н/п 2/490/2460/2015 Справа № 490/1157/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 липня 2015 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 р. позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення суми боргу у розмірі 548 997,86 коп., що еквівалентно 34 000 доларів США на час звернення до суду.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним, з однієї сторони, та відповідачем - з другої 01 червня 2013 року був укладений договір позики, за яким відповідач взяв у борг 35 000 доларів США строком до 31 грудня 2013 року , цей договір вони оформили у письмовому вигляді, оригінал розписки з відміткою про повернення 1000 доларів США боргу 28 квітня 2014 року зберігається у позивача.

Посилаючись на те, що на теперішній час відповідач свої зобовязання щодо повернення суми боргу не виконує і відмовляється їх виконувати , просив задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов , просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засіданняі проти задоволення позову заперечували, посилаючись на фактичну безгорошовість угоди, а також написання розписки під тиском позивача в пізніший термін, ніж фактично передавалися кошти.

Суду пояснили, що фактично ОСОБА_4 брав ці гроші у ОСОБА_3, але не для себе, а з метою негайної передачі спільному знайомому ОСОБА_5, який торгував на фінансовому ринку Форекс і мав отримувати з цих грошей прибуток і повернути ці кошти ОСОБА_3 з відсотками , тобто таким чином вони мали намір отримати прибуток . Позивач знав, що кошти передаються ОСОБА_5, ОСОБА_4 був лише посередником, а не позичальником. ОСОБА_6 кошти не повернув а ні ОСОБА_3, а ні відповідачеві в обумовлений строк, отже позивач почав часто телефонувати йому і вимагати повернення коштів від ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_4 перебував на той час на стаціонарному лікуванні і йому не можна було хвилюватися , він під тиском позивача написав вказану розписку, тим самим фактично взявши на себе зобов'язання іншої особи.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

01 червня 2013 між сторонами по справі був укладений письмовий договір, оформлений у вигляді розписки, згідно умов якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 35 000 доларів США для особистих потреб під щомісячні відсотки в розмірі 10 % від суми строком до 31 грудня 2013 року. Також в розписці зазначено, що 28 квітня 2014 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_4 1000 доларів США, залишок суми боргу 34 000 доларів США.

Оригінал розписки зберігається у позивача. Написання такої розписки та сам факт отримання цих коштів у зазначеній в розписці сумі від ОСОБА_8 ним особисто , але для передачі третій особі з метою отримання прибутку, відповідач не заперечував.

За такого, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо безгрошовості укладеної угоди.

Також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, допитані в судовому засіданні, підтвердили, що дійсно існувала певна домовленість між сторонами у справі стосовно передачі коштів ОСОБА_5, з яким їх знайомив відповідач і рекомендував як молодого бізнесмена, з метою отримання певних відсотків за час користування цими коштами останнім. Кошти передавалися зазвичай через ОСОБА_4 Стосвно факту передачі коштів від ОСОБА_3В, ОСОБА_4 пояснити суду нічого не змогли, оскільки не були присутніми і їм нічого про це не відомо.

У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та порядку, що встановлені договором.

Оскільки у встановлений в договорі строк відповідач не повернув грошові кошти за договором позики, позов підлягає задоволенню на підставі ст.ст. 525, 526, 545,604, 611, 612 ЦК України.

Про стягнення відсотків за договором позивач вимог не заявляв.

При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача стосовно того, що розписка була написана під примусом , оскільки тому не надано жодних достеменних доказів.

Також не приймає до уваги суд і твердження відповідача про те, що кошти він отримував від ОСОБА_8 не для особистих потреб , а для передачі сторонній особі з відома позивача, оскільки таке не має правового значення для вирішення даних правовідносин сторін.

Згідно зі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Отже на користь позивача з відповідача слід стягнути 3654 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 548 997 грн. 86 коп. за договором позики, а також 3 654 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.