Справа № 459/3979/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/1513/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства (ДП) «Львівугілля» в особі ВП «Шахта «Зарічна» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2014 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням. Стягнуто з ДП «Львіввугіля» в користь позивача 20 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля» в особі ВП «Шахта «Зарічна».

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що з 15 січня 1973 року по 12 травня 1999 року позивач працював на шахтах №2 «Червоноградська», №2 «Великомостівська», «Ім. Ленінського комсомолу», «Ім. Героя Радянського Союзу А.В. Лопатіна», в/о «Укрзахідвугілля», №7 «Великомостівська», які на даний час входять до складу ДП «Львіввугілля».

За час роботи на шахтах з позивачем неодноразово ставалися нещсні випадки, що підтверджується актами про нещасні випадки на виробництві №50 від 10 серпня 1976 року, №30 від 10 червня 1977 року, №52 від 29 жовтня 1979 року, №5 від 18 квітня 1994 року.

Позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я після роботи на шахті, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів.

Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

З матеріалів справи, а саме з акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 21 листопада 2000 року вбачається, що було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та зроблено висновок про шкідливі умови праці які характеризуються умовами в основному пов»язаними контактом з вугільно-природним пилом в концентрації вище ГДК, несприятливим мікрокліматом.

На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно довідки обласної МСЕК №3 від 6 грудня 2000 року позивачу вперше встановлено 55% втрати працездатності у зв'язку з профзахворюванням та ІІІ групу інвалідності.

Висновком МСЕК від 18 листопада 2003 року позивачу безтеміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 55 % втрати професійної працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ДП "Львіввугілля" та стягнено 2 550 грн. відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок трудового каліцтва.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2013 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 жовтня 2013 року залишено без змін.

З витягів з медичних документів видно, до позивач з 28 квітня 2014 року по 7 травня 2014 року та з 2 липня 2014 року по 8 липня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: рак правої легені, стан після ТГТ, антракосилікоз, вузликово-інтерстиціальна форма, вібраційна хвороба, стадія ІІ у вигляді вегетосенсорної полі невропатії рук зі стійким вегетотрофічними змінами, артроз ліктьових суглобів, артроз суглобів кистей з больовим синдромом, функція помірно порушена.

Згідно акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 25 липня 2014 року було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та зроблено висновок про шкідливі умови праці і вони характеризуються умовами в основному пов'язаними контактом з запиленістю повітря робочої зони, внаслідок неефективності засобів пилеподавлення на протязі шкідливого стажу роботи.

Також, факт важких та шкідливих умов праці підтверджується актом санітарно - епідеміологічного обстеження об'єкта від 20 травня 2014 року та інформаційною довідкою про умови праці від 27 травня 2014 року.

Відповідно до виписки виданої міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК серії 10ААА №256664 від 4 серпня 2014 року йому встановлено 85 % ступеня втрати працездатності та ІІ групу інвалідності безтерміново, із яких 30% встановлено вперше по професійному захворюванню - рак правої легені.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року, діючого на час виниклих спірних правовідносин, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого вважається страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Також, Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин ( виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

На підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року, ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими позивачу було 6 грудня 2000 року вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням.

4 серпня 2014 року висновком міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК йому безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності та 85% втрати професійної працездатності. Це призвело до того, що позивач втратив працездатність, він відчуває постійні болі кистях рук, задишку та кашель. У зв'язку із цим не може повноцінно виконувати роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідом. Змушений проходити медичне лікування, витрачати кошти на медикаменти. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно взяв до уваги глибину моральних страждань, отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, та прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 20000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 30000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Встановленими обставинами та матеріалами справи спростовуються твердження апелянта щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівугілля» в особі ВП «Шахта «Зарічна», - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: