа - директор товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтеркорн» Вдовиченко Олександр Григорович, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суми індексації грошових доходів, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 з підстав, передбачених пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

19 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 116, 117 і 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), та неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, зокрема статей 179, 212-215, 315, 338 ЦПК України.

На обґрунтування підстав перегляду зазначеного судового рішення, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року, 11 березня 2015 року, 25 лютого 2015 року, 1 квітня 2015 року, 18 лютого 2015 року, 4 лютого 2015 року і на постанову Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального і процесуального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 вересня 2014 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що відповідач провів виплату усіх належних працівникові сум на виконання судових рішень, а тому відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 25 березня 2015 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність заборгованості по заробітній платі перед звільненим працівником, а отже, й відсутність правових підстав для застосування частини другої статті 117 КЗпП України;

- в ухвалі від 11 березня 2015 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення місцевого суду, погодився з його висновком про те, що затримка у виплаті заробітної плати позивачу при його звільненні мала місце, розмір невиплаченої заробітної плати не оспорюється сторонами, а тому відповідач повинен виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- в ухвалі від 25 лютого 2015 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність передбачених статтями 116, 117 КЗпП України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- в ухвалі від 1 квітня 2015 року касаційний суд, передаючи справу на новий апеляційний розгляд, указав на необхідність з'ясування судами фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, та застосування до спірних правовідносин статті 117 КЗпП України;

- в ухвалі від 18 лютого 2015 року касаційний суд, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про те, що нетривалий час роботи працівника на підприємстві чи незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати не є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України;

- в ухвалі від 4 лютого 2015 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення місцевого суду та суду апеляційної інстанції, погодився з їх висновками щодо пропуску позивачем передбаченого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду, оскільки з моменту, коли позивач дізнався про своє порушене право, і до часу звернення до суду, пройшло більше ніж два роки.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надана заявницею для порівняння постанова Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року не може слугувати прикладом іншого за змістом судового рішення, ухваленого в подібних правовідносинах, у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску вищевказаної справи до провадження Верховного Суду України в частині перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, необхідно відмовити.

У поданій заяві ОСОБА_4 порушує також питання про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 179, 212-215, 315, 338 ЦПК України.

На підтвердження підстави перегляду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заявниця посилається на зазначені вище ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Подана заява в цій частині підлягає поверненню, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України не може бути подана заява про перегляд ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до заяви про перегляд судового рішення, ухваленого за результатами касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 подано заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 25 вересня 2014 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження, і яка не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачено пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, так як не перешкоджає подальшому провадженню у справі, вказана заява в частині перегляду судового рішення із зазначеної підстави підлягає поверненню заявнику.

Керуючись частиною третьою статті 354, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтеркорн», третя особа - директор товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтеркорн» Вдовиченко Олександр Григорович, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суми індексації грошових доходів, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відмовити.

Подану заяву в частині перегляду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України повернути ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк