Справа № 500/6109/13-ц
Провадження № 2/500/316/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.,

при секретарі Матвійчук Н.Ф.,

за участю представника позивача: Зінов' єва О.О.,

представника відповідачки: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими по вул.Платова №57 в м.Ізмаїлі Одеської області. Стверджує, що у вказаному будинку зареєстрована його дочка ОСОБА_3 Зазначає, що відповідачка з 2007 року фактично не проживає за вказаною адресою, її особисті речі відсутні. Через реєстрацію відповідачки він обмежений у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, та оформити субсидію, у звязку з чим вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3В . позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що її мати, а також дружина позивача, яка проживала у житловому будинку з надвірними спорудами, розташованими по вул. Платова №57 в м.Ізмаїлі Одеської області, померла 18.03.2012 року. Зазначає, що в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері, а саме на ? частку спірного будинку. Крім цього, вказує на те, що відповідачка ОСОБА_3 є членом сім'ї власника житла, тимчасово проживає з чоловіком в сусідньому будинку, але постійно приходить до спірного батьківського житлового будинку, користується ним, та доглядає господарство. Крім цього, зазначає, що у вказаному будинку знаходяться її особисті речі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області, у судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін їх представників , вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб тощо.

Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї.

У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (п.1 ст.25). Аналогічне положення міститься в п.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19.10.1973 року N 2148-VIII, в якому, крім вказаного, закріплено обов'язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права.

Частиною 5 ст.9 ЖК УРСР передбачено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в п.10 постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12.04.1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, у тому числі, на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 євласником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими по вул. Платова №57 в м. Ізмаїлі Одеської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За змістом акту, складеного 10.09.2013 року, зі слів ОСОБА_2 та його сусідів, його дочка ОСОБА_3 з 2006 року не проживає за спірною адресою, та не була у вказаному будинку більше ніж три роки, особисті речі останньої відсутні тощо.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 У вищезазначеному будинку відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована з 03.05.1995 року, як член сімї позивача. 18.03.2012 року померла дружина позивача та мати відповідачки ОСОБА_4. В даний час в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться справа про визнання права власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_4, а саме на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими по вул.Платова№57 в м. Ізмаїлі Одеської області.

Зазначені обставини визнані сторонами у судовому засіданні і відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають.

Згідно з п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч.1 ст.11, ч.ч.1, 2, 4 ст.60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається якна підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналіз вищезазначених норм житлового законодавства, тих обставин, що відповідачка є членом сім'ї власника житла, та користується вказаним житлом, доглядаючи господарство, її особисті речі наявні у спірному житловому будинку, а також, зважаючи на те, що в провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду знаходиться справа про визнання права власності на ? частину спірного житлового будинку, суд дійшов до висновку про те, що позивачем не доведено чим порушене, не визнано або оспорене його право відповідачем, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Крім цого, приймаючи таке рішення, суд також зважає на ту обставину, що позивачем або його представником будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відповідачка має у власності інше житло у судовому засіданні надано не було.

Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.10,60,212-215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Ізмаїльський РВ ГУ ДМС України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5