Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/818/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.,

при секретарі Церпіцькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Руднє-Городищенської сільської ради Житомирського району про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12 березня 2014 року купив належний ОСОБА_3 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. До будинку належить сарай, літня кухня, огорожа та криниця. Маючи намір в подальшому належним чином оформити договір купівлі-продажу, вони з ОСОБА_3 домовились про те, що на підтвердження факту укладення даної угоди останній надасть йому розписку про отримання коштів в сумі 10000 грн. за вказане нерухоме майно. Проте, договір купівлі-продажу не був нотаріально оформлений. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 раптово помер.

Посилаючись на ту обставину, що даний договір є укладеним, оскільки вони з ОСОБА_3 досягли згоди щодо істотних умов , позивач просив визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Рішенням Житомирського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, вказує на ту обставину, що після смерті ОСОБА_3 позивач проживає у вказаному житловому будинку, утримує його у належному стані. Суд безпідставно не взяв до уваги написану ОСОБА_3 розписку, яка, фактично, є договором купівлі-продажу. Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд позбавив ОСОБА_2 можливості отримати сплачені ним кошти за придбаний житловий будинок.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, зауваживши, що договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна не був належним чином оформлений внаслідок відсутності коштів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 657 ЦК України, зокрема, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

У ч.4 ст.334 ЦК України закріплене правило про те, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належали житловий будинок АДРЕСА_1, а також земельна ділянка, площею 0,2500 га, розташована за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті спадкова справа не заводилась, про що свідчить лист державного нотаріуса Третьої житомирської державної нотаріальної контори ( а.с.41).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 надав суду розписку, написану ОСОБА_3 12 березня 2014 року, про те, що він отримав 10000 грн. від ОСОБА_2 за продаж вказаного житлового будинку ( а.с.9).

Однак, розписка за своєю правовою природою не може вважатись договором купівлі-продажу та не свідчить про дотримання письмової форми та вимог щодо нотаріального посвідчення угоди. ЇЇ зміст лише підтверджує факт передачі коштів, проте не вказує на правомірність набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Відсутність письмової форми договору, нотаріального посвідчення угоди, державної реєстрації речових прав позивача виключає можливість визнання за ним права власності на зазначене майно.

При вирішенні спору суд першої інстанції вірно виходив з того, що розписка не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт укладення між позивачем та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу даного нерухомого майна.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» від 7 лютого 2014 року за №5, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( стаття 328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону ( стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин ( стаття 5 ЦК України).

З огляду на ту обставину, що позивачем не надано належних та допустимих доказів правомірності набуття ним права власності на зазначене нерухоме майно, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: