Справа № 462/170/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5166/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Бадівська О.О.

з участю позивача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3

представника відповідача ПАТ «Львівгаз» - Станько М.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Філії Дрогобицького управління по експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до відповідача та з посиланням на ст..ст. 40, 147, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України просив визнати незаконним та скасувати наказ №92-к від 04.12.2013 року про його звільнення з роботи, поновити на роботі, стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив позивач. Посилається на його незаконність та необґрунтованість, постановлення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову по суті позовних вимог.

Мотивує тим, що суд не врахував, що при притягненні його до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення було порушено ряд норм, в тому числі не враховано вимоги ст. 148 КЗпП України, оскільки Акт перевірки від 15.08.2013 року, на який посилається відповідач, як на доказ вини працівника стосується не тільки періоду з 02.07.2013 року по 22.07.2013 року, а й стосувався періоду діяльності філії з 2011 року. Судом не встановлено і не доведено відповідачем коли та яке саме порушення трудової дисципліни вчинив позивач, за яке притягнуто до відповідальності, також не з'ясовувалось в чому конкретно воно проявилось.

Суд не врахував роз»ясень, що у п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та не з'ясував в чому конкретно проявилось можливе порушення, що стало приводом до звільнення, коли (в якому період) могло відбутись таке порушення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості можливо вчиненого проступку і заподіяна ним шкода та обставини за яких вчинено такий проступок.

Прийнявши до уваги акт перевірки від 15.08.2013 року як належний доказ, суд не звернув уваги на те, що в такому не зазначено даних про конкретне порушення, яке вчинено позивачем і згідно цього акту пропонувалось оголосити ОСОБА_2 догану, тобто комісія, яка підписувала акт - навіть якщо і встановила порушення допущені ОСОБА_2, вважала такі порушення незначними, тобто такими, що не заслуговують на покарання позивача у формі звільнення.

На засіданні профкому, на якому вирішилось питання про надання згоди на звільнення позивача взагалі не з'ясовувалась суть допущених порушень в роботі позивача та період в якому такі порушення вчинені ОСОБА_2, за які особа підлягала звільненню з роботи.

Обставини, на які посилався представник відповідача у поясненнях на позов, як на підстави для звільнення з роботи, а саме те, що актом встановлено обставини непроведення у філії аналітичної робота по питаннях споживання природного газу населення в розрізі населених пунктів, що призводить до не прогнозованих понаднормових втрат; відсутній графік повірки лічильників газу в розрізі суб'єктів споживання; недостатнє ведення роботи по зняттю показників лічильників у населення; недостатній контроль за погашення дебіторської заборгованості,- є необґрунтовані та суб'єктивні. Відповідач не довів коли ці порушення могли бути вчинені і ким і чи повинен за такі нести відповідальність позивач з врахуванням вимог його посадової інструкції .

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив. Підтримав письмові заперечення та додаткові письмові пояснення та просить врахувати наступні обставини.

На час видачі наказу про звільнення, позивач двічі притягався до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення доган наказами від 31.08.2012 року, який був чинним на час звернення адміністрації з поданням на профком про надання згоди на звільнення позивача та наказом від 20.05.2013 року. Вказані накази позивачем не оскаржувались. Порушення, яке стало підставою для звільнення встановлено комісією та відображено у акті від 15.08.2013 року за наслідками комплексної документальної ревізії фінансово-господарської діяльності філії ПАТ «Львівгаз» Дрогобицького УЕГГ. Порушення які стосуються роботи позивача встановлені та полягали у тому, що на філії не проводиться аналітична робота по питаннях споживання природного газу населення в розрізі населених пунктів, що призводить до непрогнозованих понаднормових втрат, відсутній графік повірки побутових лічильників газу в розрізі суб»єктів господарювання, що є порушенням вимог п.1.1 Посадової інструкції позивача, недостатньо організована робота по зняттю показників лічильників у населення, що є порушенням п. 2.1, 2.2, 2.9 Посадової інструкції позивача, працівниками філії недостатньо ведеться контроль за погашенням дебіторської заборгованості населення, що є порушенням п. 4.5 посадової інструкції позивача. Крім цього у згаданому акті ревізії встановлено ряд інших порушень, що стосуються внесення інформації в АПК «Абонент», а саме в с. Меденичі, с. Опари, що призводить до понад нормованого споживання природного газу. Оскільки за аналогічні порушення вимог посадової інструкції позивача притягнуто до відповідальності оголошенням догани Наказом від 31.08.2012 року, та наказом 20.05.2013 року, відповідач вправі був звільнити позивача за п.3 ст.40 КЗпП. Таке звільнення проведено у встановленому порядку після виходу позивача на роботу після хвороби. Додатково правильність звільнення позивача підтверджено службовою запискою від 21.07.2015 року заступника начальника обліку газу. Вважає, що повторний допит свідків, які допитувались судом першої інстанції, що були присутні при розгляді подання адміністрації на засіданні профкому та допит свідків, які проводили перевірку, за наслідками якої складено акт від 15.08.2013 року у допиті яких відмовлено судом апеляційної інстанції, могли б надати пояснення про підстави звільнення позивача.

Рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання скарги, представника відповідача на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач працював начальником служби обліку та розрахунків за газ філії Дрогобицьке Управління по експлуатації газового господарства ПАТ "Львівгаз" з жовтня 2011 року. Посадові обов»язки врегульовано посадовою інструкцією, затвердженою 14.02.2012 року./а.с. 61-63/.

Наказом голови правління ПАТ «Львівгаз» №92-к від 04 грудня 2013 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» філії Дрогобицьке УЕГГ «Про звільненн», - ОСОБА_2 звільнено з роботи 04 грудня 2013 року за згодою профкому за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків - п.3 ст.40 КЗпП України. /а.с. 4/. У наказі зазначено, що підставою є Протокол № 12 від 04.12.2013 року засідання профспілкової організації філії Дрогобицьке УЕГГ. /а.с. 4/ .

Згідно п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працiвником без поважних причин обов'язкiв, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрiшнього трудового розпорядку, якщо до працiвника ранiше застосовувалися заходи дисциплiнарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 23 вищезазначеної постанови роз'яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Встановлено, що відповідно до Наказу №46-к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» філії Дрогобицьке УЕГГ від 31 серпня 2012 року ОСОБА_2 оголошено догану за грубе порушення п.2.2. посадової інструкції, виявлене на основі акту вибіркової перевірки правильності нарахування по базі «Абонент» філії Дрогобицьке УЕГГ яким встановлено, що ОСОБА_2 самовільно, без погодження ПАТ «Львівгаз», разом з іншими працівниками, згідно внутрішнього протокольного рішення у червні 2012 року провели списання з особового рахунку НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 32 076 гривень 74 копійки на реальних боржників.

З врахуванням положень ст. 151 КЗпП України, існування такого стягнення не могло бути враховано при винесення оскаржуваного позивачем наказу про звільнення.

Згідно наказу №34-к ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» філії Дрогобицьке УЕГГ від 20 травня 2013 року ОСОБА_2 оголошено догану за недбале виконання своїх службових обов'язків, а саме за недостовірне формування заявок на планові обсяги постачання природного газу для суб'єктів господарювання товариства.

Позивач вказане стягнення не оскаржував та воно було чинним на час звільнення позивача з роботи.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відмовляючи у задоволенні позову позивача, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував зазначені вище вимоги та прийшов до неправильного висновку про законність оскаржуваного наказу про звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпК України. До такого висновку колегія суддів приходить, виходячи з наступного.

Відповідно до Посадової інструкції начальника служби обліку газу ОСОБА_2, зокрема згідно пунктів, про порушення яких зазначає представник відповідача у запереченнях на апеляційну скаргу, начальник служби обліку газу згідно з п. 1.1 - здійснює контроль за безперебійним транспортуванням газу споживачам міст і населених пунктів району, за дотриманням лімітної дисципліни, за скороченням втрат природного газу при його транспортуванні. Згідно з п. 2.1 - організовує роботу працівників служби, видає виробничі завдання і контролює їх виконання. Згідно з п.2.2. - здійснює методичне керівництво службою / дільницями / УЕ ГГ по питаннях обліку газу, дотримання лімітної дисципліни , скорочення втрат газу, нарахування газу населенню, інвентаризації в житловому секторі та забезпечувати керівними та нормативними документами. Згідно з п. 2.9 повинен слідкувати за якісним виконанням підпорядкованими працівниками своїх функціональних обов»язків, згідно з вимогами. Згідно п. 4.2 - несе відповідальність за своєчасну і якісну підготовку матеріалів і звітності по обліку і використанню природного газу; згідно п.4.3. - дотримання лімітної дисципліни та режиму економії природного газу по УЕГГ; згідно п.4.5. - несвоєчасне прийняття мір по вирішенню питань, які відносяться до компетенції служби.

На думку представника відповідача, саме порушення означених пунктів Посадової інструкції допущено позивачем і вважає, що такі відображені у акті комплексної документальної ревізії фінансово-господарської діяльності філії ПАТ «Львівгаз» Дрогобицьке УЕГГ від 15 серпня 2013 року за період з 02 липня 2013 року по 22 липня 2013 року.

З врахуванням порушень, які виявлено комісією, на думку відповідача, саме в роботі ОСОБА_2 виявлено недоліки, які відображені у акті і полягають у тому, що: на філії не проводиться аналітична робота по питаннях споживання природного газу населенням в розрізі населених пунктів, що призводить до не прогнозованих понаднормових витрат, відсутній графік повірки побутових лічильників газу в розрізі суб'єктів господарювання, недостатньо організована робота по зняттю показників лічильників у населення, працівниками філії недостатньо ведеться контроль за погашенням дебіторської заборгованості населення безпосередньо, тощо. Такі обставини, наведені у акті, вважає, є порушенням зазнаних вище пунктів посадової інструкції позивача, а отже допущенням повторно невиконання без поважних - причин покладених на нього обов»язків, що обумовило звільнення останнього.

Висновок суду першої інстанції про законність оскаржуваного позивачем наказу не відповідає матеріалам справи.

Виходячи із змісту наказу № 92-К від 04.12.2013 року про звільнення позивача, в такому не зазначено за невиконання яких саме посадових обов»язків звільнено позивача, коли саме ним допущено таке порушення.

Зазначення у наказі про те, що підставою для звільненння позивача було рішення профкому у формі протоколу № 12 від 04. 12. 2013 року не узгоджується з вимогами ст. 43 КЗпП України.

Із змісту зазначеної норми убачається, що розірвання трудового договору з підстав передбачених у тому числі за п. 2-5 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу /профспілкового представника/, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Трудове законодавство не передбачає такої підстави для звільнення працівника за ініціативою роботодавця - як згода профкому. Даних про інші підстави для розірвання з позивачем трудового договору в оскаржуваному наказі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На виконання зазначеної норми закону 30 серпня 2013 року голова правління ПАТ «Львівгаз» звернувся до профспілкової організації Дрогобицького управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Львівгаз» з поданням щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з займаної посади.

04 грудня 2013 року об'єднана профспілкова організації Дрогобицького управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Львівгаз» на своєму засіданні, за участю ОСОБА_2, розглянула дане подання та надала згоду на звільнення останнього за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконанням ним, без поважних причин, службових обов'язків, що стверджується протоколом засідання профспілкового комітету 04 грудня 2013 року № 12, оскільки на час подання на звільнення у ОСОБА_2 була чинна догана та порушення, зафіксовані в акті перевірки фінансово-господарської діяльності, які і були підставою звільнення. Крім того, станом на момент звільнення у позивача була чинна догана, а звільнення здійснювалось лише 04 грудня 2013 року у зв'язку з перебуванням позивача на лікарняному, у період з 02 вересня 2013 року по 03 грудня 2013 року, що підтверджується листками непрацездатності серії АВД №354801, АВХ №182993, АВД №354732, АГЖ №076603, АГЖ №077193, АГЖ №077658.

Тому рішення профкому від 04.02.2013 року оформлене протоколом № 12 може бути розцінено лише як згода профспілки на звільнення працівника, що в даному випадку не свідчить про законність звільнення позивача.

Враховуючи зміст подання адміністрації від 30.08.2013 року про надання згоди на звільнення позивача, яке було предметом розгляду на засіданні профкому, - голова правління ПАТ «Львівгаз» просив надати згоду на звільнення позивача по п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов»язків. В поданні не зазначено в чому саме полягало порушення, вчинене позивачем, коли таке мало місце і які наслідки такого порушення настали чи могли настати, що є необхідним в контексті вимог ч.1 ст.148 КЗпК України. Ні у поданні, ні в оскаржуваному наказі не зазначено проступку, за який особу звільнено.

Наказ про звільнення позивача видано без врахування вимог частини 2 цієї статті, оскільки не зазначено ні у поданні на звільненні, ні в оскаржуваному наказі, дату вчинення проступку.

З матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції не встановлено цих обставин.

Враховуючи заперечення відповідача проти позову та надані суду апеляційної інстанції заперечення проти апеляційної скарги - відповідач не зазначив цих обставин і в процесі вирішення спору.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції пояснив про звільнення позивача з підстав невиконання ним зазначених вище пунктів посадової інструкції протягом певного періоду часу, посилаючись на вказаний вище акт ревізії, в якому також відсутні такі дані.

Колегія суддів вважає обґрунтованими мотиви апеляційної скарги позивача в частині відсутності доказів про вчинення позивачем проступку, оскільки наведені у акті від 15.08.2013 року недоліки у роботів філії ПАТ «Львівгаз» Дрогобицького УЕГГ стосуються в загальному зауважень до роботи філії. Зазначений акт не містить даних про порушення, які б безпосередньо відповідали обов»язкам позивача, визначених Посадовою інструкцією.

Із змісту акту від 15.08.2013 року убачається, що перевірка проводилась щодо виконання економічних показників за 1 квартал 2013 року, перевірка стану обліку природного газу в розподільні мережі філії - за 2012 рік.

Інші недоліки в роботі філії, в тому числі і ті, які відповідач вважає мали місце з вини позивача, відображені без зазначення якого періоду часу такі стосуються, що додатково свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги позивача.

За даними цього ж акту - стан розрахунків за природний газ перевірявся за період з 01.01.2011 року по червень 2013 року, як і станом на 01.07.2013 року здійснювалась перевірка по питанню споживання природного газу бюджетними установами.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач у трудових відносинах з відповідачем перебуває з жовтня 2011 року, що не заперечується відповідачем. За даними акту від 15.08.2013 року, певні висновки за результатами перевірки визначені на 01.07.2013 року і інша конкретика щодо дат встановлення недоліків у акті відсутні.

Позивач не заперечив при розгляді справи в суді першої інстанції, що в акті документальної ревізії від 15 серпня 2013 року значна частина приділена діяльності саме служби обліку та розрахунків за газ філії, яку він очолював, однак це не дає підстав для висновку про законність його звільнення, оскільки відсутні дані про вчинення позивачем проступку, період вчинення такого, що свідчить про незаконність його звільнення з зазначених в оскаржуваному наказі підстав.

Посилання відповідача, як на доказ наявності підстав для звільнення на службову записку від 29 серпня 2013 року начальника філії Дрогобицького УЕГГ на адресу голови правління ПАТ «Львівгаз» також не підтверджують обґрунтованість його звільнення./а.с. 35/.

Із змісту цієї службової записки також не вбачається який саме проступок та коли вчинив позивач. Записка лише відображає позицію начальника філії Дрогобицького УЕГГ щодо недоцільності перебування на займаній посаді ОСОБА_2 як одного із заходів по недопущенню та усуненню недоліків, які були виявлені у ході перевірки.

Копія іншої доповідної, наданої суду апеляційної інстанції представником відповідача від 21.07.2015 року заступника начальника з обліку газу,- не може братись до уваги судом з врахуванням дати її складання.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи, рішення суду про відмову у визнанні незаконним звільнення працівника постановлено з порушенням норм матеріального права.

Задовольняючи в цій частині апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що відповідно підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за період до дня постановлення рішення суду.

Враховуючи надану позивачем довідку про заробітну плату від 19.12.2013 року вдану відповідачем за №1749 / а.с. 173/, з врахуванням даних про заробіток позивача в період з червня по листопад 2013 року, проводиться розрахунок суми заробітної плати, котра підлягає до стягнення за час вимушеного прогулу. Беручи до уваги суму заробітку за останні два повні місця, що передували звільненню /4639,05 + 4792.42/ та кількість робочих днів у кожному з цих місяців, сума середньоденного заробітку позивача становить 214 гр. 35 коп. З врахуванням п»ятиденного робочого тижня та обрахованих 411 робочих днів у період з 04.12.2013 року по 05.08.2015 року, до стягнення підлягає сума 88 097 гр. 85 коп., що становить суму від якої необхідно провести визначені законом відрахування та обов»язкові платежі при виконанні судового рішення.

У відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На думку колегії суддів, позивачем наведено достатньо мотивів понесення моральних страждань в зв'язку з порушенням його трудових прав відповідачем, незаконним звільненням з роботи. Тому вирішуючи вимоги в цій частині вважає відповідною суму до стягнення у відшкодування моральної шкоди - 500 гривен.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням у справі нового рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи про задоволення позову в частині поновлення на роботі, у відповідності до вимог п. п.2, 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України - рішення в частині поновлення на роботі та стягнення суми заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Львівгаз», Філії Дрогобицького управління по експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства «Львівгаз» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Львівгаз» №92-К від 4 грудня 2013 року «Про звільнення» ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника служби обліку та розрахунків за газ з 4 грудня 2013 року.

Стягнути з ПАТ «Львівгаз» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 4 грудня 2013 року по 5 серпня 2015 року в сумі 88 097 гривен 85 коп., що становить суму без врахування податків та обов»язкових платежів.

Стягнути з ПАТ «Львівгаз» на користь ОСОБА_2 500 гривен у відшкодування моральної шкоди.

В решті в позові відмовити.

Стягнути з ПАТ «Львівгаз» на користь держави 880 гр. 97 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, за час вимушеного прогулу в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді