Справа № 127/8405/15-ц Провадження № 22-ц/772/2450/2015Головуючий в суді першої інстанції Гриневич В. С.
Категорія 8Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року у справі за позовом гаражного кооперативу «Пирогово» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до гаражного кооперативу «Пирогово» про скасування права власності на гаражі, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року задоволено позов гаражного кооперативу «Пирогово» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні майном, та відмовлено в задоволенні зустрічного позову. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ГК «Пирогово» гаражами НОМЕР_1, НОМЕР_2, загальною площею 38,3 кв.м. та НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, загальною площею 54,5 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві приватної власності гаражному кооперативу «Пирогово», шляхом зняття замків, звільнення та повернення гаражному кооперативу «Пирогово» безпідставно набутого майна.

Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь гаражного кооперативу «Пирогово» судового збору.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ГК «Пирогово» та задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_2.і його представник - адвокат Парвадов С.М. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах викладених в ній, просили скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на загальних зборах гаражно-будівельного кооперативу №7, які відбулись 09 жовтня 1980 року прийнято рішення про створення цього кооперативу, що підтверджується протоколом № 1 (а.с. 179).

На підставі Рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Вінниці від 15.10.1980 року № 455 створено гаражно-будівельний кооператив №7, а також затверджено зазначений вище протокол загальних зборів і статут кооперативу (а.с. 177, 178).

В подальшому гаражно-будівельний кооператив № 7 було перейменовано в гаражний кооператив «Пирогово» та зборами його членів від 06 березня 2004 року затверджено Статут кооперативу, який зареєстрований рішенням виконкому Вінницької міської ради від 25.03.2004 року № 555 (а.с. 6-12).

Пунктом 3.1 Статуту визначено, що об'єктом права власності гаражного кооперативу «Пирогово» (колективної власності) є майно (споруди, приміщення тощо), основні та зворотні засоби.

Згідно з п. 3.3. Статуту право колективної власності здійснюється загальними зборами уповноважених членів гаражного кооперативу «Пирогово». Відчуження об'єктів колективної власності може бути здійснено лише за рішенням загальних зборів членів гаражного кооперативу «Пирогово» або за рішенням суду.

На підставі Рішень Вінницької міської ради №2082 від 19 вересня 2008 року та №2433 від 26 червня 2009 року гаражному кооперативу «Пирогово» 29 грудня 2012 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 2,4709 га та 3,5669 га по вул. Комарова, 90в в м. Вінниці (а.с. 13, 14)

15 липня 2014 року реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано право власності гаражного кооперативу «Пирогово» на гаражі за НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 загальною площею 38,3 кв.м, про що видано свідоцтво про право власності на вказані гаражі (а.с. 17).

25 липня 2014 року реєстраційною службою Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано право власності гаражного кооперативу «Пирогово» на гаражі за НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5 по АДРЕСА_1 загальною площею 54,5 кв.м, та видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 15).

Таким чином матеріалами справи підтверджено право приватної власності гаражного кооперативу «Пирогово» на вказані вище гаражі.

Судом першої інстанції також встановлено і не заперечувалось сторонами той факт, починаючи з 2001 року відповідач ОСОБА_2 володіє та користується вказаними вище гаражами, встановивши на них свої замки.

При цьому судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання відповідача за первісним позовом на законне придбання ним у 2001 році спірних гаражів, оскільки свідоцтва про власність видані на його ім'я старшим бухгалтером ГСК-7 не є документами, які підтверджують виникнення права власності на майно відповідного виду.

Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог статті 319, частини 1 статті 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналогічні роз'яснення містяться у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Крім того, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 Постанови від 07.02.2014, №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги гаражного кооперативу «Пирогово» суд першої інстанції вірно виходив з того, що саме позивачеві на праві приватної власності належить нерухоме майно, зокрема гаражі НОМЕР_1 НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 та НОМЕР_5, а відповідач без належних правових підстав заволодів ними, встановивши на всі гаражі свої замки, тим самим створює перешкоди у здійсненні права користування гаражному кооперативу належним йому на правовій підставі нерухомим майном, чим порушив права позивача які підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні спірними гаражами шляхом зняття замків, звільнення та повернення позивачу безпідставно набутого майна.

Частиною 2 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В силу положень частини 1 статті 1213 цього Кодексу набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Вірним є також і висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за позивачем зустрічного позову ОСОБА_2 права власності на спірні гаражі, оскільки таке право власності останнім не набувалось.

Так, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до гаражного кооперативу «Пирогово», інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області, третя особа: виконком Вінницької міської ради про визнання права власності.

Зокрема при розгляді зазначеної справи апеляційним судом Вінницької області встановлено, що згідно з п. 3.3. Статуту кооперативу питання відчуження колективного майна вирішують тільки загальні збори, збори уповноважених або за рішенням суду, якщо в кооперативі є борги перед державою. З матеріалів справи вбачається, що об'єктом права власності кооперативу (кооперативної власності) згідно Статуту гаражних кооперативів є майно (споруди, приміщення тощо), основні та оборотні засоби. Таким чином, рішення загальними зборами членів кооперативу про відчуження кооперативного майна на гаражі, на які позивач посилається, не приймалося. Посилання позивача на протокол правління гаражного кооперативу про відчуження гаражів за 2001 рік не приймається, як доказ, оскільки рішення прийняте з порушенням Статуту гаражного кооперативу. Посилання позивача на те, що бувшим головою кооперативу ОСОБА_5, який в подальшому був притягнутий до кримінальної відповідальності за зловживання, були внесені кошти, сплачені позивачем на придбані гаражі, не відповідають дійсності, оскільки вказані кошти не були по касовій книзі оприбутковані (а.с. 96-98).

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проаналізувавши Статути відповідача, зокрема Статут ГСК №7, затверджений рішенням Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниці №455 від 15.10.1980 року та Статут гаражного кооперативу «Пирогово», який затверджено протоколом зборів членів кооперативу №1 від 06.03.2004р. та зареєстрований рішенням виконкому Вінницької міської ради від 25.03.2004р. №555 суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що до повноважень правління не відносилося вирішення питання щодо відчуження об'єктів колективної власності.

Статут 1980 року та Статут 2004 року по різному врегульовують питання щодо відчуження кооперативного майна. Зокрема, відповідно до п. 26 Статуту 1980 року правління являлось виконавчим органом підзвітним загальним зборам членів кооперативу. До обов'язків правління входило укладання договорів і проведення заходів, які відповідають потребам кооперативу, управління гаражним господарством. Тоді як відповідно до п. 3.3 Статуту 2004 року відчуження об'єктів колективної власності може бути здійснено лише за рішенням загальних зборів членів гаражного кооперативу «Пирогово» (зборів уповноважених) або за рішенням суду.

Крім того, як зазначено судом, під час розгляду справи по суті сторони в судовому засіданні не змогли пояснити та надати відповідні докази того, яка саме редакція статуту діяла станом на 2001 рік, тобто на момент придбання ОСОБА_2 оспорюваних гаражів.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги надані ОСОБА_2 квитанції №1305, 1350, 1384, 1430, 1493, 1564, 1256 про сплату коштів, оскільки вони жодним чином не підтверджують факт оплати вартості останнім за придбання гаражів, через відсутність в них такого реквізиту як призначення платежу. Зокрема, у квитанціях вказано "в рахунок договору", однак ні самого договору, ні інших доказів на підтвердження його укладення відповідачем за первісним позовом не надано.

Згідно з частинами 1,2 статті 19-1Закону України "Про кооперацію" член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в постанові від 24 червня 2015 року в справі №6-318цс15 висловив правову позицію згідно з якою, за правилами статті 392 ЦК України про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Згідно з частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано суду належного доказу, що підтверджував би правомірність набуття ним права власності на спірні гаражі і неправомірність набуття такого права гаражним кооперативом «Пирогово».

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.