Справа № 307/1706/15-ц
Провадження № 2/307/1107/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3, третьої особи Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно домоволодіння №157 по вул.. Грушевського в с. Нересниця є їхньої приватною власністю. У 2007 році їхній син ОСОБА_4 одружився з відповідачкою ОСОБА_5, яка переїхала жити до сина в їхній будинок. Син дав згоду на реєстрацію у їхньому будинку своєї дружини і місце її проживання зареєстрували в їхньому будинку. У 2011 році відповідачка ОСОБА_5 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переїхали жити в с. Вільхівці і з січня 2013 року проживає в с. Вільхівці разом з громадянином ОСОБА_8 Всі їхні звернення зареєструвати її постійне місце проживання там відповідачка ігнорує. Таким чином, відповідачка протягом більше трьох років у їхньому будинку №157 по вул.. Грушевського в с. Нересниця по місцю реєстрації не проживала, витрат на утримання будинку не мала, поважних причин не проживання не має. Наявність реєстрації відповідачки у їх будинку також перешкоджає їм в отриманні належної суми субсидії, бо декларація про доходи вимагає відображення кількості зареєстрованих у житловому будинку осіб з витікаючими з цього наслідками необхідності врахування її доходів, витрат, що або зменшує розмір компенсації або спричинить відмову у наданні субсидії, або створює загрозу застосуванню подвійного стягнення, бо суми її доходів вони не знають.

Просять суд визнати ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на проживання, користування житлом у будинку №157 по вул.. Грушевського в с. Нересниця та зняття їх з реєстраційного обліку в даному житловому будинку.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надіслали до суду зави про розгляд справи у їх відсутності та зазначили, що позов підтримують повному обсязі та просять його задовольнити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів...

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів..

Представник Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1М та ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА №086621 від 16.07.2014 року, виданого реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.07.2014 року за №24299059, є власниками домоволодіння №157 по вул.. Грушевського в с. Нересниця Тячівського району Закарпатської області).

Згідно рішення Тячівського районного суду від 16 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Згідно свідоцтв про народження батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Довідкою виконавчого комітету Нересницької сільської ради від 11 березня 2013 року за №815 стверджено, що в склад сімї ОСОБА_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 входили: чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно довідки виконавчого комітету Нересницької сільської ради від 14.05.2015 року за №185 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 та її діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, які проживали в ІНФОРМАЦІЯ_8 дійсно з червня 2011 року в с. Нересниця по вул.. Грушевського, 157 не проживають згідно акту обстеження депутата сільської ради.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Нересницьої сільської ради 13.052015 року, стверджується, що у дворогосподарстві №157 в с. Нересниця по вул.. Грушевського проживають: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. В даному двогрогосподарстві також зареєстрована дружина ОСОБА_4 з двома дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_5 з дітьми в цьому дворогосподарстві не проживає з червня 2011 року.

Відповідно до письмового повідомлення Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 06.06.2015 року за №1704 в будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця Тячівського району, Закарпатської області України, значиться зареєстрована (ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника жилого будинку ( квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника чи членів його сімї до нового власника в частині збереження права користування житлом.

Згідно ст.405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем та ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила встановлені статтею 162 ЖК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 на даний час припинила шлюбні відносини з колишнім чоловіком ОСОБА_4, який є сином позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та з червня 2011 року не проживає в належному позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця, Тячівського району, оскільки на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_13.

Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачами доведено факт порушення з боку відповідачки ОСОБА_3 їх права користування та розпоряджання своїм майном, а саме будинком №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця, Тячівського району, оскільки відповідачка значиться зареєстрованою в їх будинку, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідачки ОСОБА_3 такою, що втратила право на житло в будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця, Тячівського району Закарпатської області, України, слід задовольнити.

Що стосується зняття відповідачки з реєстраційного обліку, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку.

А згідно до ст.. 16 цього Закону місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим.

Оскільки після визнання відповідачки такою, що втратила право на житло у будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця Тячівського району, Закарпатської області, України, позивачі не зверталися з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідачки з реєстраційного обліку і їм не відмовлялося в цьому, то вимогу позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачки ОСОБА_3 в будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця Тячівського району, суд вважає передчасною, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

За змістом ст..11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частин 1-3 ст. 17 вказаного Закону кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. У разі визнання батьків або одного з них рішенням суду безвісно відсутніми дитина має право на утримання за рахунок їх коштів і майна. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно ст. 18 цього ж Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Враховуючи, що неповнолітні діти відповідачки ОСОБА_3 (Герич) - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на законних підставах як члени сім»ї наймача свого батька ОСОБА_4 проживали вналежному позивачам будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця Тячівського району, з метою захисту їх прав на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житломв будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця, Тячівського району та зняття їх з реєстраційного обліку є передчасними, а тому в їх задоволенні слід також відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачів.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 7, 16 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні», ст.ст..11, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_14, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_15, України, такою, що втратила право на житло в будинку №157 по вулиці Грушевського в с. Нересниця, Тячівського району Закарпатської області, України.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко