АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/5158/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/1733/15-ц Зяброва О.Г.
Категорія:сімейні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Швецової Л.А.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

24.02.2015 року позивач звернулась у суд з позовом , в якому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: додаткові витрати на забезпечення відпочинку та оздоровлення влітку 2014 року в сумі 5767, 66 грн., витрати на лікування в розмірі 1314, 14 грн., витрати на Інтернет в розмірі 225, 50 грн., частину витрат на комунальні послуги на дитину в розмірі 1602, 70 грн., витрати на догляд за обличчям - 30,19 грн., витрати на розваги для дитини - 158,69 грн. , а всього 10661, 36 грн.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.04.2006 року з відповідача на її користь на утримання сина були стягнуті аліменти в розмір 170,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.02.2006 року і до повноліття дитини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду від 22.09.2014 року від 04.11.204 року вказані аліменти були збільшені до 385 грн. щомісячно.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що визначений судом розмір таких аліментів не забезпечує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відповідач фактично переклав обов»язок щодо утримання їх сина на неї та протягом 2014 року вона несла витрати в вказані потреби сина 1/2 частину яких повинен нести відповідач.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2015 року позовні вимоги позивача задоволені частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 552, 54 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що при ухваленні рішення суд не врахував девальвацію гривні та прожитковий мінімум для її сина, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково та стягуючи з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина, суд першої інстанції з посилання на вимоги ст.. 60, ч.1 ст. 61 ЦПК України. 185 СК України, виходив з того, що відповідач визнав позовні вимоги позивача щодо оплати позивачу ? частини понесених нею витрат на придбання сину путивки в санаторій «Березівські мінеральні води» в сумі 225 грн., ? частину витрат позивача на путівку в дитячий заклад «Миргородкурорт» в сумі 295,00 грн. та 32,54 грн. на придбання для сина ліків.

При цьому, як свідчать матеріали справи та вказана обставина сторонами не заперечується, рішенням Орджонікідзевського районного суду від 18 квітня 2006 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 170,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.02.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 жовтня 2014 року з відповідача на користь позивача. залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2012 року з відповідач на користь позивача стягнуто 3939,26 грн. додаткових витрат на утримання дитини ( а.с. 98-101).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 листопада 2014 року, розмір стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_5, було збільшено до 385,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили ( а.с.74-76).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуті додаткові витрати. Понесені позивачем у 2013 році на дитину в розмірі 1068,00 грн. ( а.с.65-73).

Згідно до вимог ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

В пункті 18 роз»ясень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що в передбачених ст. 185 СК України додаткових витратах на утримання дитини ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як свідчать матеріали справи, син сторін в період з 28.03 по 11.04.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання гастродуоденітом, хронічного коліту та йому було рекомендовано санаторно-курортне лікування в стадії ремісії ( а.с.77).

Як свідчать матеріали справи, позивачу у 2014 році комунальним закладом охорони здоров»я «Харківська міська лікарня № 31» була надана путівка для дітей з батьками до санаторію «Хорол» лікувально-оздоровчого закладу «Миргородкурорт» та позивач несла витрати на її оплату на себе та дитину в розмірі 1180, 00 грн. тобто такі витрати на дитину складають 590,00 грн., а також була надана путівка на дитину до лікувально-оздоровчого закладу «Березівські мінеральні води» на придбання якої позивач несла витрати в сумі 450, 00 грн. ( а.с.11-14 42-45).

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що фактичні витрати позивача на оздоровлення дитини складають 1040,00 грн. , ? частина яких становить 520,00 грн.

З огляду на наведене судова колегія погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача 520,00 грн. фактично понесених позивачем витрат на оздоровлення сина.

Матеріали справи також свідчать про те, що 08.02.2014 року син сторін проходив обстеження в неврологу та йому було рекомендовано прийняття ліків «Тенотен» та «Гліцин» на придбання яких позивач несла витрати відповідно 52,57 грн. та 12,51 грн. та вказані витрати в розмірі ? їх частини визнав відповідач.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вимог зазначеної норми ЦПК України, позивач не надала суду доказів, які б підтверджували фактично понесені нею витрати на лікування дитини.

З огляду на наведене, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача такі додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 32,54 грн.

Витрати позивача на Інтернет в розмірі 225,50 грн., на комунальні послуги на дитину в розмірі 1602, 70 грн., витрати на догляд за обличчям сина - 30,19 грн., витрати на розваги для дитини - 158,69 грн. не пов»язані з розвитком здібностей дитини, не викликані особливими обставинами, а тому не є додатковими витратами в розумінні ч.1 ст. 185 СК України, в яких зобов»язаний брати участь відповідач.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Є також безпідставними доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі щодо необгрунтованої відмови суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на її користь ? частини встановленої вартості таких путівок, відповідно 5900,00 грн. вартості путівки до санаторію «Хорол» (11800,00 грн. : 2) та 2250,00 грн. вартості путівки в лікувально-оздоровчого закладу «Березівські мінеральні води» (4500,00 грн. : 2), оскільки таких витрат позивач не несла.

З огляду на наведене судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,308, 315, 317, 319, 218 ЦПК України судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :