№ 274/3161/14-ц
провадження № 2/0274/91/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2015 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільно набутого за час шлюбу майна подружжя -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільно набутого за час шлюбу майна подружжя. Мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 25.03.2014 року. Народжений від шлюбу 19.01.2009 року син- - ОСОБА_5 проживає після розірвання шлюбу з нею.

За час проживання в шлюбі ними було набуто наступне майно, що підлягає поділу:

- набір кухонних меблів "Корона" варістю 3900 грн., придбаний 03.04.2008 року;

- до кухні мийка та змішувачі вартістю 415 грн., придбані 13.04.2008 року;

- підлога ламінат варістю 493.50 грн., придбаний 13.04.2008 року;

- витяжка вартістю 290 грн., придбана 14.02.2008 року;

- плита газова "Гефест" вартістю 2750 грн., придбана 01.10.2009 року;

- колонка газова вартістю 920 грн., придбана в серпні 2012 року;

- шафа - купе трьох дверна вартістю 2340 грн., придбана 29.03.2011 року;

- люстра варістю 57 грн., придбана 23.09.2007 року;

- люстра варістю 124 грн., придбана 12.12.2007 року;

- люстра варістю 157 грн., придбана 25.12.2007 року;

- диван "Марко" вартістю 2167 грн., придбаний 15.07.2007 року;

- 2 супутникові антени, один комплект вартістю 549 грн., придбаний 18.12.2007 року, а інший комплект придбаний пізніше варістю 600 грн., всього на суму 1149,50 грн.;

- тюнер вартістю 250 грн., придбаний 6.10.2010 року;

- електрична пилка вартістю 599 грн., придбана 15.09.2013 року;

- болгарка вартістю 500 грн., придбана 20.09.2013 року;

- мотоблок "Кентавр" вартістю 3950 грн., придбаний 6.03.2011 року;

- блендер "Vitek" вартістю 154 грн., придбаний 6.03.2011 року;

- пластикові вікна в кількості 6 штук вартістю 4471 грн.;

- електричний лобзик для різки МДФ вартістю 350 грн.;

- шуруповерт вартістю 300 грн.;

- системний блок до комп"ютера вартістю 500 грн.;

- плазмовий телевізор ЗD "Самсунг" вартістю 7000 грн.;

- прибудовано піднавіс до веранди з металевих труб та пластиковою покрівлею та встановлені відливи, всього вартістю 800 грн.

Зроблено ремонт в квартирі, а саме:

- обшито вагонкою кухню;

- плитами МДФ - коридор та веранду;

- встановлено металопластикове вікно в веранді;

- у всьому будинку крім кухні та веранди зроблені потолки з гіпосакартону;

- встановлені жалюзі та карнизи на вікнах, всього вартість зазначеного ремонту становить 9500 грн..

Всього майна на загальну суму 43137 грн.

Щодо поділу спільно нажитого майна, що є спільною власністю подружжя, згоди між ними не досягнуто.

У відкритому судовому засіданні позивачка і її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач і його представник ОСОБА_4 у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, тільки в частині придбання пластикових вікон в кількості 6 штук вартістю 4471 грн..

Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного.

Нормами, закріпленими в ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони з 13.09.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 25.03.2014 року, що підтверджується рішення суду(а.с. 72-73).

Стаття 60 Сімейного Кодексу України( далі СК України) передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Враховуючи вище вказані норми матеріального права, а саме те, що майно яке набуте подружжям у власність після реєстрації шлюбу 13 вересня 2007 року є спільним сумісним майном подружжя, суд приходить до висновку, що до такого майна належить майно у вигляді:

- шафи - купе трьох дверної вартістю 2340.00 грн.;

- блендера "Vitek" вартістю 154 грн..

- набір кухонних меблів" Корона "вартістю 3900 грн.;

- до кухні мийка та змішувачі вартістю 415 грн.;

- підлога ламінат вартістю 493 грн.;

- витяжка вартістю 290 грн.;

- газова плита " Гефест" вартістю 2750 грн.;

- люстра вартістю 57.00 грн.;

- люстра вартістю 124 грн.;

- люстра вартістю 157.00 грн.;

- 2 спутникові антени, один комплект вартістю 549 грн;

- тюнер вартістю 250 грн.;

- електрична пилка вартістю 599 грн.;

- болгарка вартістю 500 грн.;

- мотоблок "Кентавр" вартістю 3950 грн.;

- пластикові вікна в кількості 6 штук вартістю 4471 грн., що підтверджується копіями товарних чеків, комерційною пропозицією, фіскальними чеками, гарантійними талонами(а.с. 6-15).

Що стосується плазмового телевізор ЗD " Самсунг" вартістю 7000 грн., то факт його придбання під час шлюбу підтвердили в судовому засіданні сторони. Однак про вирішенні питання щодо поділу даного майна, судом враховано, що даний телевізор сторонами був взятий в кредит і на момент розірвання шлюбу було виплачено кредит в розмірі 4000 грн., а тому суд вважає, що даний телевізор повинен бути залишений відповідачу, а на користь позивачки повинно бути стягнуто кошти з відповідача в розмірі 2000 грн..

Враховуючи позиції сторін, докази надані сторонами в судовому засіданні з переліку майна, яке підлягає поділу, слід виключити:

- колонку газову вартістю 920 грн.;

- диван "Марко" вартістю 2167 грн.;

- комплект варістю 600 грн.;

- електричний лобзик для різки МДФ вартістю 350 грн.;

- шуруповерт вартістю 300 грн.;

- системний блок до комп"ютера вартістю 500 грн., оскільки позивачкою і її представником допустимих доказів придбання даного майна під час шлюбу не надано, а у відповідності до п. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З цих же підстав підлягає виключенню з переліку майна і піднавіс до веранди з металевих труб та пластиковою покрівлею та встановлені відливи, всього вартістю 800 грн..

Що стосується позовної вимоги щодо поділу майна, а саме вартості робіт за проведений в будинку ремонт в розмірі 9500 грн., то суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у вказаному будинку дійсно були проведені ремонті роботи, що не заперечив в судовому засіданні і сам відповідач, однак доказів щодо їх обсягу і вартості сторонами надано не було.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 у відкритому судовому засіданні зазначили, що в будинку було проведено ремонті роботи, а саме: у всьому будинку крім кухні та веранди зроблені потокли з гіпсокартону, обшито вагонкою кухню, плитами МДФ - коридор і веранду, однак яку суму коштів було потрачено сторонами на даний ремонт, і хто його робив зазначити не змогли.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_8, яка зазначила, що разом зі своїм чоловіком проводила ремонтні роботи в будинку сторін, зокрема клеїла обої, за проведення ремонту вони отримали 5 тисяч гривень, гроші за проведення ремонтних робіт отримав її чоловік, оскільки її покази спростовується поясненнями сторін, та показами свідків, що ремонт в будинку проводили ОСОБА_3 та ОСОБА_9.

Крім того в ні позовній заяві, ні в судовому засіданні позивачка не вказала, та не надала доказів, що ОСОБА_9 під час проведення ремонтних робіт клеїла в будинку обої, і що такі роботи були проведені.

Питання щодо призначення експертизи про визначення вартості проведеного ремонту перед судом сторонами не ставилося. Хоча судом було роз"яснено права сторін у судовому процесі, в тому числі і про призначення експертизи.

Що стосується доводів відповідача і його представника, що товарні та фіскальні чеки, які надані позивачкою є однотипними, і не можуть бути доказами придбання майна, на думку суду, є не обгрутованим, оскільки жодних доказів на їх спростування суду надано не було.

Що стосується доводів відповідача і його представника, що не підлягає поділу майно, а саме: - болгарка вартістю 500 грн., та мотоблок "Кентавр" вартістю 3950 грн., оскільки вони куплені відповідачем за кошти, які були надані йому матір"ю ОСОБА_10, то суд вважає їх безпідставними з наступних підстав.

Так, суду не надано жодного допустимого доказу, про те, що кошти, які були надані ОСОБА_10 для придбання спірного майна, були одержані ОСОБА_3 в дар, або в порядку спадкування, оскільки з цих питань ніяких договорів між ними не укладалося.

Крім того в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що вона давала кошти сину і його сім"ї на придбання різних речей.

Що стосується показів свідка ОСОБА_11, то даний свідок зазначив, що він порадив ОСОБА_3, та був присутній під час придбання ним мотоблоку "Кентавр" вартістю 3950 грн.. Даний свідок зазначив, що вони з ОСОБА_3 їздили до його матері де останній взяв кошти на придбання мотоблоку, і подальшому придбав даний мотоблок, а також придбав болгарку вартістю 500 грн..

Однак дані покази спростовуються матеріалами справи. Так, як вбачається з товарного чеку мотоблок "Кентавр" вартістю 3950 грн. був придбаний 10 листопада 2012 року, а болгарка вартістю 500 грн. була придбана 20.09.2013 року у різних суб"єктів господарювання.

Крім того даний свідок зазначив, що він не був присутній під час отримання ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_10 .

Крім того суд критично оцінює доводи відповідача і його представника, що позивачкою вже було поділено спільне майно, оскільки частину їх майна вона викрала під час хвороби відповідача.

Відповідач дійсно звертався до Бердичівського МВ УМВС з заявою про крадіжки майна з належного йому будинку, але майно, яке було зазначене в повідомленні про злочин, в позовній заяві не зазначено. В той же час з зустрічним позовом щодо поділу спільного майна подружжя відповідач до суду не звернувся.

Також суд вважає, що звернення позивачки до суду з даним позов є її право, не способом збагатитися за рахунок відповідача.

При винесені рішення судом враховано, що ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі отримувала в Управлінні праці соціального захисту населення допомогу, та працювала з 04.10.2006 року на ДП " Пропан", що підтверджується довідками( а.с. 34, 35).

А тому суд вважає, що вищевказане майно на загальну суму 25505 грн. підлягає поділу між сторонами.

Частиною 1 ст. 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною першою ст. 70 СК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Згідно частини 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, а ч. 3 вказаної статті передбачає, що за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена якщо з нею проживають діти, за умови що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частинами 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, а п. 25 вказаної постанови передбачає, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

П.п. 22, 24 даної постанови зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При визначені вартості спірного майна суд виходи із дійсної вартості, яка зазначена в товарних чеках, комерційній пропозиції, фіскальних чеках, оскільки клопотання про призначення експертизи сторони не заявляли, хоча судом їм було розяснено право на призначення експертизи.

Таким чином, при поділі спільно нажитого майна суд враховує вартість та кількість майна, які погоджені сторонами, їх пропозиції щодо його розподілу, виходить із життєвих потреб сторін та зручності відділення речей від житла, та вважає, що в звязку з неможливістю розділити майно у співвідношенні 50% на 50% підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки кошти в розмірі 10005.50 коп., як компенсацію її частки в спільному сумісному майні подружжя, стягнення яких позивачка бажає.

В силу ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, пропорційно від задоволених вимог, судовий збір в розмірі 243.60 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 250 гривень, оскільки їх понесення підтверджено документально(а.с. 1, 16).

Керуючись ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 86, 88, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності, а саме:

- шафу - купе трьох дверну вартістю 2340.00 грн.;

- блендер- " Vitek" вартістю 154 грн..

Всього майна на суму 2494 грн..

Виділити у власність ОСОБА_3, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності, а саме:

- набір кухонних меблів" Корона "вартістю 3900 грн.;

- до кухні мийку та змішувачі вартістю 415 грн.;

- підлогу ламінат вартістю 493 грн.;

- витяжку вартістю 290 грн.;

- газову плита " Гефест" вартістю 2750 грн.;

- люстру вартістю 57.00 грн.;

- люстру вартістю 124 грн.;

- люстру вартістю 157.00 грн.;

- 2 спутникові антени, один комплект вартістю 549 грн;

- тюнер вартістю 250 грн.;

- електричну пилка вартістю 599 грн.;

- болгарку вартістю 500 грн.;

- мотоблок "Кентавр" вартістю 3950 грн.;

- пластикові вікна в кількості 6 штук вартістю 4471 грн..

- плазмовий телевізор ЗD " Самсунг" вартістю 4000 грн..

Всього майна на суму 22505 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10005.50 грн. грошової компенсації різниці виділеного майна.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243.60 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 250 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення. Особам, які брали участь у справі, але не були присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: