Справа № 415/4406/14-ц
Провадження № 2/415/127/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Добуграй В.К., Мішиній А.В.,

ОСОБА_1,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в залі суду м. Лисичанська за позовною заявою ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, третя особа - директор Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа - директор Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював в КП «ЛЖЕК № 5» з 06.04.2011 водієм автотранспортних засобів. 14.11.2014 його було звільнено з роботи згідно з наказом начальника КП «ЛЖЕК № 5» від 14.11.2014 № 42-к відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає звільнення незаконним з наступних підстав. Звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України здійснюється у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Всупереч вищевказаній нормі, керівництво КП «ЛЖЕК № 5» не встановило ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. В акті позапланового огляду автомобіля від 23.10.2014, що є обґрунтуванням вчинення позивачем дисциплінарного проступку, комісією з числа співробітників КП «ЛЖЕК № 5» було встановлено, що ОСОБА_6 начебто намагався збільшити показання пробігу автомобіля шляхом зміни показів спідометру. Цього висновку комісія дійшла, як вбачається з акту, за тих обставин: трос спідометра був відєднаний від двигуна автомобіля, а в кабіні знаходились електропроводи для, начебто, під'єднання переносного електродвигуна. При цьому, ані факту того, що позивач дійсно збільшував показання пробігу автомобіля, ані доказів того, що до вимірювальних приладів автомобіля приєднували будь-яке стороннє обладнання, комісією надано не було. Ствердження комісії, що нібито «трос спідометра був відєднаний від двигуна автомобіля» є технічно хибним, адже в автомобілі «Газель» спідометр єднається тросом до коробки передач та повинен бути опломбований. Слід зазначити, що стан пломбування комісією перевірений не був. На засіданні дисциплінарної комісії дії позивача визнали такими, що містять ознаки дисциплінарного проступку, без доказів того, що в його діях містяться ознаки такого проступку, без фактичного урахування ступеню тяжкості вчиненого проступку, без визначення заподіяної шкоди та без оцінки його попередньої роботи. Тобто, висновок дисциплінарної комісії щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку ґрунтуються виключно на припущеннях робітників підприємства та не підкріплений жодними фактами. При цьому поясненнями позивача щодо вказаних обставин дисциплінарна комісія знехтувала та до уваги їх не взяла. На день пред'явлення позову до суду позивач перебував у вимушеному прогулі 11 днів, з 14.11.2014 по 25.11.2014. За цей час відповідач зобов'язаний виплатити на користь позивача заробітну плату. Також з вини відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, що виразилася в моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків, в змушенні додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку зі звільненням у сім'ї позивача склалась нервова обстановка, у нього погіршився нормальний сон, погіршився стан здоров'я. Моральну шкоду позивач оцінює в 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Позивач скористався своїм правом та надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилався на те, що у разі незаконного звільнення з роботи працівник згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік. На день пред'явлення позову до суду позивач перебував у вимушеному прогулі 189 днів, з 14.11.2014 по 21.05.2015. Середній місячний заробіток становить 2330,73 (дві тисячі триста тридцять) грн. 73 коп. Середній денний заробіток становить 122,32 (сто двадцять дві) грн. 32 коп. За цей час відповідач зобовязаний виплатити на користь позивача заробітну плату в сумі 23 118 (двадцять три тисячі сто вісімнадцять) грн. 48 коп. Позивач на підставі викладеного просив суд визнати незаконним наказ № 42-к, виданий КП «ЛЖЕК № 5» 14.11.2014, про звільнення позивача з посади водія автотранспортних засобів згідно з п. 3 ст.40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку; поновити позивача на роботі на посаді водія автотранспортних засобів КП «ЛЖЕК № 5»; стягнути з КП «ЛЖЕК № 5» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.11.2014 по 21.05.2015 в сумі 23118(двадцять три тисячі сто вісімнадцять) грн. 48 коп. та стягнути з відповідача КП «ЛЖЕК № 5» на його користь моральну шкоду в сумі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.; стягнути з відповідача КП «ЛЖЕК № 5» на його користь судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., правову допомогу - в сумі 1400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав збільшені позовні вимоги, підтвердив факти, викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити збільшені позовні вимоги у повному обсязі та визнати незаконним наказ № 42-к, виданий КП «ЛЖЕК № 5» 14.11.2014, про звільнення позивача з посади водія автотранспортних засобів згідно з п. 3 ст.40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку; поновити позивача на роботі на посаді водія автотранспортних засобів КП «ЛЖЕК № 5»; стягнути з КП «ЛЖЕК № 5» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.11.2014 по 21.05.2015 в сумі 23118(двадцять три тисячі сто вісімнадцять) грн. 48 коп. та стягнути з відповідача КП «ЛЖЕК № 5» на його користь моральну шкоду в сумі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.; стягнути з відповідача КП «ЛЖЕК № 5» на його користь судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., правову допомогу - в сумі 1400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп. Суду пояснив, що дійсно він поїхав з аварійною групою за викликом. Він залишив працівників і відїхав від місця виклику, після зупинився між будинками № 19 та № 20 на кв. Дружби народів. В кабіні автомобіля знаходилися його особисті речі та його особистий трос з його машини, якій він змазав маслом та повісив стікати масло. Також він здійснював дрібний ремонт повороту. Він знає свою посадову інструкцію та не розуміє її зміст щодо неможливості знаходження сторонніх предметів у кузові машини. Вважає, що мав право здійснювати дрібний ремонт під час несення служби. Про поломку в машині негайно власника не повідомив. На місці чинення ремонту будь-яких пояснень не давав та нічого не оспорював. Дійсно після цього 23.10.2014 надав письмові пояснення щодо дрібного ремонту. На засіданні дисциплінарної комісії був присутній, але від дачі пояснень відмовився і покинув засідання. З наказом про звільнення був ознайомлений під розпис.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 пояснила, що підтримує збільшені позовні вимоги, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Вважає наказ про звільнення позивача незаконним, а позивача таким, що підлягає поновленню на роботі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 пояснила, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду водія з 06.04.2011 року по день звільнення. Рішенням Лисичанського міського суду від 29 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання наказу № 16-к від 23 січня 2014 року, яким до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення вимог п.3.3. правил внутрішнього трудового розпорядку та п. 1.4. посадової інструкції, відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року залишено без змін. Дана ухвала суду оскаржена не була та набрала законної сили. До цього позивач також був притягнутий до матеріальної відповідальності на підставі наказу № 151 від 25.04.2013. Ці дані характеризують його як робітника з негативного боку. Згідно з наказом від 14.11.2014 № 42-к про звільнення ОСОБА_7, водія автотранспортних засобів, 14.11.2014 за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з урахуванням докладної записки головного інженеру про повторне порушення трудової дисципліни від 23.10.2014 року; протоколу засідання комісії від 31.10.2014 року; наказу про винесення догани ОСОБА_2 за невиконання трудової дисципліни № 16-к від 23.01.2014 року; рішення Лисичанського міського суду Луганської області та ухвали апеляційного суду Харківської області. Під час робочого часу 23.10.2014 позивач займався сторонніми справами, що було зафіксовано актом від 23.10.2014 та відображено в докладній записці головного інженера ОСОБА_8 Дані дії позивача суперечать вимогам п.3.4. та п.3.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку та п.3.17 його посадової інструкції. Дані пункти передбачають заборону займатися сторонніми справами на роботі та передбачають негайне повідомлення власника про неможливість нормально виконувати роботу. Від позивача на виконання вимогам діючого трудового законодавства було отримано письмові пояснення 23.10.2014 та запрошено на засідання дисциплінарної комісії 31.10.2014, де позивач відмовився від дачі пояснень та засідання самовільно покинув. Позивач поясняв, що 23.10.2014 він здійснював дрібний ремонт повороту, окрім цього в автомобілі знаходилися сторонні предмети та його особистий трос, який ніяк не застосовується для ремонту повороту. Вважає наказ про звільнення законним, а позовні вимоги такими, що не відповідають дійсності та не підлягають задоволенню у повному обсязі. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні збільшених позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа директор Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи (а.с.81).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює водієм в Комунальному підприємстві «Лисичанська житлово-комунальна контора № 5». 23 жовтня 2014 року він їхав на машині з головним інженером ОСОБА_8 та водієм ОСОБА_10 Вони їхали до Комунального підприємства. Між будинком № 19 та будинком № 20, що розташовані кв. Дружби народів стояла газель, на якій працював ОСОБА_2 Коли вони проїжджали, то побачили в газелі ОСОБА_2 Головний інженер ОСОБА_8 наказала зупинитися та підїхати до газелі, у якій знаходився ОСОБА_2 ОСОБА_8 пішла до ОСОБА_2 та запитала його що чиниться у машині. Після ОСОБА_8 покликала ОСОБА_10 та керівництво. Він особисто бачив в машині трос, який висів, а також у ОСОБА_2 був електродвигун. В машині був безлад та знаходилося багато сторонніх речей.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працює майстром ділянки та механіком в Комунальному підприємстві «Лисичанська житлово-комунальна контора № 5». 23.10.2014 йому подзвонила головний інженер ОСОБА_8 і прохала його підійти до газелі, на якій працював ОСОБА_2, за адресою між будинком № 19 та будинком № 20, що розташовані кв. Дружби народів. Його запросили подивитися чим займається водій ОСОБА_2 і що було у нього в машині. Він прийшов за зазначеною адресою та побачив в кабіні машини були електропроводи, був відєднаний трос. Після чого була зафіксована спроба втручання в роботу спідометра. ОСОБА_2 пояснив, що їхав з заказу, повертався до контори.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суд у пояснила, що працює в Комунальному підприємстві «Лисичанська житлово-комунальна контора № 5» на посаді начальника ділянки внутрішньо-домового обслуговування. 23.10.2014 була ознайомлена з актом від 23.10.2014. Дійсно у цей день була зафіксована заявка на виклик, але ОСОБА_2 було знайдено не за місцем виклику.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він працює водієм в Комунальному підприємстві «Лисичанська житлово-комунальна контора № 5». 23 жовтня 2014 року він їхав на машині з головним інженером ОСОБА_8 та водієм ОСОБА_9 Вони їхали до Комунального підприємства. Між будинком № 19 та будинком № 20, що розташовані кв. Дружби народів стояла газель, на якій працював ОСОБА_2 Коли вони проїжджали, то побачили в газелі ОСОБА_2 Головний інженер ОСОБА_8 наказала зупинитися та підїхати до газелі, у якій знаходився ОСОБА_2 В машині ОСОБА_2 були сторонні предмети, а саме: трос, моторчик (електродвигун). ОСОБА_2 їм не пояснив чітко який саме ремонт він здійснював. Окрім того, додав, що водій не має права здійснювати ремонт.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом.

Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Звичайний порядок оскарження дисциплінарного стягнення передбачає звернення працівника із заявою до комісії по трудових спорах, як це передбачено ст.ст. 221, 225 КЗпП України. Разом з тим, відповідно до ст. 124 Конституції України працівник може звернутись безпосередньо до суду з позовом про оскарження дисциплінарного стягнення. В цьому випадку оскаржується безпосередньо дисциплінарне стягнення, яке може бути визнане судом недійсним (незаконним).

Позивач ОСОБА_2 скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» про скасування наказу про дисциплінарне стягнення, у звязку з тим, що вважає наказ про застосування дисциплінарного стягнення № 42-к від 14.11.2014 необґрунтованим і незаконним, а також поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязаний виконувати роботу, визначену цією угодою. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому, зокрема, строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

З матеріалів справи вбачається та в судовому засіданні встановлено, що згідно з трудовою книжкою, ОСОБА_7, 06.04.2011 на підставі наказу № 71 від 06.04.2011 був прийнятий водієм на Комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5». 14.11.2014 на підставі наказу № 42-к від 14.11.2014 ОСОБА_7 було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.4-7).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 уклав з відповідачем трудовий договір на невизначений строк та перебував у трудових відносинах з відповідачем - Комунальним підприємством «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» з 06.04.2011 до 14.11.2014.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення.

Судом встановлено невиконання ОСОБА_2 посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку.

Так, відповідно до ст.ст. 21, 139 КЗпП України працівник зобов'язується виконувати роботу визначену трудовим договором чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу додержуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника.

Функціональні обовязки, права та відповідальність водія автотранспортних засобів Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» визначені посадовою інструкцією № 33 водія автотранспортних засобів Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затвердженою 25 жовтня 2011 року наказом начальника Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», з якою позивач був ознайомлений під розпис (а.с.34-38).

Згідно з п.1.5.2. зазначеної інструкції, водій керується уставом підприємства, наказами та розпорядженнями начальника підприємства, механіка, посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.34-38).

Згідно з п.3.3. зазначеної інструкції, водій щодня повинен вести шляхові листи, відмічаючи маршрути руху, пройдений кілометраж, витрати палива (а.с.34-38).

Згідно з п.3.4. копії зазначеної інструкції, водій повинен надавати своєму безпосередньому керівнику дані щодо всіх несправностей, які були протягом роботи (а.с.34-38).

Згідно з п.3.14. копії зазначеної інструкції, водій повинен утримувати двигун, кузов та салон автомобіля у чистоті, захищати їх засобами уходу, передбаченими для цього (а.с.34-38).

Згідно з п.3.17. копії зазначеної інструкції, водій повинен не допускати зайняття сторонніми справами в робочий час (а.с.34-38).

Згідно з п.5.1. копії зазначеної інструкції, водій несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання посадових обовязків, що передбачені цією інструкцією (а.с.34-38).

Згідно з п.3.7. копії Правил внутрішнього трудового розпорядку Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затверджених протоколом Загальних зборів Трудового колективу Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», працівник зобовязаний бережливо ставитися до майна власника, раціонально його використовувати, приймати заходи щодо запобігання шкоди (а.с.30-33).

Згідно з п.3.8. копії Правил внутрішнього трудового розпорядку Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затверджених протоколом Загальних зборів Трудового колективу Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», працівник зобовязаний приймати заходи к негайному усуненню причин та умов, які чинять перешкоди нормальному виконанню роботи, та негайно повідомляти власника.

Згідно з копією акту внепланової перевірки автомобіля від 23.10.2014, складеного та підписаного головним інженером ОСОБА_8, в.о. механіка ОСОБА_13, водіями ОСОБА_9 та ОСОБА_14, затвердженого начальником КП «ЛЖЕК № 5» ОСОБА_5, при огляді автомобілю НОМЕР_1 було виявлено, що трос спідометра був відєднаний від двигуна автомобіля. В кабіні автомобіля знаходилися електропроводи (а.с.10).

Згідно з письмовою відповіддю № 44 від 21.05.2015 наданою Приватним підприємством «ЛЮКСАВТО-СДК» на запит КП «ЛЖЕК № 5» № 737 від 21.05.2015 (а.с.88), з яким приватне підприємство перебуває у договірних відносинах, «для осуществления ремонта подворотника трос не используеться» (а.с.87).

Окрім цього, судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що 23.10.2014 ОСОБА_2 згідно з подорожнім листом № 1074 вантажного автомобіля, виїхав о 07 год. 00 хв. з гаражу, отже виконував свої трудові обовязки і повинен був дотримуватися вимог своєї посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку. Однак, всупереч вимогам посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку, не виконав своїх трудових обовязків. Так, після того, як позивач відвіз працівників аварійної служби за викликом, без поважних причин покинув місце, за яким були відвезені працівники, та не повернувся на роботу, а зупинився на кв. Дружби народів між будинками № 20 та № 19, що не заперечувалося самим позивачем та підтверджено показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, а саме: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_9. Ані в судовому засіданні, ані в письмових поясненнях позивача від 23.10.2014, ОСОБА_2 не дав пояснень щодо поважності причини свого знаходження в робочий час за вказаною адресою, а не на робочому місці, що не відповідає вимогам п.3.16 посадової інструкції щодо дотримання трудового розпорядку. Окрім того, позивачем не надано належних доказів щодо правомірності і можливості знаходження не на робочому місці в робочий час.

Також, судом встановлено та не заперечувалося позивачем і підтверджено показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, щодо знаходження у кабіні автомобіля сторонніх предметів, а саме: особистого тросу, який з пояснень позивача він змазав маслом, електропроводів та інших речей, що в свою чергу не відповідає вимогам п. 3.7. правил внутрішнього трудового розпорядку, яким передбачено утримання раціонального використання майна власника та п. 3.14. посадової інструкції щодо утримання автомобілю в чистоті та п. 3.17 посадової інструкції, який передбачає заборону зайняття сторонніми ділами в робочий час (змазав маслом свій трос).

Позивачем при дачі пояснень суду спочатку зазначалося про зайняття своїм тросом в кузові машини, після цього, вже під час закінчення розгляду справи, позивачем було пояснено, що він чинив ремонт поворотника, який був несправний. Водночас в письмових поясненнях від 23.10.2014 зазначив, що чинив дрібний ремонт, але ремонт чого саме не зазначив, а на засіданні дисциплінарної комісії взагалі відмовився від уточнення у чому полягав дрібний ремонт 23.10.2014 і покинув засідання дисциплінарної комісії.

Суд, критично ставиться до пояснень позивача, адже, вони непослідовні, не узгоджуються між собою та міняються протягом слухання справи. Позивачем кожного разу висуваються різноманітні версії щодо того, чим він займався 23.10.2014 в кузові автомобіля. Позивач так і не пояснив суду того, чим він займався в робочий час в автомобілі.

Пояснення позивача щодо того, що він мав права здійснювати дрібний ремонт без попередження керівництва та без дозволу керівництва, суд не приймає до уваги, адже позивачем не надано належних доказів щодо права здійснювати дрібний ремонт в робочий час без дозволу і без попередження керівництва.

Навпаки, суд вбачає в діях позивач порушення п. 3.8. правил внутрішнього трудового розпорядку, яким передбачено негайне повідомлення власнику щодо поломки, що не було здійснено позивачем і не заперечувалося ним в судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо умисного невиконання без поважних причин позивачем трудових зобовязань, які випливають з посадової інструкції, трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку та порушення позивачем п. 3.7. та п. 3.8. Правил внутрішнього трудового розпорядку Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затверджених протоколом Загальних зборів Трудового колективу Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», та п. 3.14., п. 3.16. та п. 3.17. посадової інструкції № 33 водія автотранспортних засобів Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затвердженою 25 жовтня 2011 року наказом начальника Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», що повністю узгоджується з показаннями представника відповідача та відповідають підставам звільнення за наказом про звільнення позивача 42-к від 14.11.2014.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією трудової книжки ОСОБА_2, 06.04.2011 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» на посаду водія. Запис внесений на підставі наказу № 71 від 06.04.2011 та звільнений на підставі наказу № 42-к від 14.11.2014 за підписом начальника підприємства ОСОБА_5 (а.с.4-7).

Згідно з п. 1.3. копії посадової інструкції № 33 водія автотранспортних засобів Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», затвердженою 25 жовтня 2011 року наказом начальника Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», водій автотранспортних засобів призначається та звільняється з займаної посади в порядку, встановленим діючим трудовим законодавством, наказом начальника підприємства за поданням механіка (а.с. 35-38).

Згідно з копією розпорядження міського голови ОСОБА_15 № 30-к від 11 березня 2014 року ОСОБА_5 з 12 березня 2014 року призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» (а.с.84), права та обовязки якого передбачені контрактом від 12 березня 2014 року, а саме: право видавати накази, а також п.2.3.2. даного контракту безпосередньо передбачено право накладення дисциплінарних стягнень на працівників (а.с.85-86).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що дисциплінарне стягнення у виді звільнення було застосовано до ОСОБА_2 повноважною особою, тобто начальником Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», ОСОБА_5, за систематичне невиконання без поважних причин зобовязань, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, тобто з дотриманням вимог ст.ст. 147, 147-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

При застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень був дотриманий.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Законодавством установлено, що днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа, яка має право на застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов'язків якої входить контроль за додержанням трудової дисципліни, а не тільки керівником установи чи підприємства.

Як вбачається з копії наказу № 42-к від 14 листопада 2014 року підставою для накладення стягнення на ОСОБА_2 є докладна записка головного інженера від 23.10.2014 (а.с.8).

Згідно з п. 1.4. копії посадової інструкції водія автотранспортних засобів № 33, затвердженою 25.10.2011 наказом начальника Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», водій безпосередньо підпорядкований механіку та додатково підпорядкований головному інженеру (а.с.34-38).

Так, відповідно до копії докладної записки головного інженера ОСОБА_8 від 23.10.2014, яку розглядала комісія по службовому розслідуванню 31.10.2014, вбачається, що 23.10.2014 ОСОБА_8 на імя Начальника КП «ЛЖЕК №5» ОСОБА_5 написана докладна записка про те, що водій автотранспортного засобу ОСОБА_2О 23.10.2014 не виконує свою посадову інструкцію і в робочий час займається сторонніми справами (а.с. 48).

Отже, днем виявлення проступку слід вважати 23.10.2014 (а.с. 22).

Таким чином, оскільки основною підставою для видачі наказу про дисциплінарне стягнення була докладна записка головного інженера ОСОБА_8 від 23.10.2014, з якої вбачається, що 23.10.2014 ОСОБА_8 на імя Начальника КП «ЛЖЕК № 5» склав докладну записку про те, що водій автотранспортного засобу ОСОБА_2О 23.10.2014 не виконує свою посадову інструкцію і в робочий час займається сторонніми справами, тому 23.10.2014 слід вважати днем виявлення проступку, в той час як наказ Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», № 42-к складений 14 листопада 2014 року, аотже дисциплінарне стягнення застосоване власником протягом одного місяця з дня виявлення проступку, що відповідає вимогам ст.ст. 147-1, 148 КЗпП України.

В статті 149 КЗпП України, зазначено, щодо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже, зміст вищезазначених норм закону зобов'язує адміністрацію при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення.

Як вбачається з копії наказу № 42-к від 14 листопада 2014 року підставою для накладення стягнення на ОСОБА_2 є докладна записка головного інженера від 23.10.2014 (а.с.8).

Так, відповідно до копії докладної записки головного інженера ОСОБА_8 від 23.10.2014, яку розглядала комісія по службовому розслідуванню 31.10.2014, вбачається, що 23.10.2014 ОСОБА_8 на імя Начальника КП «ЛЖЕК №5» ОСОБА_5 написана докладна записка про те, що водій автотранспортного засобу ОСОБА_2О 23.10.2014 не виконує свою посадову інструкцію і в робочий час займається сторонніми справами (а.с. 48).

Кодекс законів про працю України зобовязує адміністрацію при вирішенні питань щодо дисциплінарної відповідальності працівника довести до відома особу про встановлені факти порушень з її сторони, зажадати від неї пояснення.

Щодо дачі письмових пояснень від 23.10.2014, то ОСОБА_2 пояснив, що 23.10.2014 займався дрібним ремонтом автомобіля під час виконання доставки слюсарів на наряду аварійного обслуговування, в вільний від руху час (а.с.24).

Відповідно до копії протоколу № 1 засідання дисциплінарної комісії від 31 жовтня 2014 року порядок денний передбачав розгляд дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_2 В.о. механіка ОСОБА_13 надав пояснення причини порушення дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_2 На даному засіданні були дослідженні документи та заслухані головний інженер ОСОБА_8, в.о. механік ОСОБА_13, інші водії, в той час як ОСОБА_2 надати пояснення щодо уточнення виду ремонту, яким він займався в робочий час, відмовився та з засідання взагалі пішов. Наданому засіданні було ухвалено визнати дії ОСОБА_2 такими, що містять ознаки дисциплінарного проступку та міру дисциплінарного стягнення застосувати з урахуванням систематичності дисциплінарних проступків (а.с.9).

Первинні письмові пояснення від 23.10.2014 від ОСОБА_2 були витребувані та надані останнім. Водночас, про проведення засідання комісії по службовому розслідуванню від 31 жовтня 2014 року, позивача ознайомили та повідомили про час та місце проведення вищевказаного засідання, на якому позивач був присутній, але від дачі пояснень відмовився і взагалі покинув засідання, а відтак останній сам позбавив себе права та можливості дати пояснення щодо можливого порушення дисципліни з його боку.

Згідно з довідкою від 21 травня 2015 року наданою Головою профспілкового комітету Комунального підприємства «ЛЖЕК № 5», ОСОБА_6, працюючи на КП «ЛЖЕК № 5», згідно з особистою заявою від 16.01.2014, виключений з членів профспілкової організації, відповідно до протоколу профспілкового комітету № 5 від 31.01.2014 (а.с.89). Отже, у даному випадку не потрібна згода профспілкового комітету.

Щодо урахування при обранні виду стягнення власником або уповноваженим ним органом ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, слід зазначити, що на засіданні дисциплінарної комісії 31.10.2014 було враховано ступінь тяжкості, шкоду, обставини, за яких вчинено проступок та попередню роботу позивача, адже, як вбачається з копії протоколу № 1 засідання дисциплінарної комісії від 31 жовтня 2014 року було розглянуто рішення суду від 28.01.2014, яким ОСОБА_2 у задоволенні позову було відмовлено та наказ про дисциплінарне стягнення визнано законним. Суд наголошує, що позивач був присутній на засіданні комісії, але від дачі пояснень відмовився і взагалі покинув засідання без пояснень, а відтак останній сам позбавив себе права та можливості дати пояснення щодо можливого порушення дисципліни з його боку.

У результаті був виданий наказ № 42-к від 14.11.2014 про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, з яким ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис 14.11.2014, тобто у строк, передбачений законодавством. Зауважень до наказу від ОСОБА_2 не надходило (а.с.90).

На підставі викладеного суд доходить висновку, що при застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача встановлений законом порядок застосування дисциплінарних стягнень був дотриманий.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

Згідно з наказом від 14.11.2014 № 42-к про звільнення ОСОБА_7, водія автотранспортних засобів, 14.11.2014 за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. На підставі: докладної записки головного інженеру про повторне порушення трудової дисципліни від 23.10.2014 року; протоколу засідання комісії від 31.10.2014 року; наказу про винесення догани ОСОБА_2 за невиконання трудової дисципліни № 16-к від 23.01.2014 року; рішення Лисичанського міського суду Луганської області та ухвали апеляційного суду Харківської області.

Так, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29 серпня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання наказу № 16-к від 23 січня 2014 року, яким до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення вимог п.3.3. правил внутрішнього трудового розпорядку та п. 1.4. посадової інструкції, відмовлено (а.с.57-58). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року залишено без змін. Дана ухвала суду оскаржена не була та набрала законної сили (а.с.59-60).

Отже, маючи дисциплінарне стягнення, яке погашено не було, протягом 2014 року ОСОБА_2 знов підданий дисциплінарному стягненню, у звязку з чим, суд вважає, що невиконання без поважних причин ОСОБА_2 обовязків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, носять систематичний характер, що підтверджено в судовому засіданні належними доказами.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу № 42-к від 14.11.2014 про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, заявлено не обґрунтовано, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

У звязку з тим, що судом відмовлено позивачу ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним наказу № 42-к від 14.11.2014 про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, то суд доходить висновку, що ОСОБА_2 не набув статусу незаконно звільненого працівника, а отже, у нього не виникло права, на поновлення його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5», стягнення на його користь з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, у звязку з чим позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді автотранспортних засобів Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5», стягнення на його користь з Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страджань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд не вбачає незаконних дій з боку відповідача, які б завдали позивачу моральних чи фізичних страждань і перебували в причинно-наслідковому звязку з моральними стражданнями позивача, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача позовних вимог в розмірі 6000 (шести) тисяч гривень такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно п. 2) ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У звязку з тим, що судом відмовлено позивачу ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, то суд доходить висновку, що у нього не виникло права, на відшкодування витрат на правову допомогу, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення правової допомоги в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень, задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин звільнені від сплати судового збору.

Відповідно д ч. 4 ст. 88 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Порядок повернення судового збору регламентовано ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення з Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивач такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України ст.ст. 43 Конституції України, ст.ст. 7, 8 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 21, 139, 147, 147-1, 148, 149, 150, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, третя особа - директор Комунального підприємства «Лисичанська житлова-експлуатаційна контора № 5» ОСОБА_5, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА