УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Ситнік О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «МГЗК», його переведено 01 травня 2011 року на шахту № 9/10 підземним гірноробочим очисного забою 5 розряду, згідно розпорядження № 36 від того ж числа по ПАТ «Марганецький ГЗК».

На час подачі позову він працював на підприємстві відповідача, за цей період отримав виробничу травму на цьому підприємстві та згідно висновку МСЕК частково втратив працездатності у розмірі 25 %, але інвалідність не призначена.

10 липня 2013 року відповідач ознайомив його з наказом № 959 від 09 липня 2013 року «Про затвердження акту простою та тимчасовому призупиненню робіт, що виконують робітники, переведені на легку працю на шахті № 9/10».

Згідно відповіді Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 07 жовтня 2013 року йому роз'яснено, що підприємством порушені норми КЗпП України та Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» та роз'яснено можливість звернутися за їх захистом до суду. З приводу цих же порушень 09 жовтня 2013 року листом № 306 голова обласного комітету профспілки звертався до голови первинної профспілки відповідача Буряка А.І.

Крім того, після звернень стосовно наказу № 959 від 10 липня 2013 року він продовжував працювати ще два місяці без простою, чим відповідач фактично визнав неправомірність свого наказу.

Також, позивач вважає, що відповідачем порушені його права, як інваліда, оскільки згідно ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» - підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

З урахуванням викладеного, просив суд стягнути з відповідача недоотриману за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року суму заробітку в розмірі 23 661,53 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Марганецький ГЗК» на користь ОСОБА_6 заробітну плату за період вимушеного прогулу з вересня 2013 року по листопад 2013 року в сумі 10 086,16 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено повністю.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, із ухваленням нового рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Задовольняючи позов у частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свого обов'язку перевести тимчасово непрацездатного працівника на іншу роботу за наявності відповідного висновку ВКК, а тому вважав за необхідне визнати час знаходження ОСОБА_6 в період з вересня 2013 по листопад 2013 року в простої вимушеним прогулом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заробітної плати в період з грудня 2013 по лютий 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наказу № 1759 від 29 листопада 2013 року всі структурні підрозділи ПАТ «Марганецький ГЗК» з 01 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року знаходилися у стані простою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовляючи у цій частині у задоволенні позову, суд апеляційної виходив з того, що оскільки позивач не згоден з тим, що адміністрацією підприємства видавались накази про знаходження останнього у стані простою, а вони ним не оскаржувались, то тим самим позивач фактично визнав знаходження підприємства у стані простою, та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції до правовідносин, що склались між сторонами, неправильно застосував Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який не підлягає до застосуванню. Крім того позивачу за умови наявності такої можливості надавалась інша робота з легкими умовами праці, яка оплачувалась відповідно до діючого законодавства.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 переведено 01 травня 2011 року на шахту № 9/10 підземним гірнорабочим очисного забою 5 розряду, згідно розпорядження № 36 від 20 квітня 2011 року по ПАТ «Марганецький ГЗК», відповідно копії трудової книжки.

29 липня 2011 року та 14 квітня 2012 року зі ОСОБА_6 сталися нещасні випадки, пов'язані з виробництвом, у зв'язку із чим відповідно до рекомендацій ВКК КЗ «Марганецька центральна міська лікарня», відповідач потребує легкої праці на поверхні.

Наказом по ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» № 959 від 09 липня 2013 року встановлено простій з 10 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року для працівників, які переводяться на підставі довідок МСЕК та ЛКК на легку працю на шахті № 9/10. Згідно наказу № 1296 від 09 вересня 2013 року до наказу № 959 від 09 липня 2013 року внесено зміни.

Згідно до довідки ВКК № 116/12 від 22 липня 2013 року ОСОБА_6 рекомендовано переведення на легшу працю на поверхні, строком на один місяць з 17 липня 2013 року.

Відповідно до розпорядження № 868 від 22 липня 2013 року ОСОБА_6 було надано роботу, згідно медичної рекомендації з 17 липня 2013 року до 16 серпня 2013 року гардеробником 2 розряду шахти № 9/10 з оплатою праці за виконану роботу, але не нижче середнього заробітку, з яким відповідача було ознайомлено.

Згідно довідки ВКК № 135/15 від 16 серпня 2013 року ОСОБА_6 рекомендовано переведення на легшу працю на поверхні, строком на один місяць з 16 серпня 2013 року.

Відповідно до розпорядження № 940 від 16 серпня 2013 року ОСОБА_6 було надано роботу згідно медичної рекомендації з 16 серпня 2013 року до 10 вересня 2013 року гардеробником 2 розряду шахти № 9/10 з оплатою праці за виконану роботу, але не нижче середнього заробітку, з яким відповідача було ознайомлено.

Згідно довідки ВКК № 154/10 від 16 вересня 2013 року ОСОБА_6 рекомендовано переведення на легшу працю на поверхні, строком на один місяць з 15 вересня 2013 року.

Відповідно до розпорядження № 997 від 16 вересня 2013 року ОСОБА_6 не було надано роботу згідно медичної рекомендації у зв'язку з тим, що на комбінаті були відсутні вакантні робочі місця, з огляду на що з 15 вересня 2013 року до 14 жовтня 2013 року його було переведено у режим простою з оплатою, відповідно до ст. 113 КЗпП України в розмірі 2/3 частини тарифної ставки присвоєного розряду, з розпорядженням відповідача було ознайомлено.

Згідно довідки ВКК № 171/13 від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_6 рекомендовано переведення на легшу працю на поверхні строком на один місяць з 15 жовтня 2013 року.

Розпорядженням № 1139 від 28 жовтня 2013 року ОСОБА_6 не було надано роботу згідно медичної рекомендації, у зв'язку з тим, що на комбінаті були відсутні вакантні робочі місця, тому з 15 жовтня 2013 року до 14 листопада 2013 року його було переведено у режим простою з оплатою, відповідно до ст. 113 КЗпП України в розмірі 2/3 частини тарифної ставки присвоєного розряду, з розпорядженням відповідача було ознайомлено.

Згідно до довідки ВКК № 196/6 від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_6 рекомендовано переведення на легшу працю на поверхні, строком на один місяць з 15 жовтня 2013 року.

Відповідно до розпорядження № 1139 від 26 листопада 2013 року ОСОБА_6 не було надано роботу згідно медичної рекомендації, у зв'язку з тим, що на комбінаті були відсутні вакантні робочі місця, тому з 28 листопада 2013 року до 27 грудня 2013 року його було переведено у режим простою з оплатою, відповідно до ст. 113 КЗпП України в розмірі 2/3 частини тарифної ставки присвоєного розряду, з розпорядженням відповідача було ознайомлено.

Відповідно до наказу № 1759 від 29 листопада 2013 року всі структурні підрозділи ПАТ «Марганецький ГЗК» з 01 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року перебували у стані простою.

За змістом ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Відповідно до ст. 170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

Згідно з ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за згодою потерпілого роботодавець зобов'язаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій.

При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

За потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк роботодавець не забезпечує потерпілого відповідною роботою, Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує потерпілому страхову виплату у розмірі його середньомісячного заробітку. Середньомісячний заробіток, обчислюється в порядку, передбаченому ст. 34 даного Закону.

Колегія суддів вважає обгрунтованим та законним висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки відповідач згідно наказів знаходився у стані простою, які не оспорювались позивачем, то останньому надавалась робота з легкими умовами праці, яка оплачувалась відповідно до діючого законодавства.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, ст. 337 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
О.М. Ситнік