Справа №577/526/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1203/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

.

01 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2015 року про зупинення провадження

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 39 923 грн. 57 коп.,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Конотопського районного суду м. Суми від 19 травня 2015 року провадження по праві за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 39 923 грн. 57 коп. зупинене.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, зокрема, що за наявності у провадженні цього чи іншого суду справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав це мало бути підставою не для зупинення провадження, а для застосування інших норм ЦПК, зокрема пункту 3 частини 2 статті 122 ЦПК України.

Справа за його позовом до ОСОБА_4 про стягнення 34709,84 грн., яка розглядається в апеляційному суді, і вказана цивільна справа повязані між собою лише складом учасників процесу.

Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував пункт 4 частини 1 ст. 201 ЦПК України, які в даному випадку не підлягали застосуванню, а тому прийняв неправильне рішення про зупинення провадження у справі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11 серпня 2014 року між ним та відповідачем як фізичною особою-підприємцем був укладений договір, згідно якого відповідач мав до 26 серпня 2014 року виконати роботи по заливці наливної підлоги визначених договірними умовами обєктів згідно переліку та в обсягах, вказаних в рахунку-фактурі від 11 серпня 2014 року №1.

На підставі цих договірних відносин ним 11 серпня 2014 року на адресу відповідача було внесено 8198,86 грн. передплати, яка складає 100% загальної вартості замовлення, що підтверджується виданою відповідачем квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 11 серпня 2014 року.

В порушення договірних умов необхідні роботи відповідач не виконав.

З метою позасудового врегулювання відносин 19 вересня 2014 року він надіслав на адресу відповідача письмове звернення, в якому просив повідомити причини порушення договірних зобовязань, але відповідач не надав пояснень з цього приводу.

Згідно рахунку-фактури від 11 серпня 2014 року №1 загальна вартість роботи склала 8198,86 грн.

На підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» ним обрахований розмір неустойки, яка за визначений ним період з 06 листопада 2014 року по 26 січня 2015 року складає 19923,57 грн., а саме: 8198,86 грн. х 3% х 81 день прострочення = 19923,57 грн.

Крім того, відповідачем завдана йому моральна шкода, яка полягає в порушенні його прав як споживача; відбулася зміна сезонів, і температурний режим створює підвищені ризики для належного завершення робіт, що викликає в нього обєктивне занепокоєння; отримавши від нього кошти і не виконуючи замовлення, відповідач позбавив його можливості завершити запланований обєм робіт по впорядкуванню обєкта.

Просив стягнути з відповідача на його користь 19923,57 грн. неустойки за порушення договірних зобовязань та 20000 грн. грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, всього 39923,57 грн.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що на розгляді у апеляційному суді перебуває справа з аналогічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 34 709,84 грн., в якій позивачем оскаржене рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року.

Цей висновок суду відповідає вимогам процесуального права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 203 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 201 цього Кодексу до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2014 року суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області Лебедьком М.М. було відкрите провадження у цивільній справі №577/5595/14-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 34 709,84 грн.

Звернувшись 12 листопада 2014 року з зазначеним позовом до суду, позивач обґрунтовував його тими самими обставинами, що і позов від 28 січня 2015 року в даній справі про стягнення 39 923 грн. 57 коп., проте просив стягнути неустойку 17709,84 гр. за невиконання відповідачем умов укладеного між ними договору на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за інший період, а саме: з 26 серпня 2014 року по 6 листопада 2014 року - за 72 дні, а також просив стягнути 17 000 гр. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав як споживача.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року по вказаній цивільній справі, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 2 червня 2015 року, позов задоволено частково і стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 станом на 06 листопада 2014 року 199 грн. 33 коп. пені та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, всього 1199 грн. 33 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.3, 52, 53).

Виходячи з наведеного, зупиняючи оскаржуваною ухвалою від 19 травня 2015 року провадження у даній справі, суд діяв відповідно до вимог процесуального закону.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно розяснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

В позовах в обох справах позивач ОСОБА_3 просив в звязку з порушенням відповідачем його прав як споживача стягнути неустойку за різні періоди та відшкодувати моральну шкоду, зазначивши різні суми відшкодування, обґрунтовуючи вимоги в обох випадках наявністю одних і тих самих спірних правовідносин.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди повязані з вимогами про захист прав споживача у вигляді стягнення неустойки за різні періоди, наявність у позивача права на таке відшкодування за даним позовом підлягало вирішенню з врахуванням обставин, якими він обґрунтовував позовні вимоги в цій частині.

Таким чином, обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги в даній справі, досліджувались судом першої інстанції і при ухваленні рішення від 16 квітня 2015 року, а тому висновки, викладені у вказаному рішенні, до набрання чинності яким зупинене провадження, мають значення і для розгляду даної справи про стягнення 39923, 57 гр.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд помилково послався на наявність в суді іншої справи і з спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не спростовують висновків суду про наявність підстав для зупинення провадження в даній справі.

Суд послався на вказану обставину як на підставу зупинення провадження в справі, вірно зазначивши процесуальну норму, оскільки вказана обставина свідчить не про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, на що посилається позивач, чи для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, а про можливість виникнення підстав для звільнення від доказування, передбачених ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2015 року про зупинення провадження в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -