АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6110/15 Справа № 203/476/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Калиновського А.Б.

за участі секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що з 1975 року мешкає у квартирі АДРЕСА_1, в яку вселилась на підставі ордеру №8, виданого 18 серпня 1982 року ВО «Південний машинобудівний завод». З 1975 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується цією квартирою, підтримує її в належному стані, тому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи згідно посвідчення №10 на право зайняття службової житлової площі від 25 березня 1975 року ОСОБА_2 була надана службова житлова площа за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

15 жовтня 1982 року ВО «Південний машинобудівний завод» на підставі рішення №8 від 18 серпня 1982 року ОСОБА_2 на склад сім'ї з п'яти осіб було видано ордер на АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради №386 від 26 січня 2015 року на теперішній час в квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.6).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», суб'єктами управління об'єктами державної власності є Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації; Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Відповідно до підп. и, п.2 ст. 7 вищевказаного Закону Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз'яснено, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи позивач вселилася у вищевказану квартиру на підставі посвідчення №10 на право зайняття службової житлової площі від 25 березня 1975 року, а в подальшому15 жовтня 1982 року їй було видано ордер на цю квартиру та вона має відповідні правові підстави для користування цією квартирою, а також її подальшу приватизацію.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд правильно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог про визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді