06 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса КМНО Юдіної Ірини Георгіївни про визнання договору дарування недійсним, -
У червні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження всіх обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 від першого шлюбу з ОСОБА_7 мав двох дочок: ОСОБА_8 та ОСОБА_9

19.09.2001 ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_4

Справа 2-1945/12
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6195/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Горкава В.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом.

23.04.2011 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_6 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

17.05.2011 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

17.02.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою про вчинення ОСОБА_4 шахрайських дій щодо майна їх померлого батька ОСОБА_6

Постановою Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві від 26.02.2012 в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

Із висновку експертів КНДІСЕ судово-почеркознавчої експертизи № 6027/6028/13-32від 10.10.2013 вбачається, що рукописний запис «ОСОБА_6.» та підпис від імені ОСОБА_6 на договорі дарування від 23.04.2011 зроблені ОСОБА_6 та виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було опитано свідків, із показів яких вбачається, що ОСОБА_6 за життя зловживав спиртними напоями, однак колегія суддів не бере до уваги зазначені покази свідків, оскільки факт зловживання спиртними напоями не доведено будь-якими іншими належними доказами, а наявність такого зловживання зі слів свідків не свідчить про недієздатність ОСОБА_6 у момент підписання спірного договору дарування.

Згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. ст. 171, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З огляду на вимоги зазначених норм ЦК України та зі змісту спірного договору дарування від 23.04.2011 вбачається, що зазначений договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено, при його укладанні дотримано вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Із п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України вбачається, що для визначення психічного стану особи призначення експертизи є обов'язковим.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим законом та іншими законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_6 на час підписання ним спірного договору дарування, однак зазначена експертиза проведена не була з підстав несплати за її проведення позивачами.

Тому, доводи апеляційної скарги про неможливість ОСОБА_6 на час підписання ним спірного договору дарування розуміти значення своїх дій є безпідставними, оскільки зазначене не може бути встановлено без проведення спеціальних досліджень.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки спірний договір дарування укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено, при його укладанні дотримано вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Докази, які б свідчили про неможливість ОСОБА_6 на час підписання ним спірного договору дарування розуміти значення своїх дій, відсутні. Тому позовні вимоги є недоведеними, безпідставними та доводами апеляційної скарги не спростовані.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участі третіх осіб: приватного нотаріуса КМНО Юдіної Ірини Георгіївни про визнання договору дарування недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: