АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8985/2015 Головуючий в 1-й інстанції - Москаленко К.О.
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А.Н. на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року в справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України РагімовоїА.Н. про примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімова А.Н звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житлового приміщення за адресою:АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні ВП №38381887, відкритому 12.06.2013 року з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 53-ф/07 від 01.03.2007 року в сумі 24 682 026,30 грн.,з яких 11 550,00 грн. прострочена заборгованість по кредиту,4 133 634,20 грн. прострочена заборгованість по процентам,7 634 550,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту,1 363 842,10 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

В поданні йдеться посилання на те , що вказане рішення суду не виконано, а боржник, діючи умисно у своїх власних інтересах, не допускає державного виконавця до власного жилого приміщення, чим перешкоджає проводити виконавчі дії, а саме - проводити опис та арешт належного боржнику майна , оскільки , на думку державного виконавця, виконання рішення суду можливе шляхом опису та арешту майна ОСОБА_3.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні подання. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах подання відсутні достатні підстави про перешкоджання боржником ОСОБА_3 у вчиненні виконавчих дій, як і не надано доказів про відсутність на рахунках боржника грошових коштів, а також іншого рухомого майна у власності, за рахунок якого можливе стягнення.

Перевіривши відповідність ухвали суду першої інстанції вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та нормам процесуального права, колегія суддів вважає висновок суду про відмову у задоволенні даного подання законним та обґрунтованим, відповідним обставинам справи та наданим державним виконавцем доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Звернувшись з вказаним поданням до суду, державний виконавець зазначав, що рішення суду не виконано, а боржник, діючи умисно у своїх власних інтересах, не допускає державного виконавця до власного жилого приміщення, чим перешкоджає проводити виконавчі дії .

Колегія суддів звертає увагу на те, що «ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов»язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов»язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об»єктивні обставини .

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов»язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов»язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов»язань повинен вже відбутися і бути об»єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб»єкта подання як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Проте, матеріали подання містять лише акти виконавця про те, що під час виходу за адресою проживання боржника для опису майна, двері ніхто не відчинив .

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 вчиняє дії спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, майна, зміну місця проживання чи місця роботи , перешкоджання в реалізації арештованого майна тощо) , заявник не надав та на наявність таких не вказав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні дані про фактичне місце проживання боржника, оскільки як вбачається з виконавчого листа, то його місце проживання зазначено - АДРЕСА_1, однак державний виконавець для здійснення виконавчих дій виходив за адресою - АДРЕСА_2. Як і відсутні докази того, що вказаний будинок належить на праві власності ОСОБА_3, оскільки в матеріалах справи міститься лише посилання на належність вказаного будинку ОСОБА_3 у двох листах, які направлялись останньому виконавчою службу в межах виконання іншого виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Печерським районним судом м. Києва 05.04.2013 року № 2-1634/11, проте як вказане подання подане в межах виконання виконавчого листа № 2-1274/12, виданого Оболонським районним судом м. Києва 26.04.2013 року.

Частинами 1,5 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Не надано заявником доказів і того, що державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», вчинено всі необхідні дії щодо виконання судового рішення, як то: вжиття заходів для з»ясування місця роботи боржника; з»ясування належності іншого майна боржнику - рухомого або нерухомого, направлення запитів в БТІ та УДАІ .

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, висновків якої доводи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України РагімовоїА.Н. відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: