АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8603/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Лісовська О.В.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Андрієнко А.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю - задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та виселення з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.07.2014 року між нею та ОСОБА_7 був укладений Договір дарування квартири АДРЕСА_1. Після набуття права власності на квартиру позивачка не має можливості користуватися нею належним чином, оскільки у 2010 році колишній власник квартири надала можливість проживати у квартирі відповідачу ОСОБА_1, а в подальшому надала дозвіл на його реєстрацію у квартирі. У червні 2014 року ОСОБА_7 повідомила відповідача про свій намір подарувати квартиру дочці та необхідність її звільнення, проте відповідач категорично відмовився звільняти квартиру та змінив замки на вхідних дверях. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд усунути перешкоди їй у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням та виселення його з квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить на праві власності позивачці ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування квартири від 29.07.2014 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніщенко А.П.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі у 2010 році за згодою колишнього власника квартири ОСОБА_7, а також проживає у спірній квартирі, на вимогу позивачки не бажає звільняти квартиру та зніматися з реєстраційного обліку, чим створює перешкоди для позивачки у здійсненні нею права власності на спірну квартиру.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна.

Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право власності позивача на подаровану їй квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі за згодою її колишнього власника - ОСОБА_7, і відповідно його право на користування житловим приміщенням квартири та його право на проживання в ньому випливало з права власності на цю квартиру її колишнього власника.

Вказані права відповідача припинилися з моменту відчуження квартири і зміни її власника на позивачку, яка, як повноправний власник квартири, не надавала свою згоду на проживання та реєстрацію місця проживання відповідача у своїй квартирі.

У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру колишнього власника - ОСОБА_7, у зв'язку з чим припинення нею права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою особами, які користувалися нею за її згодою.

Таким чином, після відчуження спірної квартири її колишнім власником відповідач користується квартирою АДРЕСА_1 без відповідної на це правової підстави та згоди нового власника квартири, чим створює позивачці перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження нерухомим майном.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, оскільки відповідач створює позивачці перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати квартиру на власний розсуд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не чинить жодних перешкод у користуванні майном позивачці колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам факт проживання відповідача в квартирі позивачки та його реєстрація в квартирі позивачки являється перешкодою для користування та розпорядження позивачкою своєю власністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачці та її родині спірна квартира, яка являється її власністю, для проживання не потрібна, а тому відповідач жодним чином не порушує її прав власника, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані твердження відповідачем доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України не підтверджені та являються припущенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовано норми матеріального права, які регулюють право власності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом вірно встановлено обставини справи та вірно застосовані норми права, які регулюють дані правовідносини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді