АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2694/15 Справа № 205/5364/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, Дніпропетровська міська рада, Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про виселення, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» про визнання права користування приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ПАТ «Дніпровськпромбуд» звернулося до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі мешкають в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, яке є не житловим фондом, а санаторієм-профілакторієм, та яке належить позивачу на праві колективної власності. Згідно технічного паспорту від 23.07.2007 року (інвентаризаційна справа № 36854), виданим КП ДМБТІ, вбачається, що приміщення, яке займають відповідачі, є кімнатою відпочинку. Відповідно до плану приватизації ОП ««Дніпровськпромбуд» від 07.08.1995р., вказано перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки. Серед них відсутній об'єкт, в якому мешкають відповідачі. Частина приміщень будівлі, в якій мешкають відповідачі, знаходяться в аварійному стані і є небезпечними для мешкання в них людей, інші приміщення є непридатними для нормальної експлуатації, що підтверджується висновком про технічний стан будівельних конструкцій будівлі Придніпровської державної академії будівництва і архітектури науково - консалтингового підприємства «Стеконік ЛТД» від 23.01.2006р. Позивач зазначає, що було запропоновано відповідачам переселитися в кімнати НОМЕР_1,НОМЕР_2. Цей гуртожиток є державним житловим фондом та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд» , що підтверджується довідкою ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10.06.2013р. за № 1-14/9-137. Гуртожиток обладнаний душевими кімнатами, кухнями та взагалі відповідає санітарним вимогам. Однак, відповідачі відмовляються від добровільного переселення, що не дає змогу ПАТ «Дніпровськпромбуд» виконати свої обов'язки, які передбачені діючим законодавством.

Враховуючи вищезазначене та уточнення позовних вимог, ПАТ «Дніпровськпромбуд» просило суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1, з наданням їм іншого житлового приміщення, а саме, кімнат НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» № 1689 від 10.06.2013 року; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дніпровськпромбуд», в якому, враховуючи уточнений зустрічний позов, просила суд визнати за ОСОБА_2 та членами її сім'ї право користування приміщеннями НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5 у будівлі за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати ПАТ «Дніпровськпромбуд» укласти з ОСОБА_2 договір найму вищевказаних приміщень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд» задоволені. Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1, з наданням житлового приміщення кімнати кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» № 1689 від 10.06.2013 року. Зобов'язано Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою кімната АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпровськпромбуд» про визнання права користування приміщеннями, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі спільного рішення правління та профкому ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 19 травня 1994 року, протокол № 39 ОСОБА_2 було видано ордер № 539 на право займання з родиною з 4-х осіб: ОСОБА_2 - головний наймач, ОСОБА_7 - донька, ОСОБА_3- син, і ОСОБА_6 - син, житлової площі в гуртожитку на АДРЕСА_1, розміром 22, м2.

Згідно висновку про технічний стан будівельних конструкцій будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, затвердженого директором НКП «Стеконік, ЛТД» 23 січня 2006 року, встановлено, що технічний стан в приміщеннях віднесено до категорії ІІІ (непридатне для нормальної експлуатації) та до категорії ІV (аварійне) та зроблено висновок, що без капітального ремонту приміщення не придатні для житла.

Рішенням засідання адміністрації і профспілкової організації ПАТ «Дніпровськпромбуд», яке відбулося 10 червня 2013 року, було ухвалено: у зв'язку з аварійністю будівлі санаторію-профілакторію за адресою: АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 в кімнату НОМЕР_1, розміром 18,3 м2, і кімнату № НОМЕР_2, розміром 17,3 м2, загальною площею 35,6 м2, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2, та видати ордер на житлову площу.

На підставі сумісного рішення адміністрації і профспілки ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 було видано ордер № 1689 від 10 червня 2013 року на житлові приміщення у гуртожитку та надано право займати, з родиною з чотирьох осіб, житлову площу у гуртожитку АДРЕСА_2, кімнати НОМЕР_1, розміром 18,3 м2, і кімнату № НОМЕР_2, розміром 17,3 м2, загальною площею 35,6 м2.

Встановлено, що будівля, в якій мешкають відповідачі не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм, що належить на праві власності ПАТ «Дніпровськпромбуд», що підтверджується актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998 року. Відповідно до технічного паспорту від 23 липня 2007 року приміщення, яке займають відповідачі є кімнатою відпочинку, а не житловою кімнатою.

У плані приватизації орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» від 07 серпня 1995 року зазначено перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, серед яких відсутній об`єкт, в якому мешкають відповідачі.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 9 вересня 2010 року, встановлено, що приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд» здійснювалась відповідно із законодавством України і воно стало законним власником майна, переданого йому у статутний фонд.

Відповідно до відповіді з Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 20.01.2014 р. № 3/2-1678 вбачається, що: згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2012 р. по справі № 2/5005/5374/2012: ПАТ «Дніпровськпромбуд» зобов'язано передати до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради об'єкти державного житлового фонду - гуртожитки за адресами: АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_2, а також об'єкти інженерної інфраструктури, що їх обслуговують, які не увійшли до статутного фонду ВАТ «Дніпровськпромбуд, а Дніпропетровську міську раду прийняти вищезазначені об'єкти. На даний час вищезазначені гуртожитки не є об'єктами комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. До того часу поки не буде підписано акт приймання - передачі гуртожитків до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, ПАТ «Дніпровськпромбуд» є балансоутримувачем вищезазначених гуртожитків.

Враховуючи положення ст.128 ЖК України, суд дійшов висновку, що ПАТ «Дніпровськпромбуд», як балансоутримувач, є єдиною особою, хто має право поселяти осіб у гуртожитки, які знаходяться у нього на балансі та, відповідно, видавати ордери на зайняття житлової площі в них, а тому не має підстав для створення технічної комісії для обстеження стану будівлі санаторію-профілакторію відповідно до Постанови Ради Міністрів Української PCP від 26.04.1984 р. за № 189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання».

Встановлено, що на підставі сумісного рішення адміністрації і профспілки ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 було видано ордер № 1689 від 10 червня 2013 року на житлові приміщення у гуртожитку та надано право займати, з родиною з чотирьох осіб, житлову площу у гуртожитку АДРЕСА_2, кімнати НОМЕР_1, розміром 18,3 м2, і кімнату № НОМЕР_2, розміром 17,3 м2, загальною площею 35,6 м2, однак відповідачі добровільно переселитися не бажають.

Крім того, встановлено, що будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 є державною власністю та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд».

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд», суд виходив з того, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, оскільки відповідачі проживають у будівлі, яка є аварійною та небезпечною для їх життя, та в силу ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом, а також враховуючи те, що відповідачам надано інше житло.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд посилався на те, що спірні приміщення не є житловими, не узгоджується з фактичними обставинами справи, та не ґрунтуються на вимогах закону.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд не врахував існування між сторонами увесь час цивільних договірних відносин щодо використання під житло приміщень у нежитловому будинку (тобто договір найму житла). На користь вказаного висновку свідчать і ті факти, що відповідачі як і інші мешканці укладали з комунальними службами договори про надання житлово-комунальних послуг та сплачували квартплату позивачу.

Однак, такі доводи апелянта на норми цивільного законодавства щодо договору найму житла є безпідставними, оскільки вони можуть стосуватися найму житлового фонду, а будівля по АДРЕСА_1 не є житловою. Крім того, цей договір укладається виключно в письмовій формі, згідно ст.ст. 810, 811 ЦК України.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не вирішив питання про те, які правовідносини випливають із встановлених обставин та які норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Проте, апелянтом не враховані наступні норми матеріального права:

Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Ст. 321 ЦК України вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, ПАТ «Дніпровськпромбуд» обґрунтовано звернувся з позовом про усунення перешкод та про вчинення певних дій, а саме виселення, що не суперечить нормам цивільного законодавства.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта в своїй скарзі на те, що, всупереч ст. 110 ЖК України, жодних доказів того, що будинок підлягає знесенню, загрожує обвалом чи переобладнується в нежилий суду не було надано.

Оскільки згідно висновку про технічний стан будівельних конструкцій будівлі Придніпровської державної академії будівництва і архітектури науково - консалтингового підприємства «Стеконік ЛТД» від 23.01.2006р. частина приміщень будівлі, в якій мешкають відповідачі, знаходяться в аварійному стані і є небезпечними для мешкання в них людей, інші приміщення є непридатними для нормальної експлуатації. Крім того, в цій будівлі відсутні душові кімнати, немає газопостачання.

Необґрунтованими є доводи ОСОБА_2 щодо відсутності повноважень позивача поселяти відповідачів у гуртожиток за адресою АДРЕСА_2, оскільки згідно відповіді з Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 20.01.2014 р. № 3/2-1678 до того часу поки не буде підписано акт приймання - передачі гуртожитків до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, ПАТ «Дніпровськпромбуд» є балансоутримувачем вищезазначених гуртожитків. Згідно із ст.128 Житлового кодексу України житлова площа у гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Таким чином, ПАТ «Дніпровськпромбуд»,як балансоутримувач, є єдиною особою, хто має право поселяти осіб у гуртожитки, які знаходяться у нього на балансі та, відповідно, видавати ордери на зайняття житлової площі в них. На даний час вищезазначені гуртожитки не є об'єктами комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Колегія вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями самих сторін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова