Справа № 369/3107/15-ц
Провадження № 2/369/1751/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нікушина В.В.
при секретарі Сокиран І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із хворобою, приєднавши довідку Гурівщинської амбулаторії загальної практики про те, що 04 червня 2015 року вона була на прийомі у лікаря стоматолога. Належного підтвердження про неможливість з`явитись у судове засідання 09 червня 2015 року відповідачкою не надано. Тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_2, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При розгляді справи судом встановлено, що 17 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір. Згідно п.1 даного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 8200,00 грн як бронь за домоволодіння, що знаходиться по вул.. Кооперативна,4 в с.Личанка Києво-Святошинського району Київської області.
Відповідно п. 2 договору вказане домоволодіння ОСОБА_1 бажає в майбутньому купити у ОСОБА_2В,, а остання в свою чергу погоджується продати ОСОБА_1 за суму, що повинна бути еквівалентною 35 000, 00 дол. США по комерційному курсу на день розрахунку, що становить на момент підписання договору 287 000, 00 грн.
При цьому, попередній договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння сторони здійснять в момент, коли у ОСОБА_1А, будуть наявні кошти для передачі ОСОБА_2 завдатку в сумі еквівалентній 1 000,0 дол. США, але не пізніше 17.01.2014 року, що передбачено п.3 договору.
29 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повторно було укладено договір №02. Згідно п.1 даного договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 8200,00 грн як бронь за домоволодіння, що знаходиться по вул. Кооперативна,4 в с.Личанка Києво-Святошинського району Київської області. Таким чном, враховуючи приймання- передачу коштів здійснену згідно договору між сторонами 17 грудня 2013 року, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в якості вищезазначеного бронювання грошові кошти в загальній сумі 16 400,00 грн.
При цьому згідно умов вищезазначеного договору сторони змінили термін укладання попереднього договору купівлі-продажу до 31 січня 2014 року (п.3).
Окрім того, 29 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу ОСОБА_4, та зареєстрований за №269.
Пунктом 1 вказаного договору позики передбачено, що ОСОБА_2В, отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 187 000,00 грн, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 17 000, 00 дол. США за середнім курсом їх продажу комерційними банками м.Києва. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору.
Відповідно умов п.2 сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01 жовтня 2014 року. Повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 17 000 дол. США за середнім курсом продажу комерційних банків м.Києва на день передачі грошей.
Також, 29 травня 2014 року ОСОБА_2 взяла на себе зобовязання в користь ОСОБА_1 виконати в термін до 08 червня 2014 року наступні роботи відгородити і встановити огорожу земельної ділянки по межі нового та старим будинками за адресою:с.Личанка, вул. Кооперативна; зобовязалась забезпечити водопостачання сусіду ОСОБА_5, а існуюча криниця і насосна станція залишаться у володінні ОСОБА_1; забезпечити електропостачанням та газопостачанням ново забудови; демонтувати та вивезти гараж за межі будинковолодіння, про що власноруч написала розписку.
Також, 22 липня 2014 року сторони уклали договір про внесення змін до договору позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від позивачки ще 3 000 дол. США, тобто змінено загальну суму позики згідно договору позики від 29 травня 2014 року на 222 000 грн, що еквівалентно 20 000 дол. США.
При розгляді справи судом встановлено, що з моменту отримання відповідачкою даних коштів, свого зобовязання ОСОБА_2 не виконала. На сьогоднішній день гроші ОСОБА_1 не повернуті.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається
Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, згідно договорів від 17 грудня 2013 року та 22 грудня 2013 року стягненню зі ОСОБА_2 підлягає 2 000 дол. США, що станом на момент подачі позову еквівалентно 54 000, 00 грн.
Пунктом 2.4 договору позики від 29 травня 2014 року визначено, що при неповерненні суми позики своєчасно 01 жовтня 2014 року позикодавець вправі буде предявити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбаченому чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики що залишилась несплаченою з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків від простроченої суми.
Зважаючи на умови п.2.1. договору позики та додатковим договором до нього від 22 липня 2014 року стягненню зі ОСОБА_2 підлягає сума 20 000, 00 дол. США, що станом на момент подачі позову еквівалентно 540 000, 00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
З огляду на те, що ОСОБА_2 за договором позики повинна була повернути гроші в строк до 01 жовтня 2014 року, то з цього часу вона вважається такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.
Три відсотки річних за період прострочення з суми 540 000,00 грн становить 7545, 20 грн.
Відповідно до офіційних даних НБУ на момент настання обов'язку відповідачки повернути борг, діяла облікова ставка 15,3 %.
Таким чином, проіндексована сума боргу за період з 01 жовтня 2014 року по 01 березня 2015 року складає 82 620, 00 грн..
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 82 620,00 грн, а також три проценти річних від простроченої суми 7545, 20 грн.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу, штрафу, пені та трьох процентів річних підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи наведене, з відповідачки слід стягнути витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 3654 грн, що підтверджується квитанцією № 766546677 від 13 березня 2015 року.
Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, попереднє місце реєстрації: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, - суму боргу в розмірі 688 165, 20 грн (шістсот вісімдесят вісім тисяч сто шістдесят пять грн. двадцять коп), яка складається із суми основного боргу за договором позики від 29 травня 2014 року 540 000,00 грн (пятсот сорок тисяч грн.), суму боргу за договорами від 17 грудня 2013 року та 22 грудня 2013 року 54 000, 00 грн (пятдесят чотири тисячі грн.), суми трьох процентів річних 7545, 20 грн ( сім тисяч пятсот сорок пять грн. двадцять коп.), індекс інфляції 86 620 грн ( вісімдесят шість тисяч шістсот двадцять грн.)
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3654 грн. ( три тисячі шістсот пятдесят чотири грн.).
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: