Справа № 522/9329/15-ц
27 липня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,
при секретарі судового засідання Громова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду заяви про збільшення позовних вимог, просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити у повному обсязі, з підстав, наведених у позові, не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило.
Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного.
У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.05.2012 року між ОСОБА_1 (далі - Позикодавець, позивач) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник, відповідач) було укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстр. №864.
Пунктом 2 вищезазначеного Договору позики передбачено, що цей договір є процентним. Сторони домовились, про те, що «Позикодавець» одержує від «Позичальника» щомісячно 0,01 % від суми позики до дня повернення позики.
Згідно п. 1 даного Договору позики, за домовленістю сторін під погашенням боргу по позиці слід вважати сплату, у повному обсязі, грошової суми яка позичалась з урахуванням процентів по позиці. За згодою сторін під належним виконанням зобовязання слід вважати повернення грошової суми яка позичалася буде підтверджуватися письмовою розпискою, яка б свідчила про повне виконання зобовязання, або договором про виконання зобовязання, який посвідчується нотаріально, або будь-яким іншим належним чином передбаченим діючим законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема: з договорів та інших правочинів.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України).
Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.
За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбаченого договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України).
Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В судовому засіданні на підставі наявних доказів судом було встановлено, що відповідач не виконав своїх зобовязань, які виникли в нього внаслідок отримання грошових коштів у борг за Договором позики від 07.05.2012 року укладеного з ОСОБА_1, оскільки матеріали справи не містять жодного документального підтвердження повернення суми позики та процентів по позиці.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Прецендентне значення щодо необхідності розрахунку суми боргу, що підлягає стягненню, на підставі курсу валюти встановленому на момент постановлення рішення суду є ухвала Колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14.11.2007 року.
Станом на 27.07.2015 р. (на дату постановлення судового рішення), згідно даних, які розміщені на офіційному веб-сайті Національного банку України, офіційний курс долара США до української гривні становить: 1 долар США = 22,07 гривні.
Враховуючи вищевикладене суд погоджується з розрахунками позивача та приймає їх з метою задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором позики від 07.05.2012 р у розмірі 205758,66 грн.
Також, позивач ставить вимогу про відшкодування моральної шкоди, у звязку з чим суд повинен зазначити про наступне.
З урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
До тверджень позивача суд ставить критично, оскільки, відносини, що виникли між сторонами є договірними та можуть носити передбачуваний характер.
Таким чином, з доводів позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми моральної шкоди.
Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати.
Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
В матеріалах справи наявні документи підтверджуючі судові витрати понесені позивачем при розгляді справи, а саме: квитанція про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1200,14 грн.; три квитанції про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витребування доказів у розмірах по 121,80 грн.; дві квитанції на суму по 70,00 грн. про оплату оголошень про виклик відповідача через оголошення в газеті «Одеські вісті». Окрім того, позивачем було витрачено 270,00 грн. на оформлення довіреності його представнику та 4000,00 грн. на оплату правової допомоги.
На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, у звязку з чим підлягають задоволенню.
Керуючись, ст.ст. 3, 11, 15, 509, 526, 533, 610-612, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 79, 88, 169, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КК номер 382690, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.12.1999 року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КК номер 128270, виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09.11.1998 року) заборгованість за Договором позики від 07.05.2012 року у розмірі 205758,66 грн. (двісті пять тисяч сімсот пятдесят вісім гривень 66 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1, паспорт серії КК номер 382690, виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.12.1999 року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, паспорт серії КК номер 128270, виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 09.11.1998 року) понесені судові витрати у загальному розмірі 5975,54 грн. (пять тисяч девятсот сімдесят пять гривень 54 копійки).
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя