У х в а л а

іменем україни

9 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання права особистої приватної власності на майно, виключення домоволодіння з переліку майна, що підлягає поділу, та поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частку земельної ділянки по АДРЕСА_1, а також визнати право на грошові кошти в сумі 67 400 доларів США, 16 425 Євро, 450 рублів та 27 000 грн.

Посилалась на те, що з 20 листопада 2005 року по 18 жовтня 2008 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а з 18 жовтня 2008 року - у шлюбі. За час спільного проживання вони побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці по АДРЕСА_1, право власності на яку ОСОБА_2 набув за державним актом на право власності на земельну ділянку від 17 січня 2007 року. Крім того, за час їхнього спільного проживання вони набули 134 800 доларів США, 32 850 Євро, 900 рублів та 54 000 грн, які були вилучені під час обшуку у їх житловому будинку в 2010 році, що визнані речовими доказами у кримінальній справі і здані на зберігання в Департамент фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку МВС України.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та виключити даний будинок з переліку майна, що підлягає поділу.

В порядку поділу майна подружжя просив виділити ОСОБА_1 і визнати за нею право власності на автомобіль «AUDI А3», державний номер НОМЕР_1, а йому - автомобіль «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_2, з визнанням за ним права власності на вказаний автомобіль.

Стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію різниці вартості часток майна в сумі 86 437 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 18 жовтня 2008 року перебував з ОСОБА_1 у шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року розірвано. За час шлюбу ними набуто автомобіль «AUDI А3», державний номер НОМЕР_1, та автомобіль «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_2.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 була ним приватизована, а житловий будинок - побудований за його кошти та за кошти, отримані ним в кредит, і прийнятий до експлуатації до укладення шлюбу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано право особистої приватної власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 травня рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року і рішення апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 і земельна ділянка за цією ж адресою є особистою приватною власності ОСОБА_1, і іншого ОСОБА_1 не довела. Крім того, не довела вона і проживання із ОСОБА_2 однією сім'єю з 2005 року по жовтень 2008 року та створення готівкових заощаджень у вказаних нею сумах; вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не заявляла.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів у частині, що оскаржена, не спростовують, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук