У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 21 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_3 отримав кредит на придбання нового автомобіля у розмірі 37 600 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за весь термін фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 20 квітня 2015 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 21 квітня 2008 року був укладений договір застави, за яким ОСОБА_3 передав у заставу придбаний за кредитні кошти автомобіль.

02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» уклало з ТОВ «Вердикт Фінанс» договори факторингу та відступлення прав за договором застави, згідно з якими ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги за кредитними договорами до боржників та за договорами застави рухомого майна, включаючи і договори, укладені з ОСОБА_3

01 червня 2012 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з умовами якого обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 21 червня 2008 року, становив 2 тис. грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 15 лютого 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 32467,41 долара США, що за курсом НБУ станом на 15 лютого 2013 року еквівалентно 259 512 грн, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним зобов'язанням та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу заставленого автомобіля з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» усіх необхідних повноважень для здійснення продажу предмета застави.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Вердикт Фінанс», ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що 01 червня 2012 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, в якому ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_4, не попередивши його про складання цього договору, обумовили права та обов'язки, які стосуються ОСОБА_3, чим порушили його права. Оскільки цей договір вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином і є фіктивним, ОСОБА_3 просив визнати цей договір недійсним.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним зобов'язанням у розмірі 2 тис. грн.

У рахунок с погашення заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 0301/0408/64-055, яка станом на 15 лютого 2013 року становить 32467,41 долара США, що за курсом НБУ станом на 01 лютого 2013 року становить 259 512 грн, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Subaru», модель «Forester Turbo 2.5», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, вартість якого згідно з договором застави складає 211 тис. грн, що належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля ТОВ «Вердикт Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою ‒ покупцем, з наданням повноважень на отримання дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям указаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу або його дублікатом для його подальшої реалізації, а також наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Передано у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс» указаний автомобіль.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2014 року доповнено рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року, зазначено, що сума заборгованості за кредитним договором, яка станом на 15 лютого 2013 року становить 32 467,41 долара США, складається із: заборгованість за кредитом - 25 952 долари США, заборгованість за відсотками - 3 860 долари США, пеня - 2 655,41 долара США.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми судового збору скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» судовий збір у розмірі 2 119 грн 99 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» судовий збір у розмірі 10 грн 01 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та в частині зустрічного позову ухвалити нове рішення про його задоволення, в частині основного позову справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог товариства, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у позичальника виникла заборгованість, при стягненні якої, у передбачений договором спосіб, ТОВ «Вердикт Фінанс» має право вимоги до відповідача ОСОБА_3 та поручителя, враховуючи, що позивач зареєстрував у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТОВ «Вердикт Фінанс» про визнання договору поруки недійсним, суди вказували на те, що даний договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, в матеріалах справи та в самому договорі відсутні відомості, які б указували на фіктивність указаного договору, а доводи відповідача ОСОБА_3 щодо відсутності у сторін спірного договору поруки наміру створити юридичні наслідки носять характер особистих припущень.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте судові рішення вказаним вимогам повністю не відповідають.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Установлено, що 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0301/0408/64-055, згідно з умовами якого відповідач отримав 37 600 доларів США зі сплатою 12,5 % річних терміном до 20 квітня 2015 року (а. с. 7-13).

У забезпечення виконання вимог за кредитним договором від 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір застави № 0301/0408/64-055-Z-1, згідно з умовами якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки «Subaru», модель «Forester Turbo», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1; державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 16-19)

02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників у зв'язку з укладенням договору факторингу. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників ПАТ «Сведбанк» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань.

01 червня 2012 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, згідно з умовами якого обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 21 червня 2008 року, становив 2 тис. грн.

Суд касаційної інстанції не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову ТОВ «Вердикт Фінанс», оскільки вони зроблені передчасно, без з'ясування всіх обставин у справі, з порушенням норм процесуального законодавства.

Згідно з п. 2.1 договору факторингу від 02 лютого 2012 року № 11 клієнт - ПАТ «Сведбанк», відповідно до умов даного договору відступає Факторові - ТОВ «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває право на вимогу такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором.

Пунктом 2.3 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент отримання за актом прийому-передачі реєстру заборгованості боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

02 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був підписаний договір про відступлення прав за договором застави.

Згідно з п. 1.1 сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 02 лютого 2012 року № 11, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за договорами застави рухомого майна, які визначені цим договором.

Пунктом 1.2 визначено, що первісний заставодержатель відступає новому заставодержателю права за договорами застави рухомого майна, перелік яких наведено у ддатку № 1 до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843586/ed_2014_05_13/pravo1/T030435.html?pravo=1> первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

З матеріалів справи вбачається, що документи, які засвідчують права вимоги за кредитними договорами та за договорами застави рухомого майна, й інформація, яка є важливою для їх здійснення, позивачем при зверненні до суду до позовної заяви не долучені, судом не досліджувалось, за якими договорами відбулась переуступка права вимоги, а висновок про те, що позивачеві передано право вимоги саме за зобов'язаннями відповідача ОСОБА_3, у порушення п. 4 ст. 60 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вказаної обставини. Крім того, стягуючи заборгованість, суд не перевірив розрахунок заборгованості на час уступки права вимоги з розшифровкою здійснених боржником платежів та залишком заборгованості за кожним видом платежу (кредиту, відсоткам, пені).

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В. Маляренко

О.В. Ступак