Справа № 530/260/15-ц
Номер провадження 2/530/195/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого-судді Дігтяр М.І. при секретарі Бедюх Н.І. з участю адвоката Школьного В.А. розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідача виплатити йому борг у вигляді позики грошових сум в розмірі 55000 гривень відповідно укладеної угоди 25 червня 2014 року та 3000 гривень відповідно такої ж угоди від 7 листопада 2014 року. Крім того вони просять стягнути з відповідача додатково 5332 грн.80 коп. по індексу інфляції за період з 26.08. по 26.11.2014 рік та 329 грн.96 коп. 3% річних за користування чужими коштами, а також витрати пов'язані з оплатою судового збору.

Під час розгляду справи позивач та його представник підтримуючи заявлені вимоги пояснили, що до договору позики від 24.06.2014 року в загальній сумі 55000 грн. відповідач користуючись дружніми стосунками періодично на протязі 2014 року просив у позивача кошти в різних розмірах сум. Але коли загалом стала сума заборгованості в розмірі 55000 грн. був у письмовій формі шляхом машинописного тексту укладена угода, що посвідчувала факт боргових зобов'язань та час їх повернення не пізніше 25.08.2014 року. Але дана угода була ним не виконана.

В той же час з урахуванням вищевказаних стосунків відповідач 7 листопада 2014 року знову звернувся до нього з проханням на кілька днів позичити ще 3000 грн. Дана угода була укладена за власноручним складенням позичальника в присутності свідка ОСОБА_4, але її умови відповідач вчасно не виконав. Тому після тривалих усних звернень до відповідача про повернення боргу та зрозумівши, що він немає наміру його повернути, змушений звернутися із вказаними вимогами, які підтримує у повному обсязі.

Відповідач під час судового розгляду визнав заявлені вимоги частково пояснивши, що він періодично працював у позивача, який займається підприємницькою діяльністю. За це він отримував кошти у вигляді оплати за надані послуги, але не в тому розмірі яка була домовленість. І коли в черговий раз він звернувся до позивача про оплату він машинописним текстом склав угоду про те, що позичаються гроші. Він думаючи, що така угода ніякої відповідальності з його боку не буде нести, підписав її. Фактично такої суми, як 55000 грн. він від позивача не отримував.

В листопаді 2014 року в зв'язку із скрутним матеріальним становищем звернувся до позивача із проханням позичити 3000 грн. Між ними була укладена угода у формі рукописного тексту, яку він підписав після отримання вказаних коштів. Але знову ж із браком з фінансовими скрутнощами він повернути борг не зміг тому в даній частині заявлені вимоги він визнає і навпаки не визнає вимоги позивача щодо стягнення з нього 55000 грн. за попередньою угодою, хоча визнає, що підписи по обох угодах він ставив власноручно без психологічного чи фізичного тиску.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він був присутній під час укладення між позивачем та відповідачем договору позики. Під час даної угоди передавалися позивачем відповідачу грошові кошти, але в яким сумах він не пам'ятає, так, як не особливо був зацікавлений у цьому. Але факт добровільного підпису обох угод ОСОБА_3 він підтверджує.

Судом встановлено, що 24.06.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була укладена угода за власноручним підписом сторін, а також свідка ОСОБА_4, внаслідок якої відповідач отримав від позивача 55000 грн., які зобов'язувався повернути 25.08.2014 року.

Незважаючи на те, що відповідач заперечує проти того, що він у дійсності у час укладення вказаної угоди отримав дані кошти, факт її дійсності підтверджується його власноручним підписом, та підписами і показами позивача та свідка. Крім того ні після укладення даної угоди, ні під час вимог з боку позичкодавця про її виконання відповідач ні до яких установ про порушення його прав, для з'ясування незаконних умов по її укладенню не звертався. Це свідчить про те, що між позичкодавцем та позичальником відбувалися події пов'язані із борговими відносинами на добровільних обставинах, без укладення додаткових умов зобов'язального характеру.

Тому вимоги, як індексація інфляції договірних відносин, так і 3%- не нарахування річних, судом не приймаються до уваги, як обов'язкова додаткова заборгованість.

Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги в частині вимог позивача про повернення відповідачем прямої заборгованості, та по стягненню судових витрат пов'язаних із судовим збором підлягають задоволенню у межах визначеного стягнення.

В іншій частині вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 208,218 ЦПК України, ст..ст. 213,626,628, 827,828,836 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Стягти із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_1 жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2 58000 (п'ятдесят вісім тисяч) грн.. - заборгованості за договорами позики від 24 червня 2014 року та від 07 листопада 2014 року та 580 (п'ятсот вісімдесят) гривень витрати пов'язаних із оплатою судового збору.

В іншій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд на протязі 10 днів.

СуддяМ. І. Дігтяр