22-ц/775/526/2015(м)
10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого Бугрим Л.М.
суддів Гаврилової Г.Л., Принцевської В.П.
при секретарі Меркулової Я.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди,-
У грудні 2014 року позивач ПАТ «ММК імені Ілліча» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3і. про відшкодування матеріальної шкоди..
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2015 року позов задоволено . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ММК імені Ілліча» матеріальну шкоду в розмірі 19290,19 гривень, судовий збір в розмірі 155,74 гривні; з ОСОБА_2 в розмірі 17971,95 гривень, судовий збір в розмірі 155,74 гривні; з ОСОБА_3 в розмірі 10659,15 гривень, судовий збір в розмірі 155,74 гривні..

Додатковим рішенням того ж суду від 13 травня 2015 року була виправлена арифметична помилка в частині розміру витрат по сплаті судового збору та остаточно стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ММК імені Ілліча» матеріальну шкоду в розмірі 19290,19 гривень, судовий збір в розмірі 188,08 гривні; з ОСОБА_2 - в розмірі 17971,95 гривень, судовий збір в розмірі 175,23 гривні; з ОСОБА_3 - в розмірі 10659,15 гривень, судовий збір в розмірі 103,93 гривні.

Не погодившись з таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «ММК імені Ілліча» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Зокрема , в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, позивач, в порушення вимог ст.135-3 КЗпП України, заявив вимоги виходячи із солідарної відповідальності відповідачів, що є порушенням норм трудового законодавства, оскільки в діях відповідачів не встановлено умисних дій, внаслідок яких відбувся нещасний випадок. Суд першої інстанції безпідставно погодився з позивачем та задовольнив позов не враховуючи ступінь його вини . Також судом не було враховано ступінь вини четвертої особи майстра ОСОБА_5 який безпосередньо є відповідальним за нещасний випадок, оскільки саме в його зміні трапився нещасний випадок з потерпілим ОСОБА_4. з його вини . Окрім того, суд, в порушення вимог ст.88 ЦПК України, стягнув судовий збір не пропорційно до розміру матеріальної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, який підтримував доводи апеляційної скарги, пояснення відповідачів ОСОБА_2 ,ОСОБА_3, представника ПАТ « ММК Ілліча» та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково , рішення суду в частині в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 зміні з таких підстав..

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що 23 квітня 2009 року на території киснево-конверторного цеху ПАТ « ММК Ілліча» з робітником цеху ОСОБА_4 стався нещасний випадок внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження . За позовом ОСОБА_4 рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області на його користь з ПАТ « ММК Ілліча» у відшкодування моральної шкоди спричиненою стражданнями потерпілого була стягнута моральна шкода у розмірі 50 тисяч гривень та судовий збір на користь держави у сумі 229 грн. 40 коп. Вказане рішення суду було виконане та на користь потерпілого та держави були перераховані відповіді суми , що підтверджується копією платіжного доручення .(.а.с.13,23)

Відповідальними особами дії та бездіяльність яких призвела до нещасного випадку на виробництві є начальник цеху ОСОБА_1,. заступник начальника цеху ОСОБА_6,старший майстер цеху ОСОБА_3І,, майстер ділянки № 1 ОСОБА_5, які не забезпечили належного контролю за організацією безпечного виробництва робіт по капітальному ремонту конвертора № 2 та порушили положення Закону України « Про охорону праці», Правил охорони праці в металургійній промисловості , Правил при виконанні робіт на висоті тощо.,що підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками ,який стався 23.04.2009 року на ВАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» ( а.с.5-12 )

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено факт спричинення відповідачами матеріальної шкоди підприємству у процесі виконання ними своїх трудових обовязків .

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами та відповідачами не спростовувались.

Статтею 130 КЗпП України передбачені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Зокрема,працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди

Статтею 132 КЗпП України передбачені випадки обмеженої матеріальної відповідальності за спричинену матеріальну шкоду. Зокрема, згідно з частиною другою цієї статті у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.

Згідно з розясненнями, які містяться в пункту шостому постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року з послідуючими змінам та доповненнями « Про судову практику в справах про відшкодування шкоди , заподіяною підприємствам, установам,організаціям їх працівниками « на підставі п.2 ст. 133 КЗпП України за шкоду заподіяну зайвими грошовими виплатами. ,неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобіганням простоям , випускові недоброякісної продукції , розкраданню,знищенню,зіпсуванню матеріальних чи грошових цінностей,матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директора, начальники і інші керівники. Матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди , але не більш середнього заробітку несуть винні в цьому директори , начальники і інші керівники підприємств , установ , організацій та їх заступники : керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів передбачених статутом підприємства , установи , організації чи іншим відповідним положенням . До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у звязку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення тощо.

Виходячи з наведеного , суд першої інстанції дійшов правильного правого висновку про те, що у такому випадку відповідач ОСОБА_1 повинен нести матеріальну відповідальність за спричинену його діями підприємству матеріальну шкоду у розмірі дійсної шкоди, але не більше середньомісячного заробітку.

Не можна погодитись з доводами апелянта ОСОБА_1 про відсутність його вини у нещасному випадку с потерпілим , оскільки це спростовується висновками викладеними в акті спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками ,який стався 23.04.2009 року на ВАТ « Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в якому зазначено і про порушення саме ОСОБА_1 як начальником цеху відповідних правил та інструкцій відносно безпеки виробництва. ( а.с.8 зв.). Вказаний акт ним не оскаржувався.

Разом з тим , стягуючи суму матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_7 суд першої інстанції фактично не витребував дані та не врахував суму сплачену у добровільному порядку майстром ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди.

Між тим , як вбачається з наданих даних представником позивача ОСОБА_5 станом на 31 січня 2015 року сплатив у відшкодування матеріальної шкоди підприємству суму 3507 грн. 23 коп.

Виходячи з наведеного та враховуючи суму реально сплачену ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди та суми , які стягнуті оскаржуваним рішенням з відповідачів , то загальна сума на користь підприємства у відшкодування матеріальної шкоди складає 51428 грн. 52 коп ( 19290 грн.19 коп. + 17971 грн. 95 коп.,+ 10659 грн.15 коп.+ 3507 грн. 23 коп. ) , що перевищує на 1199грн.52 коп. дійсний розмір матеріальної шкоди, який складає 50 229 грн . 40 коп. , а тому слід зменшити стягнуту суму з ОСОБА_1 на 229 грн. 78 коп . ( 1199 грн.52 коп.: 4 ) і тоді сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 18990грн 41 коп. яку і слід стягнути з відповідача змінивши в цієї частині рішення суду.

Оскільки ОСОБА_1 при подачі до суду апеляційної скаргу не було сплачено судовий збір , то з нього слід стягнути на користь держави суму 121 грн. 80 коп.

Розмір судового збору, який було стягнуто судовим рішенням з відповідачів було змінено додатковим рішенням у звязку з допущеною арифметичною опискою . Додаткове рішення ОСОБА_1 не оскаржувалось , тому немає підстав для його перевірки .

Посилання апелянта на те,що він зараз пенсіонер та не має інших доходів не впливає на висновки суду . Законом не передбачено можливість зменшення сум у відшкодування матеріальної шкоди , які стягнуті в межах середньої заробітної плати.

В іншій частин рішення суду слід залишити без змін.

Згідно положень ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Іншими учасниками і рішення суду не оскаржено .

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2015 року в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча « змінити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча « у відшкодування матеріальної шкоди суму 18990грн. ( вісімнадцять тисяч девятсот девяносто ) 41 коп. .В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 121 ( сто двадцять одну грн... 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. .

Судді :