АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача Федорова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-560.07.2 від 21.08.2007 в розмірі 34 546,54 дол. США та 323 782,47 грн., що складається з: простроченого кредиту - 21 578,51 дол. США; прострочених процентів - 12 968,03 дол. США; пені за прострочення кредиту - 184 824,29 грн.; пені за прострочення процентів - 104 261,73 грн.; три проценти річних за прострочення кредиту - 22 180,47 грн.; три проценти річних за прострочення процентів - 12 515,98 грн. та відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2013 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-560.07.2 від 21.08.2007 у сумі 31 487,08 дол. США та 46 882,77 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 вищевказане рішення було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.08.2014 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2013 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа № 755/27585/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8470/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2015 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-560.07.2 від 21.08.2007 у розмірі 26 927,76 дол. США та 152 469,62 грн., яка складається із: заборгованості по простроченому кредиту в розмірі 16 434 дол. США; заборгованості з прострочених процентів в розмірі 10 493,76 дол. США; пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 80 529,81 грн. пені за прострочення сплати процентів в розмірі 50 783,84 грн.; трьох відсотків річних за прострочення сплати кредиту в розмірі 12 976,62 грн.; трьох відсотків річних за прострочення сплати процентів в розмірі 8 179,35 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 187,55 грн. та з ОСОБА_3 у розмірі 1 187,55 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував строки позовної давності до обов'язкових щомісячних платежів за вказаним кредитним договором, оскільки на думку апелянта такий строк необхідно відраховувати з дати закінчення дії договору кредиту 22.08.2014.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. В зв'язку з наведеними обставинами колегія суддів на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, судом першої інстанції було застосовано загальні та спеціальні строки позовної давності. В межах трьох років щодо простроченого кредиту, прострочених процентів, 3% річних та в межах одного року щодо стягнення пені по простроченому кредиту, пені за прострочення сплати процентів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2007 між ВАТ «Родовід Банк»та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №77.1/АА-560.07.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 30000 дол. США терміном до21.08.2014 включно з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,5%. При цьому, позичальник зобов'язався починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 357,00 дол. США на рахунок вказаний у п. 1.3. цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку (п. 3.1). За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 1.5. цього Договору, від суми простроченого платежу (п. 3.9) (т. 1, а. с. 8-13). В забезпечення виконання умов вищезгаданого кредитного договору 21.08.2007 між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки б/н за змістом якого, поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (т. 1, а. с. 14 ). Позивач виконав покладений на нього умовами кредитного договору обов'язок та перерахував кошти позичальнику відповідно до заяви на видачу готівки №1275/1236 від 21.08.2007 в розмірі 30 000 дол. США (т. 1, а. с. 27). З грудня 2009 року ОСОБА_2 перестала сплачувати кошти за кредитним договором. 02.08.2013 позивачем на адресу відповідачів був направлений лист-вимога щодо погашення заборгованості в 30-денний строк з дня одержання цього повідомлення, однак останніми вимога виконана не була (т. 1, а. с. 92-93). Станом на 08.10.2014 заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-560.07.2 від 21.08.2007 становить 34 546,54 дол. США та 323782,47 грн., що складається з: простроченого кредиту - 21 578,51 дол. США; прострочених процентів - 12 968,03 дол. США; пені за прострочення кредиту - 184 824,29 грн.; пеніза прострочення процентів - 104 261,73 грн.; три проценти річних за прострочення кредиту - 22 180,47 грн.; три проценти річних за прострочення процентів - 12 515,98 грн. (т. 1, а. с. 164-165). Зазначені кошти позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідачів.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до п. 7.6. договору кредиту, цей договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов цього договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором (т. 1, а. с. 12).

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки від 21.08.2007, а саме п. 1.1 встановлено, що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (т. 1, а. с. 14 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 договору поруки, вказаний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором (т. 1, а. с. 14).

Матеріали справи свідчать, що відповідач, всупереч умов вищевказаного кредитного договору, з грудня 2009 року перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 08.10.2014 виникла заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-560.07.2 від 21.08.2007 в розмірі 34 546,54 дол. США та 323 782,47 грн. (т. 1, а. с. 164-165).

Таким чином, у відповідача перед Банком виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за вищевказаним кредитом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Згідно з п. 5.2 кредитного договорубанк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору (т. 1, а. с. 11).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача та поручителя суми заборгованості є правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин загальних та спеціальних строків позовної давності в межах трьох років щодо простроченого кредиту, прострочених процентів, 3% річних, та в межах одного року щодо стягнення пені по простроченому кредиту, пені за прострочення сплати процентів, враховуючи наступне.

У судовому засіданні від 18.11.2014 ОСОБА_3 була подана заява про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (т. 1, а. с. 181, 183-184).

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 357,00 дол. США на рахунок вказаний у п. 1.3. цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку. Повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 21.08.2014 (п. 3.2). Сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 21.08.2014 або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами (п. 3.3).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Матеріали справи свідчать, що позичальник - ОСОБА_2 щомісячні платежі в розмірі 357 дол. США за кредитним договором перестала сплачувати в грудні 2009 року відповідно до квитанції №2333/21 (т. 2, а. с. 48), а Банк звернувся з відповідним позовом у жовтні 2013 року, тобто зі спливом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 257 ЦК України.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України викладеної в справі № 6-116 цс 13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на звернення з позовом. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За змістом вищевказаних нормправа, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо здійснення перерахунку боргу з урахуванням спливу загальних та спеціальних строків позовної давності, та враховуючи звернення позивача до суду з відповідним позовом 25.10.2013.

Доводи апелянта про те, що останній звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, враховуючи кінцевий строк повного погашення кредиту - 22.08.2014 є необґрунтованим, в зв'язку з вищенаведеними обставинами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук