Справа № 447/180/15 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4024/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ПАТ «Концерн Хлібпром» - Піцикевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на заочне рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», Публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

16 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», ПАТ «Концерн Хлібпром» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 29 липня 2014 року близько 10:20 год. в с. Вербіж Миколаївського району Львівської області водій ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ» модель 3302 АМІК G302 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить відповідачу ПАТ «Концерн Хлібпром», в порушення вимог п. 11.3 ПДР України, виїхавши на смугу зустрічного руху, зіткнувся з мотоциклом «Мустанг МТ 150-5», реєстраційний номер НОМЕР_2, під його - ОСОБА_2 керуванням, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, а його мотоцикл - технічні пошкодження. Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок) гривень. З матеріалів кримінального провадження, зокрема постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування факту ДТП була призначена і проведена судово-медична експертиза, згідно висновку якої (№ 118/14 від 06 серпня 2014 року) у нього виявлено струс головного мозку, синці на задній поверхні правого кульшового суглобу, садна на зовнішній поверхні правого передпліччя, на передній поверхні правого колінного суглобу, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я. З приводу отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП він знаходився на стаціонарному лікуванні в Миколаївській КЦРЛ та ним було витрачено кошти на придбання ліків на суму 115,02 грн. Вартість платного зберігання пошкодженого мотоцикла на автостоянці становить 84,00 грн., на послуги з надання правової допомоги адвоката ним сплачено 900,00 грн. Цивільно-правова відповідальність ПАТ «Концерн Хлібпром» застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0478363 в ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна». 20 серпня 2014 року він звернувся в Страхову компанію ПрАТ СК «Граве Україна» з письмовою заявою - повідомленням про страховий випадок - ДТП та про виплату страхового відшкодування, однак станом на день подачі позову до суду ним не було отримано жодної відповіді від страхової компанії про прийняте рішення щодо його заяви. Згідно висновку № 253 від 23 вересня 2014 року автотоварознавчого дослідження, проведеного за дорученням ПрАТ СК «Граве Україна» вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Мустанг МТ 150-5», реєстраційний номер НОМЕР_2, перевищує його вартість до його пошкодження внаслідок ДТП і ціна на момент проведення дослідження становить 9040,92 грн. Також йому було завдано моральну шкоду у розмірі 8000,00 гривень, яка полягає у моральних стражданнях, які він зазнав внаслідок отриманих тілесних ушкоджень і знаходження на лікуванні у медичному закладі, а також внаслідок пошкодження мотоцикла. У зв'язку з наведеним, просив позов задовольнити та стягнути з ПрАТ СК «Граве Україна» вартість мотоцикла - 9040,92 грн., відшкодування, пов'язане з лікуванням - 284,20 грн., вартість придбаних ліків - 115,02 грн., вартість зберігання мотоцикла на автостоянці - 84,00 грн., моральну шкоду - 5000,00 грн. та з ПАТ «Концерн Хлібпром» моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., франшизу - 500,00 грн., витрати на правову допомогу - 900,00 грн. та судовий збір - 487,20 грн.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, послався на те, що на даний час (лютий 2015 року) відповідач ПрАТ СК «Граве Україна» відшкодувала йому завдані збитки внаслідок ДТП в розмірі 7544,10 грн., тому претензій до Страхової не має і просить на підставі ст. ст. 23, 1167, 1172, 1187 ЦК України стягнути визначену в позові завдану йому шкоду лише у частині з ПАТ «Концерн Хлібпром».

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_2 вартість франшизи у розмірі 500 (п'ятсот) грн., моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн., витрати на оплату судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 300 (триста) грн.

В решті позову відмовлено.

26 березня 2015 року відповідач ПАТ «Концерн Хлібпром» подало заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Миколаївського районного суду від 15 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржило ПАТ «Концерн Хлібпром», вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ГАЗ» модель 3302 АМІК G302 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1, при зіткненні із мотоциклом «Мустанг МТ 150-5» н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, виконував свої трудові обов'язки, перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «Концерн Хлібпром». Однак ОСОБА_5 не було залучено судом першої інстанції до участі у справі. Незалучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору позбавляє її можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяє всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення. Дана обставина є підставою для скасування рішення суду. Порушення норм процесуального права судом першої інстанції обґрунтовує також тим, що ПАТ «Концерн Хлібпром» не було повідомлено про дату та час судових засідань, в яких суд ухвалив заочне рішення та постановив ухвалу про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Вважає задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди безпідставним у зв'язку з тим, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди та обґрунтування розміру такої. Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2015 рокута ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника ПАТ «Концерн Хлібпром» - Піцикевича В.В., перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

29.07.2014 року близько 10:20 год. в с. Вербіж Миколаївського району Львівської області водій ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ» модель 3302 АМІК G302 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить відповідачу ПАТ «Концерн Хлібпром», в порушення вимог п. 11.3 ПДР України, виїхавши на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення з мотоциклом «Мустанг МТ 150-5», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, а його мотоцикл - технічні пошкодження.

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 06.10.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 (триста сорок) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Концерн Хлібпром» майнової шкоди (франшизи) в розмірі 500,00 грн. підтверджені належними доказами по справі і такі підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому районний суд взяв до уваги доводи позивача про те, що відповідачем йому була завдана моральна шкода в розмірі 3 000 грн., оскільки перший отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді струсу головного мозку, синців на задній поверхні правого кульшового суглобу, садна на зовнішній поверхні правого передпліччя, на передній поверхні правого колінного суглобу, з приводу чого перебував на лікуванні у Миколаївській ЦКРЛ.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування витрат на правову допомогу в справі у розмірі 900,00 грн., які він здійснив з метою відновлення свого порушеного права, підлягають до задоволення в частині підготовки процесуальних документів в розмірі 300,00 грн., оскільки такі здійснювалися щодо двох відповідачів, один з яких на даний час відшкодував позивачу завдану шкоду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, отже з відповідача, зазначив суд першої інстанції, слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. судового збору.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Посилання апелянта на те, що незалучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору водія ОСОБА_5 позбавляє його можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, і це є підставою для скасування рішення суду, - не заслуговують на увагу, є необґрунтованими та не основаними на положеннях цивільно-процесуального законодавства, оскільки в даному випадку, у відповідності до вимог статей 1172, 1187 ЦК України, наявні підстави для стягнення завданої шкоди саме з ПАТ «Концерн Хлібпром», як власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, у якого внаслідок стягнення шкоди виникає право, а не обов?язок, звернутися до водія, який безпосередньо винний у ДТП, в порядку зворотної вимоги (регресу). Крім того, відповідач ПАТ «Концерн Хлібпром» під час розгляду спору у суді першої інстанції, не позбавлений був права заявити клопотання про залучення такого на підставі ч. 2 ст. 35 ЦПК України, якщо вважав за необхідне, проте цього не зробив.

Не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи й оскаржуваним рішенням твердження апелянта, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди та обґрунтування розміру такої. Суд першої інстанції у своєму рішенні вірно послався на те, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді струсу головного мозку, синців на задній поверхні правого кульшового суглобу, садна на зовнішній поверхні правого передпліччя, на передній поверхні правого колінного суглобу, з приводу чого перебував на лікуванні у Миколаївській ЦКРЛ, що спричинило йому моральні та фізичні страждання, які полягали у перенесенні болю, переживаннях з приводу стану його здоров?я, витрачанні додаткових зусиль для лікування та реабілітації, відновлення свого попереднього фізичного і морального стану та здоров?я.

Стягуючи з ПАТ «Концерн Хлібпром», як відповідальної особи за заподіяний збиток, моральну шкоду, суд вірно визначився з її розміром в сумі 3000,00 грн. у відповідності до роз'ясненьп. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування такої суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров?я потерпілого, тяжкість травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини у справі, характер моральних страждань і наслідків, що настали.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187 свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Стаття 1187 ЦК України відноситься до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Отже, стягуючи моральну шкоду з ПАТ «Концерн Хлібпром», суд правильно виходив з положень ст. 1187 ЦК України, що зазначає, що володілець джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач як власник транспортного засобу, повинен відшкодувати шкоду, завдану таким джерелом підвищеної небезпеки.

В решті рішення в апеляційному порядку не оскаржується і підстав для його скасування, передбачених ч. 3 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» - відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.