Справа № 345/4397/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1075/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: відповідачки ОСОБА_2

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калуського міськрайонного суду від 03 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 14.11.2007 року з ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого вона отримала 55357,05 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 13.11.2014 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих зобов'язань утворилась заборгованість на загальну суму 91667,34 грн, яку просив стягнути із ОСОБА_2

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 квітня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд не врахував, що від реалізації заставного автомобіля були зараховані кошти: 06.12.2010 року в сумі 18146,15 грн та 14.12.2010 року в сумі 3837,81 грн, яких вистачило лише для погашення простроченої заборгованості, тому банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким вона отримала кредит для придбання автомобіля у розмірі 55357,05 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 13.11.2014 року. У зв'язку з неможливістю сплатити кредит, 27.05.2010 року ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості передала банку придбаний за кредитні кошти автомобіль, який був проданий позивачем третій особі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що позивач не подав доказів щодо встановлення суми заборгованості, яка була погашена за рахунок продажу автомобіля, не надав достовірних даних щодо реалізації автомобіля відповідачки та розміру коштів, отриманих від його реалізації, а також дотримання процедури проведення аукціону з продажу автомобіля і оригіналу біржової угоди.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд дійшов його з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DN 81AR03110026, згідно з яким відповідач отримала 55357,05 грн у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на наступні цілі: 37330 грн на купівлю автомобіля (споживчі цілі), 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави, на сплату страхових платежів на строк до 13.11.2008 року у сумі 373 грн, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2986,40 грн, та у розмірі 14633,36 грн на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення 13.11.2014 року. Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 874,08 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за цим договором виступає автомобіль DAEWO MATIZ, НОМЕР_2, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним договором. При порушенні зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Отже, сторони досягли згоди та уклали кредитний договір, в якому передбачили порядок надання кредиту, його повернення і сплату процентів за його користування, винагороди та пені в разі порушення зобов'язань.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 14.11.2007 року уклали договір застави, за яким відповідач передала в заставу банку автомобіль DAEWO MATIZ, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, заставною вартістю 37330 грн.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 27.05.2010 року ОСОБА_2 надала банку право розпоряджатися цим автомобілем, з усіма правами на укладення всіх дозволених законодавством правочинів, в тому числі зі зняттям з обліку вказаного транспортного засобу, продажі, визначаючи на власний розсуд ціну, отримувати грошові суми та направляти їх на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ПриватБанком (а. с. 86).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5816 від 06.12.2010 року ринкова вартість вказаного вище автомобіля на дату оцінки складає 22490 грн.

Згідно меморіального ордеру від 06.12.2010 року кошти від реалізації цього автомобіля в загальній сумі 22490 грн були зараховані на погашення кредиту.

Через неповне виконання боржником свого зобов'язання заборгованість складає, за розрахунком банку, 91667,34 грн.

На порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не з'ясував фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, чи мали місце обставини, якими ці вимоги обґрунтовувалися й заперечення сторін, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З огляду на реалізацію предмета застави та погашення за його рахунок частини боргу за кредитним договором, у зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості кредитні відносини між сторонами не припинились.

Разом з тим, ОСОБА_2 просила застосувати позовну давність (а. с. 73-74).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Оскільки 6 і 14 грудня 2010 року кошти від реалізації автомобіля були зараховані на погашення кредиту, то з цього часу перебіг позовної давності слід вважати перерваним.

Проте, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Із поданого банком розрахунку заборгованості (а. с. 4-6) вбачається, що розмір пені обраховувався з усієї суми заборгованості за весь час прострочення.

Однак, за змістом норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тому стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Крім того, частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір пені за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором (крім пені) станом на 04.09.2014 року становить загальну суму 45 813,04 грн, що складається з: основного боргу (тіло кредиту) - 26 409,59 грн, прострочені відсотки - 12 276,75 грн, комісії - 7 126,70 грн.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, не повідомлення банку позичальника про продаж заставленого автомобіля, внаслідок чого необізнаності відповідачки про розмір заборгованості за кредитним договором, враховуючи те, що згідно меморіального ордеру № OVOS від 06.12.2010 року кошти від продажу автомобіля в сумі 4064,84 грн зараховані банком на сплату пені, колегія суддів, беручи до уваги, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України,зменшивши розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 2 000 грн.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому в силу ст. 309 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 03 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN 81AR03110026 від 14.11.2007 року станом на 04.09.2014 року на загальну суму 47 813,04 грн, що складається з: основного боргу (тіло кредиту) - 26 409,59 грн, прострочені відсотки - 12 276,75 грн, комісії - 7 126,70 грн, пені - 2 000 грн та 478,13 грн судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.