АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4082/15 Головуючий 1 інстанції Лазарєв А.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кружиліної О.А.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М., Шалімової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01 квітня 2015 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних, неустойки та судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

10 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від суми боргу за договором позики від 21 липня 2010 року в сумі, еквівалентній 13 925 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також штрафу (пені) за період з 10 грудня 2013 року по 10 грудня 2014 року в розмірі 5 110 000,00 грн.; судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 липня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7І, та зареєстрований нею за реєстровим № 2510.

За вказаним договором відповідачі отримали від позивача в позику валютні цінності в натурі на суму 65 000 доларів США. Договором встановлено обовязок відповідачів повернути позичену суму коштів частинами (з розстроченням) не пізніше 21 липня 2011 року, але в порядку та строки, передбачені договором..

Відповідачами були порушені зобовязання за договором позики і борг у повному обсязі позивачеві не повернутий. Неповернутими залишились валютні цінності в кількості 56 250 доларів США, у звязку з чим позивач звертався до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 58 481, 63 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 467 438, 63 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 179,74 грн.

За результатами апеляційного перегляду вказаної справи, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року в оскарженій частині та щодо відшкодування судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнено з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 за договором позики проценти за користування позикою в розмірі 9 818 доларів США, що складає 78 475,27 грн., а також пеню 28 000 грн., а всього 106 475,27 грн.

В рахунок відшкодування понесених судових витрат стягнено з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, з кожного по 2 469,75 грн.

Вказане рішення районного суду від 21 листопада 2013 року в іншій оскарженій частині, що стосується відмови у задоволенні позову про стягнення пені у повному розмірі, залишено без змін.

Отже, згідно вказаних рішень, які набрали законної сили, всього за укладеним договором позики від 21 липня 2010 року разом із понесеними судовими витратами з відповідачів на користь позивача було вирішено стягнути кошти в сумі 578 853,40 грн.

Але відповідачі свого обовязку з повернення боргу не виконали.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення судом першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з положень статей 526, 530, 549-552, 1048-1050 ЦК України та тих обставин, що всі претензії позивача за договором позики, який діяв з 21 липня 2010 року по 21 липня 2011 року були вирішені судовим рішенням та стягнуто з відповідачів на користь позивача відповідні грошові кошти. Суд вважав, що з вимогами до відповідачів про виплату присуджених грошових коштів позивачу слід звертатися в порядку виконавчого провадження.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, а тому з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 21 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_3 передав 65 000 доларів США у власність ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які прийняли на себе зобовязання повернути частинами з розстроченням в строк до 21 липня 2011 року ( а.с. 9).

У звязку з невиконанням позичальниками прийнятого зобовязання, позикодавець звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 58 481, 63 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 467 438, 63 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 179,74 грн.( а.с. 10-14).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 січня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції від 21 листопада 2013 року змінено, суд стягнув з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 за договором позики проценти за користування позикою в розмірі 9 818 доларів США, що складає 78 475,27 грн., а також пеню 28 000 грн., а всього 106 475,27 грн. та вирішив питання щодо стягнення судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.

19 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ з заявами про відкриття виконавчого провадження за поданими виконавчим листом , який було видано на підставі зазначених судових рішень( а.с. 98, 99, 101,102).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2024/7957)13 виданого 21 лютого 2014 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 за договором позики ( а.с. 105, 106).

Згідно інформації про виконавче провадження дій щодо погашення божниками сум за виконавчим листом не відбувалось( а.с.105, 107).

У судовому засіданні, ОСОБА_5 підтвердив, що на час розгляду позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 за договором позики від 21 липня 2010 року процентів за користування коштами за період з 05 жовтня 2012 року по 10 грудня 2014 року у сумі 10 245 доларів США, що за курсом НБУ на час розгляду справи становить 220 531 грн.; трьох процентів річних за період з 05 жовтня 2012 року по 10 грудня 2014 року у сумі 3 680 доларів США, що за курсом НБУ на час розгляду справи становить 79 214,64 грн. та пені за період з 10 грудня 2013 року по 10 грудня 2014 року у сумі 5 110 000 грн. ним не виконано зобовязання за укладеним договором позики і сума боргу за виконавчим листом не стягнута.

Відповідно до частини 1 статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків,

Враховуючи, що відповідачі своїх грошових зобовязань не виконали, то ці зобовязання не припинилися .

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу і трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання; ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження .

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі щодо стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 процентів за користування відповідачами позикою на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від простроченої суми з врахуванням, що станом на 24 червня 2015 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют, а саме доларів США, за Національним банком України становить 21,525720 грн. ( а.с. 111) .

З умов укладеного 21 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 договору позики вбачається, що за прострочення виконання своїх зобовязань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 14 000 грн. за кожен день прострочення ( зворот а.с. 9).

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні питання про стягнення передбаченої договором позики від 21 липня 2010 року пені, апеляційний суд, з врахуванням тяжкого матеріального становища відповідачів, відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України зменшує розмір неустойки до 100 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів за період з 10 грудня 2013 року по 10 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст. 526, 551, 599, 625, 1050 ЦК України, ст. 88 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: м. Харків, пров. Куряжанський, буд.13, податковий номер: НОМЕР_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: м. Харків, пров. Куряжанський, буд.13, податковий номер: НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_3, за договором позики від 21 липня 2010 року проценти за користування коштами за період з 05 жовтня 2012 року по 10 грудня 2014 року у сумі 10 245 доларів США, що за курсом НБУ становить 220 531 грн. (двісті двадцять тисяч пятсот тридцять одну гривню 00 копійок ); три проценти річних за період з 05 жовтня 2012 року по 10 грудня 2014 року у сумі 3 680 доларів США, що за курсом НБУ становить 79 214,64 грн. (сімдесят девять двісті чотирнадцять гривень 64 копійок); пеню за період з 10 грудня 2013 року по 10 грудня 2014 року у сумі 100 000 грн. ( сто тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 5 481 грн. (пять тисяч чотириста вісімдесят одну гривню 00 копійок), по 2 740,50 грн. (дві тисячі сімсот сорок гривень 50 копійок) з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя-

Судді колегії-