У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Простір» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з обмеженою відповідальністю «ВА-Банк 2005» про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року кредитна спілка «Простір» (далі − КС «Простір») звернулася до суду із позовом до боржника за кредитним договором ОСОБА_6 та поручителів за договорами поруки ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з обмеженою відповідальністю «ВА-Банк 2005» (далі − ТОВ «ВА-Банк 2005»), в якому з урахуванням уточнення просила: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року № 234 станом на 21 жовтня 2013 року у розмірі 264 954 грн 98 коп., з яких 34 979 грн 73 коп. − заборгованість за кредитом, 229 975 грн 25 коп. − заборгованість за відсотками.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «ВА-Банк 2005» на користь КС «Простір» заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року № 234 у розмірі 264 954 грн 98 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_6 перестав сплачувати кредит і відсотки за його користування, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором, а тому наявні передбачені ст. ст. 526, 1054 ЦК України підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судові рішення не відповідають вимогам матеріального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2006 року між КС «Простір» і членом кредитної спілки ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 234, за умовами якого спілка надала останньому кредит у розмірі 40 000 грн строком на 12 місяців, тобто до 10 жовтня 2007 року, із сплатою процентів за його користування в розмірі 72 % річних.

Між тими ж сторонами були укладені додаткові угоди. Згідно з додатковою угодою від 10 жовтня 2007 року № 1 були внесені зміни до договору, а саме: встановлений термін повернення кредиту до 10 жовтня 2010 року, а згідно з додатковою угодою від 21 вересня 2009 року № 2 була встановлена процентна ставка в розмірі 48 % річних та встановлений термін повернення кредиту не пізніше 10 жовтня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6, КС «Простір» уклала договори поруки від 10 жовтня 2006 року з ТОВ «ВА-Банк 2005», від 21 вересня 2009 року № 234/1-П з ОСОБА_7 та № 234/2-П з ОСОБА_9, за якими ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ТОВ «ВА-Банк 2005» виступили поручителями відповідача ОСОБА_6 та на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед КС «Простір» за його зобов'язаннями, які виникають з умов договорів, в повному обсязі, в строки та на умовах, обумовлених договором.

Відповідно до уточненого розрахунку заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року № 234 становить 264 954 грн 98 коп., з яких: 34 979 грн 73 коп. − основний борг (тіло кредиту) та 229 975 грн 25 коп. − проценти за користування кредитом.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За умовами договорів поруки (пункт 3.1) кожен із поручителів поручився солідарно з боржником відповідати перед кредитором в повному обсязі за невиконання боржником усіх його зобов'язань за кредитним договором.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог, а саме: стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором, у цьому разі не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 185цс14.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко О.В. Ступак