АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Глущенко Н.Г., Деркач Н.М.,

при секретарі: - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05 квітня 2012 року по 01 липня 2014 року на посаді токаря 5 розряду. Наказом № 119-з його було звільнено з займаної ним посади за згодою сторін. Однак, заяву про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України він написав під тиском, не маючи наміру звільнятись, про що повідомив відповідача заявою від 03 липня 2014 року. Крім того, зазначений наказ про звільнення був видний в період перебування позивача на лікарняному.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просив суд про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, стягнення витрат на оплату листка непрацездатності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпрпоетровська від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задоволені частково.

Поновлений ОСОБА_6 на посаді токаря V розряду ремонтно-механічного цеху комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради.

Стягнуто з комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час його вимушеного прогулу з 01 липня 2014 по 31 жовтня 2014 року включно в розмірі 17 402 (сімнадцять тисяч чотириста дві) грн.. 00 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення суми середньої заробітної плати за один місяць в сумі 4 152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) грн. 77 коп. допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської радипросить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити у справі нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодуванні моральної шкоди сторонами не оскаржувалось.

Колегія суддів , обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 з 05 квітня 2012 року по 01 липня 2014 року перебував у трудових відносинах з комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради на посаді токаря 5 розряду ремонтно-механічного цеху

Наказом (розпорядженням) № 199-з від 01 липня 2014 року позивач звільнений з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Викладене підтверджується матеріалами справи (а. с. 30).

Відповідно до заяви ОСОБА_6 (без зазначення дати) останній просив директора КП «Дніпроводоканал» ДМР звільнити його з 01 липня 2014 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 31).

03 липня 2014 року ОСОБА_6 звернувся на адресу відповідача з заявою про відкликання заяви про звільнення та намір продовжувати виконувати посадові та функціональні обов'язки (а. с. 7).

З листка непрацездатності серії АГІ № 207696 вбачається, що ОСОБА_6 перебував на лікарняному з 01 по 08 липня 2014 року (а. с. 9).

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , суд першої інстанції, посилаючись на правила ч. 3 ст. 40 КЗпП України виходив з того, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Однак з такими висновками районного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06. 11. 1992 року, правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відсутності ( ч. 3 ст. 40 КЗпП ) стосуються як передбачених статтями 40, 41 (1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з аналізу ч.3 ст. 40 КЗпП , ці правила застосовуються у тих випадках, коли розірвання трудового договору проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

В даному випадку звільнення позивача відбулося за угодою сторін, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 30 жовтня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати та у задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: