Справа № 128/4012/14-ц Провадження № 22-ц/772/2029/2015Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю. Ф.
Категорія 44 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.,
Суддів : Вавшка В.С., Колоса С.С.,
при секретарі : Пантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Військової частини НОМЕР_1 , про виселення за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала зазначена вище справа.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційний відділу м. Вінниці було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду з позовом було пропущено трирічний строк позовної давності.

Не погодившись з таким рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції,заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ч.3 ст.303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що за письмовим розпорядженням начальника Васильківської КЕЧ району від 21.11.2002 року , в зв`язку із підтриманням бойової готовності військової частини НОМЕР_1 , яка несе бойове чергування, позивачу ОСОБА_1 було надано дозвіл на проживання в житловому приміщенні АДРЕСА_1 ) в військовому містечку Військової частини НОМЕР_1 в зв`язку з обставинами, що склалися.

Після отримання зазначеного розпорядження ОСОБА_1 з 28.11.2011 року був зареєстрований в АДРЕСА_2 , і проживає в ньому, сплачуючи за житло-комунальні послуги.

На час видачі розпорядження ОСОБА_1 був звільнений в запас і в Військовій частині НОМЕР_1 не працював.

Судом також встановлено, що дане приміщення знаходиться на території земельної ділянки, яка, відповідно до Державного акта на направо користування землею від 1978 року та акта інвентаризації земель Міністерства оборони України від 1992 року перебуває в користуванні КЕВ м. Вінниці.

В подальшому, в 2009 році, до зазначеного житлового приміщення вселилась та була зареєстрована донька відповідача - ОСОБА_2 .

Колегією встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в приміщенні з відома начальника КЕВ м. Вінниці та начальника житлової групи КЕВ м. Вінниці, які з приводу цього питання не заперечили та повідомили командира військової частини НОМЕР_1 в своєму листі від 09.04.2009 року про наявність такого права у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що приміщення, яке займають відповідачі, є службовим. Звільнення його є необхіднім для забезпечення військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов житлом та перебувають на черзі на отримання такого від Міністерства оборони України у Вінницькому гарнізоні.

Ч.1 ст. 118 ЖК УРСР передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Як було встановлено судом першої інстанції, що не заперечувалось і визнавалось сторонами по справі, таке рішення на підтвердження статусу приміщення як службове , не існує.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до суду з позовом було пропущено строк позовної давності, в зв`язку з обізнаністю позивача про факт проживання відповідача ОСОБА_1 з листопада 2002 року(розпорядження на вселення) та з 2009 року відповідача ОСОБА_2 (лист начальника КЕЧ).

При цьому суд послався на п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12. 04.1985 року, в якій зазначено, що «на вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення за передбаченими ст.59 ЖК УРСР підставами поширюється трирічний строк позовної давності. З цих самих правил слід виходити при розгляді вимог про виселення осіб, договір найму жилого приміщення з яким укладений з порушенням встановленого порядку без видачі ордеру».

Однак з таким висновком не може погодитись судова колегія, виходячи з наступного.

Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст. 256 та 267 ЦК України визначено поняття позовної давності та наслідки її спливу.

Зі змісту зазначених норм випливає, що законодавець пов`язує право застосування судом строку позовної давності лише за наявності встановлення факту порушення, невизнання або оспорювання прав свобод чи інтересів і беззаперечно на підставі заяви сторони у спорі.

Застосовуючи норму ст.267 ЦК України, як підставу у відмові в задоволенні позову, суд першої інстанції не з`ясував, чи порушено право позивача.

Колегією суддів встановлено, що не заперечувалось і визнавалось позивачем, приміщення, з якого просить позивач виселити відповідачів не зареєстровано за ним в установленому законом порядку, правовстановлюючі та інші документи, які б підтверджували права позивача на дану будівлю відсутні.

Як вже зазначалося вище, судом першої інстанції було встановлено, що зазначене приміщення не є службовим.

Так ст.4 ЖК УРСР визначає поняття та види житлового фонду.

Так, всупереч ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт належності даного приміщення до житлового фонду.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, хоча це має суттєве значення.

В ході апеляційного розгляду представник позивача пояснив, що такі документи ним не подавалися , в зв`язку з їх фактичною відсутністю.

Заявляючи вимогу про виселення, позивач, як на правову підставу для задоволення позову посилався на ч.3 ст.116 ЖК УРСР, яка визначає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення , виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що ч.3 ст.116 ЖК УРСР застосовується при виселенні з жилого приміщення, яке належить до державного і громадського житлового фонду.

Приймаючи до уваги ту обставину, що дане приміщення не належить до державного або громадського житлового фонду, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача і відсутність підстав для виселення відповідачів з підстав, визначених ч.3 ст.116 ЖК УРСР.

Крім того судова колегія вважає безпідставним посилання КЕВ м. Вінниці на факт самоправності зайняття такого приміщення відповідачами, адже, як вже було зазначено вище, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрований і заселений за розпорядженням начальника Васильківської КЕЧ району, а відповідач ОСОБА_2 - за письмовою згодою начальника КЕВ м. Вінниці та начальника житлової групи КЕВ м. Вінниці.

Відтак рішення суду підлягає скасуванню, як незаконне, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі наведеного та керуючись ст.4, ч.3 ст.116, ст.118 ЖК УРСР, ст.ст. 256, 267 ЦК України ст.ст. 3, 60, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28.05.2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Військової частини НОМЕР_1 про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно:

Головуючий