УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фінанс ЛТД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фінанс ЛТД» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фінанс ЛТД» (далі - ПІІ ТОВ «Євро Фінанс ЛТД») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року на користь позивача було стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 35 237,65 грн, вихідну допомогу в розмірі 39 909,30 грн, які не були йому виплачені при звільненні, а також стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 22 421,70 грн та моральну шкоду в розмірі 2 тис. грн., а всього 99 568,65 грн. На виконання цього рішення 30 липня 2014 року було видано виконавчий лист №201/6390/14-ц. 07 серпня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві) було відкрито виконавче провадження ВП № 44308487 з виконання вказаного вище судового рішення, а 03 грудня 2014 року він отримав постанову державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві про закінчення виконавчого провадження ВП № 44308487 від 29 жовтня 2014 року, згідно якої було зазначено, що рішення суду боржником виконано в повному обсязі, кошти перераховані згідно платіжного доручення № 3098 від 19 вересня 2014 року. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 червня 2014 року, з дня наступного після ухвалення до 19 вересня 2014 року у розмірі 36 301,80 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПІІ ТОВ «Євро Фінанс ЛТД» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 червня 2014 року до 11 вересня 2014 року у розмірі 36 301,80 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПІІ ТОВ «Євро Фінанс ЛТД» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, та змінити судові рішення в частині суми стягнення, не передаючи справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог. Стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14 червня 2014 року до 11 вересня 2014 року, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що роботодавцем не було виконано свого обов'язку щодо своєчасної виплати позивачу заробітної плати, а рішення, прийняте Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року, фактично було виконане лише 19 вересня 2014 року.

Вірним є також врахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29 січня 2014 року (справа №6-144цс13), відповідно до якої, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У касаційній скарзі заявник ПІІ ТОВ «Євро Фінанс ЛТД» посилається на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року було фактично виконано ним 09 вересня 2014 року, а не 19 вересня 2014 року, як зазначено у рішенні суду першої інстанції. Проте, з такими доводами не можна погодитись, оскільки зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку на користь позивача стягнуто за період з 14 червня 2014 року до 11 вересня 2014 року, відповідно до встановлених обставин справи. Натомість копія платіжної вимоги № 2343/14 від 05 вересня 2014 року (а.с. 75), на виконання виконавчого листа № 201/6390/14-ц була надана відповідачем під час оскарження судового рішення в апеляційному порядку, що в свою чергу, в силу ст. 303 ЦПК України позбавляє апеляційний суд досліджувати нові докази, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Доводи відповідача у касаційній скарзі щодо залишення поза увагою судів попередніх інстанцій положень п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України з приводу утримання з останнього суми податку на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір при виплаті середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, не можуть бути підставою скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, оскільки зазначені питання, можуть бути вирішені на стадії виконання судового рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фінанс ЛТД» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук