Справа 688/1823/15-ц
№ 2/688/559/15
Рішення

Іменем України

06 липня 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Козачук С.В.,

секретаря Гаврилової Н.К.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи органу опіки та піклування

виконавчого комітету Шепетівської міської ради ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Шепетівський міський відділ Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, Приватне підприємство «Управлінська компанія «Управдом», орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування приміщенням, скасування реєстрації та виселення,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У спірній квартирі зареєстровані та проживають: її син ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_2 та їхні неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У сина та невістки сімейне життя не склалось, вони знаходяться в процесі розлучення. Відповідачка ОСОБА_2 разом із своїми родичами вигнали її сина із квартири та не пускають до неї, змінили замки. А тому, вона втратила право доступу до свого майна квартири, немає змоги туди увійти, щоб хоча б перевірити, в якому вона стані. Окрім того, відповідачка своєчасно не сплачує комунальні послуги, через що утворився борг в розмірі 592 грн., який вона змушена погашати. Зазначає, що її сімя переживає скрутні часи. Вона та її чоловік пенсіонери. Їх син ОСОБА_5 непрацевлаштований та вимушений проживати разом з ними, оскільки невістка вигнала його з дому. Окрім того, він повинен утримувати дітей. Її чоловікові, який є інвалідом, необхідно проходити лікування, а для цього потрібні кошти. А тому, вона змушена виставити дану квартиру на продаж, але не може цього зробити, оскільки там зареєстровані вищевказані особи, що фактично позбавляє її можливості розпорядитись цією квартирою, яка є її власністю. В добровільному порядку ОСОБА_2 не бажає скасувати свою реєстрацію та реєстрацію дітей та виселитись, оскільки має власне житло, а тому, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, просить суд припинити право користування квартирою № 16 по проспекту Миру, 33, в м.Шепетівка, Хмельницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, скасувати реєстрацію місця проживання та виселити останніх із належної їй на праві власності квартири. Крім того, просить суд зобовязати Шепетівський МВ УДМС України в Хмельницькій області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2015 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та залучено до участі в справі у якості співвідповідачів неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, законними представниками яких є мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у ньому. Просила суд позовні вимоги задовольнити, оскільки син з невісткою разом не проживає, вона хоче розпорядитися власністю на свій розсуд, продати квартиру, оскільки їй потрібні гроші для її лікування та лікування її чоловіка.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що проживати у спірній квартирі разом з чоловіком та дочкою їм дозволила мати чоловіка позивачка ОСОБА_1, за її згодою їх було зареєстровано у квартирі, порядок користування квартирою вона не встановлювала. В 2012 році у них з чоловіком народився син, який також проживає у вказаній квартирі. З червня 2000 року і по даний час вони постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. За час проживання в шлюбі з відповідачем, проводили постійно якісь ремонтні роботи у квартирі, чим поліпшили її стан та збільшили в ціні. Своєчасно з чоловіком вносили квартплату та комунальні платежі за користування даною квартирою. Лише у 2015 році виник борг по квартплаті в сумі 592 грн., вона опинилась у скрутному матеріальному становищі, оскільки відповідач залишив сімю, вона сама утримувала дітей, перебувала на той час у декретній відпустці. Згодом вийшла на роботу, а тому внесла 200 грн. для часткового погашення боргу, що виник. Не знала, що позивач ОСОБА_1 погашала їх борг по квартплаті, а тому згідна його їй відшкодувати. Свого чоловіка ОСОБА_5, який є сином позивачки із даної квартири не виганяла, ключі не забирала, оскільки він сам залишив сімю, став проживати разом із іншою жінкою в м.Чернівці. Запевняє, що перешкоди у користуванні позивачем її квартирою не чинить, ключі від квартири ні у кого не забирала, в разі звернення позивачки із вимогою надати ключі від квартири дасть їх добровільно. Остання з вимогою звільнити квартиру письмово не зверталась, з проханням дати ключі від квартири також не зверталась, до квартири не приходила, а тому безпідставно стверджує, що нею було змінено замки.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 проти позову заперечила, вказавши, що ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру як член сімї позивача невістка. За час проживання у квартирі протягом 15 років разом з відповідачем ОСОБА_5 жиле приміщення не руйнували, не псували, використовували його за призначенням, правил співжиття не порушували, а навпаки лише поліпшували стан квартири, за власні кошти проводячи там ремонти, квартплату та інші комунальні платежі вносили своєчасно. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні позивачкою спірною квартирою. Крім того, звертала увагу суду на те, що у позивачки та її чоловіка є інше ліквідне майно, яке може бути продане, з метою отримання коштів на їх лікування.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, проте подав до суду письмову заяву, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_8, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечував, просив суд скасувати його право користування спірною квартирою, реєстрацію за вказаною в позові адресою. Крім того, не заперечував проти виселення його неповнолітніх дітей та скасування їх реєстрації за адресою АДРЕСА_2.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечив, вважає, що відсутні правові підстави для виселення відповідачки разом з неповнолітніми дітьми, оскільки належне на праві часткової власності відповідачці ОСОБА_2 житло не дозволить неповнолітнім дітям належним чином навчатись, розвиватись, їх становище значно погіршиться. Враховуючи те, що позивач по справі є бабусею неповнолітніх відповідачів, звертав увагу суду на те, що на неї Сімейним кодексом України також покладено обовязок по вихованню неповнолітніх внуків. Крім того, звертав увагу суду на те, що законодавством України передбачений позасудовий порядок продажу нерухомого майна, проте позивач до органу опіки та піклування з заявою про продаж квартири, в якій зареєстровані неповнолітні діти, не зверталась, лише у разі відмови, мала б звертися до суду.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_9 в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Проте, подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутність, винести рішення згідно чинного законодавства. Крім того, повідомила, що згідно адресно-довідкової картотеки Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, значиться зареєстрованим з 31.01.2009 року, ОСОБА_2 з 30.11.1999 року. В талон реєстрації мами 17.01.2012 року внесені діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» ОСОБА_10 у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.156 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК УРСР), члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 157 ЖК УРСР, членів сімї власника жилого будинку може бути виселено лише у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, зокрема, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Як встановлено в суді, позивач ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_4, житловою площею 34,1 кв.м, загальною площею 58,2 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 3149 від 27.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13013893 від 19.11.2013 року про реєстрацію за позивачем права власності на цю квартиру, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.06.2015 року.

Також, судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що з 30.11.1999 року у спірній квартирі за згодою власника зареєструвалась та з червня 2000 року почала проживати, як член сімї, невістка позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2, що підтверджується повідомленням Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області.

У спірній квартирі значаться зареєстрованими та проживають також відповідачі ОСОБА_5 та неповнолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується повідомленням Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області та копією довідки № 1725 від 23.04.2015 року, виданої ПП УК «Управдом».

Судом також встановлено та сторонами не заперечувалось, що проживаючи у ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 своєчасно сплачували комунальні платежі та квартплату за користування спірною квартирою, дбайливо ставились до квартири, постійно поліпшували її стан, проводили ремонтні роботи.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2015 року розірвано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та сином позивача ОСОБА_5 На час розгляду справи рішення Шепетівського міськрайонного суду в законну силу не вступило.

Відповідач ОСОБА_2 разом із дітьми залишилась проживати у спірній квартирі, де проживає і по даний час, що сторонами не заперечується. Відповідач ОСОБА_5 залишив сімю, а тому у спірній квартирі не проживає.

Позивач ОСОБА_1 просить припинити право користування квартирою, що належить їй на праві власності, відповідачами по справі, посилаючись на те, що у відповідачки ОСОБА_2 є інше житло в АДРЕСА_5, та в с.Судилків по вул.Леніна, 82, Шепетівського району Хмельницької області.

Однак, як вбачається з довідки № 1314 від 05.06.2015 року, виданої виконавчим комітетом Судилківської сільської ради Шепетівського району, власником житлового будинку № 82 по вул.Героїв Майдану (Леніна), в с.Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, являється ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 1998 року, відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить лише ? частина двохкімнатної квартири № 9, що по вул.Українській, 65-А, в м.Шепетівка, Хмельницької області, житловою площею 28,5 кв.м., загальної площею 50,1 кв.м.

У даній квартирі зареєстровані та проживають рідні відповідачки: мати ОСОБА_12, батько ОСОБА_13 та брат ОСОБА_14, що підтверджується даними довідки № 1222 від 25.05.2015 року, виданої ПП УК «Житлофонд». Батьки відповідачки ОСОБА_2 є пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень останніх.

Крім того, відповідно до довідки № 209 від 04.06.2015 року, ОСОБА_2 працює на посаді спеціаліста відділу по контролю за виконанням судових рішень Шепетівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 98). Житлові будинки, гуртожитки для забезпечення персоналу, що працює в Шепетівській виправній колонії № 98 на даний час відсутні.

Після розірвання шлюбу з сином позивача, відповідач ОСОБА_2 набула статусу колишнього члена сімї власника квартири, однак постійно проживає у спірній квартирі разом з дітьми, яка на праві власності належить позивачу, переїхати проживати у інше житло не має можливості, а тому виходячи з положень ч.4 ст.156 ЖК України суд вважає її такою, що не втратила право користування цією квартирою.

Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника житла, у тому числі колишніх, права користування жилими приміщеннями визначені у статті 157 ЖК УРСР, якою встановлено, що членів сімї власника жилого будинку може бути виселено лише у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України.

При цьому будь-яких порушень відповідачкою ОСОБА_2 та її неповнолітніми дітьми умов проживання у квартирі та користування квартирою, передбачених ст.116 ЖК України судом не встановлено та з таких підстав позов не заявлено.

Крім того, про відсутність перешкод у користуванні позивачем ОСОБА_1 належною їй квартирою свідчать покази допитаних у судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що проживає з відповідачами у одному будинку з 2003 року. Добре знає, що між відповідачами були гарні відносини. Бувала у квартирі, де вони проживають, а тому стверджує, що вона у гарному стані. Пояснила, що жодних скарг на відповідачів від мешканців будинку ніколи не було, правил співжиття вони не порушують. Знає позивача ОСОБА_1, близько року тому один раз лише бачила як вона разом із дочкою та її дитиною прогулювалась поблизу будинку, де проживають відповідачі. Не бачила і не чула, щоб позивачці відповідачами чинились перешкоди у користуванні квартирою. Також, не бачила і не чула, щоб відповідач ОСОБА_2 виганяла чоловіка з дому. Відповідача ОСОБА_5 востаннє бачила у спірній квартирі восени 2014 року.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що являється сусідкою відповідачів, оскільки проживає у квартирі № 15. Її квартира межує з квартирою відповідачів, а тому стверджує, що часто бувала у квартирі, де проживають останні. Вказувала, що саме відповідачами робились поточні ремонти у квартирі, стан квартири значно покращився за час проживання там відповідачів. Відповідачі їй завжди здавались ідеальною сімєю, правил співжиття ніколи не порушували, скарг від сусідів не було. Знає, що квартира належить позивачці по справі, однак не чула, щоб останній чинились якісь перешкоди у користуванні квартирою. Стверджує, що востаннє бачила відповідача ОСОБА_5 у спірній квартирі восени 2014 року, він безперешкодно потрапляв у квартиру, оскільки мав ключі. Не чула, щоб ОСОБА_5 виганяла з дому відповідач ОСОБА_2, щоб вони сварились чи скандалили.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що також є сусідкою відповідачів, оскільки проживає з 1987 року у квартирі АДРЕСА_6, а тому добре знає дану сімю, завжди рахувала її ідеальною. Стверджує, що відповідачі проживають у спірній квартирі близько 15 років. Вказувала на те, що бувала у квартирі, а тому знає, що вона знаходиться в гарному стані, має відмінний ремонт. Стверджувала, що правил співжиття та добросусідства відповідачі не порушували. Відповідача ОСОБА_5 востаннє бачила у спірній квартирі восени 2014 року. Вказувала, що не бачила та не чула, щоб відповідачі чинили позивачці перешкоди у користуванні квартирою.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В даному випадку встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги на підставі ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України про усунення перешкод у користуванні власністю саме шляхом припинення права користування квартирою, виселення відповідачів з належної їй квартири, зняття з реєстрації за вказаною адресою.

При цьому, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Проте, позивач не надала суду жодних доказів того, що відповідачі або втратили право на житло за адресою АДРЕСА_3, або взагалі його не мали, або існують інші підстави для їх виселення, передбачені ч.1 ст.116 ЖК УРСР.

При наявності підстав передбачених ст.116 ЖК УРСР позивача не позбавлено можливості захистити свої права.

При цьому, суду надані належні докази того, що відповідачі вселились та проживають у спірній квартирі як члени сімї її власника, зареєстровані за цією адресою зі згоди власника, проживають там протягом тривалого проміжку часу 15 років, використовують квартиру за призначенням, дбайливо ставляться до жилого приміщення, несуть витрати по утриманню квартири, справно сплачують комунальні платежі та квартплату, навіть незважаючи на те, що відповідачка стала колишньою дружиною сина позивачки.

Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_5, то суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині, оскільки в судовому засіданні зясовано, що відповідач у спірній квартирі не проживає з осені 2014 року, а тому виселений бути не може, більше того перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинить.

Щодо неповнолітніх відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї батьків або в сімї одного з них, діти - члени сімї власника або наймача жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Суд критично розцінює пояснення позивача, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні квартирою, оскільки у судовому засіданні позивачем визнано, що вона до квартири, де проживають відповідачі, перед зверненням до суду не приходила, ключі від неї у них не просила, пояснити які саме перешкоди чинять відповідачі у користуванні нею квартирою не змогла, при цьому зазначила, що син та неповнолітні внуки ніяких перешкод їй не чинять.

Крім того, посилання позивача на те, що вона хоче продати спірну квартиру, оскільки їй та її чоловіку потрібні кошти на проведення оперативних втручань, суд розцінює критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачу та її чоловіку на праві власності належить крім спірної квартири, і інше майно, яке можна продати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою шляхом припинення права користування даною квартирою відповідачами та їх виселення слід відмовити. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У задоволенні позовних вимог про скасування реєстрації місця проживання відповідачів та зобовязання Шепетівського МВ УДМС України в Хмельницькій області зняти їх з реєстраційного обліку слід також відмовити, оскільки вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та її виселення окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

З огляду на вищевказане, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 64, 116, 156, 157, 162 ЖК Української РСР, ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України , суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Шепетівський міський відділ Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, Приватне підприємство «Управлінська компанія «Управдом», орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування приміщенням, скасування реєстрації та виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно.

Суддя Шепетівського міськрайонного суду С.В. Козачук