У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мазур Л.М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, який подано в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Дніпровський районний у місті Києві Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року провадження у справі закрито.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій, закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, що також кореспондується з положеннями ст. 174 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку, що представник Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, який діяв в межах обсягу повноважень передбачених довіреністю від 13 січня 2015 року, враховуючи висновок органу опіку та піклування від 02 лютого 2015 року відмовився від позову, що є процесуальним правом позивача та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів.

Суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових ухвал.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, який подано в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Дніпровський районний у місті Києві Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Л.М. Мазур