Справа № 456/615/15-ц
Провадження № 2/456/600/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, Стрийський міський сектор ДМС України у Львівській області про звернення стягнення на предмет іпотеки зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що за адресою, м. Моршин, вул. Шевченка, 1/25, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Крім того з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки вказаної квартири, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 передати в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.08.2007р. між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 27/07-Стр про надання кредиту в сумі 41 750 дол. США під 15 % річних з кінцевим терміном повернення 19.08.2022р.. З метою забезпечення виконання зобовязання, встановлених кредитним договором між банком та відповідачем 21.08.2007р. був укладений іпотечний договір № 3544, згідно якого іпотекадавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання основного зобов»язання квартиру № 25, що по вул. Шевченка, 1 в м. Стрий Львівської області. Також в забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 20.08.2007р., згідно якого поручитель зобов»язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником взятих на себе зобов»язань. Враховуючи наявні порушення договірних зобов»язань, керуючись положеннями кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 30.07.2013р., змінене ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.01.2014р.з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто в користь банку 451 650,50 грн.. Однак рішення суду залишається невиконаним, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Таким чином станом на 19.01.2015р. заборгованість за кредитним договором становить 1 784 519,44 грн..

Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком.

Відповідач ОСОБА_1 з первісним позовом не погодився та звернувся до суду з самостійним позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, з моменту його укладення та припинити іпотеку та обтяження стосовно квартири № 25, що по вул. Шевченка, 1 в м. Моршин Львівської області, що є предметом договору іпотеки. Послався на те, що на день укладення спірного договору іпотеки користувачем квартири був його малолітній син ОСОБА_4, 14.07.1998р.н.. Однак, орган опіки та піклування не надавав дозволу на укладення договору іпотеки, як цього вимагає Закон, що є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Представник позивача ПАТ Банк Фінанси та Кредит у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити в повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_1, заперечила, через їх безпідставність, просила в зустрічному позові відмовити. Додатково пояснила, що 20.08.2007р. між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір 27/07-Стр про надання кредиту в розмірі 47 750,00 доларів США, на наступний день 21.08.2007р. з відповідачем був укладений договір Іпотеки. Крім того в забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором між банком та третьою особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Просить суд врахувати те, що боржник порушив умови договору, добровільно не погашає борг. Останньому роз»яснювалися всі права та обов»язки при укладенні договорів. В подальшому відповідачу доводилось до відома інформація, про те, що існує заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно п. 3.2 кредитного договору від 20.08.2007р. та згідно договору поруки від 20.08.2007р., відповідач зобов»язався виконувати умови договорів. Просить первісний позов задоволити, а в зустрічному відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні, позов банку заперечив, пославшись на те, що спірний договір іпотеки є нікчемним. Заявлений ними позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив їхній позов задоволити, а в позові банку відмовити.

Треті особи приватний нотаріус ОСОБА_3, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції, Стрийський міський відділ ДМС України у Львівській області в судове засідання не з»явились, однак подали до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у їхній відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась про причини неявки суд не повідомила, хоча належними чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позов банку слід задоволити частково, а в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних міркувань:

Судом встановлено, що 20.08.2007р. між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит», (правонаступник ПАТ Банк Фінанси та Кредит) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 27/07-Стр, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у доларах США на суму 41750 дол. США зі сплатою 15% річних строком з кінцевим терміном повернення 19.08.2022 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування, можливу неустойку (пеню, штраф) в обумовлені договором строки, що підтверджується кредитним договором, цього факту ніхто не заперечує.

З метою забезпечення виконання визначених договором позики зобов'язань, 21.08.2007р. між банком та позичальником ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3. За умовами даного договору, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на підставі

договору купівлі-продажу від 7.10.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 за № 3347.

Також на забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2 (дружиною відповідача) було укладено договір поруки від 20.08.2007р..

В 2013 р. зважаючи на порушення позичальником взятих на себе зобов»язань та існуючу заборгованість по вказаному кредитному договору, банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості в сумі 540 476,26грн..

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львіввської області від 30.07.2013р., яке було змінене ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.01.2014р. з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто в користь ПАТ Банк Фінанси та Кредит борг в сумі 451 650,50 грн., яка складається з 308 177,23 грн. заборгованості по тілу кредиту, 58 571,87 грн. заборгованість по нарахованих доходах, 84 901,40 грн. пені та по 1720,50 грн. судового збору з кожного з боржників (а. с. 28-34).

Як беззаперечно встановлено в судовому засіданні рішення суду не виконано.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до положень ст. ст. 18, 24 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" порядку.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на

предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Визначаючи вартість предмета іпотеки, суд виходить з його вартості, зазначеної в договорі іпотеки від 21.08.2007 р.. Сторони іншої оцінки вартості предмета іпотеки суду не надали, питання про призначення відповідної експертизи перед судом не порушували.

Відповідно до п. 2 договору іпотеки від 21.08.2007р. року предметом іпотеки було забезпечено виконання зобов'язань за договором позики по поверненню кредитних ресурсів, процентів за користування кредитом, комісійної винагороди банку, а також сплаті неустойки.

Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, така станом на 19.01.2015р. становить: сума строкової заборгованості за кредитом 33019,87 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 693589,60 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 5536,02 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 116285,31 грн.; сума строкової заборгованості по відсотках 305,23 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 6411,42 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 17657, 70 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 370899,65 грн.; пеня нарахована на суму заборгованості по тілу та відсотках по кредиту за період з 19.01.2014р. по 19.01.2015р 891086,90 грн.,

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення в цивільній справі» суду слід на день винесення рішення у мотивувальній частині рішення навести розрахунок боргу з переведенням іноземної валюти в українську за курсом НБУ, встановленим на день винесення рішення.

07.06.2014 р. набрав чинності ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03.06.2014 р..

Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4).

Враховуючи довгостроковий характер порушення з боку позичальника виконання кредитних зобов'язань, банк на підставі кредитного договору та Договору іпотеки направив позичальнику та майновому поручителю вимогу про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, сплати нарахованих за користування кредитом відсотків та пені. Однак, така вимога відповідачем була проігнорована.

А тому, суд погоджується з посиланням позивача на те, що ч.1 та ч.2 ст. 35 ЗУ «Про

іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Порушення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, адже п.37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено: невиконання вимог частини першої ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Крім того, Верховний Суд України в «Узагальненні судової практики розгляду справ що виникають з кредитних правовідносин (2009-2010)»від 07 жовтня 2010 року, роз'яснив про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення до суду з вимогою про припинення права власності іпотекодавця на предмет іпотеки та визнання вказаного права за банком як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27.05.2015 року (справа №6-57цс/15), який є обов»язковим для суду відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК Україниі в даній справі, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Верховний Суд України виходив з того, що оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов»язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Судом встановлено, що кредит був наданий відповідачеві ОСОБА_1 в іноземній валюті на споживчі цілі, що підтверджується самим кредитним договором і визнається стороною позивача, спірне жиле приміщення квартири (предмет іпотеки) є єдиним нерухомим житловим майном, яке боржник має у власності, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.184-188), та місцем його постійного проживання (а.с. 166), загальна площа квартири становить 54,0 кв.м., що не перевищує 140 кв.метрів, відповідач не є суб»єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а отже, у даному випадку є всі визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстави для заборони примусового звернення стягнення на предмет іпотеки відносно даного боржника-іпотекодавця.

Таким чином, з урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду України, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

В свою чергу вимога Банку про передачу квартири АДРЕСА_1, в управління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки, до задоволення не підлягає, оскільки така вимога жодним чином не обґрунтована. А задоволення позову, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, в даному випадку, на думку суду, повністю захистить порушене право Банку.

Що стосується, позову ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки при його укладенні було порушено права його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, то в задоволені цього позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як встановлено судом на момент укладення спірного договору іпотеки від 21.08.2007р., сину боржника ОСОБА_4 виповнилось 9 років, тобто він був малолітнім.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до частини другої та третьої ст. 18 "Про охорону дитинства" діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень та купівлі нового житла.

З п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» вбачається, що згідно ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв»язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

А тому є недоречними посилання ОСОБА_1 про реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_4 в спірній квартирі, після того як справа перебувала на розгляді в суді.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Аналогічні вимоги містяться і в п.40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства України №20/5 від 03.03.2004 року.

Також, як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки підприємства ЖКГ м. Моршин від 13.08.2007р., про те, що в квартирі АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_1, його син ОСОБА_4 зареєстрованим у спірній квартирі станом на 13.08.2007 р., тобто на час укладання договору іпотеки, не значився (а.с. 166). Дане стверджується також копією будинкової книги, яку представляв ОСОБА_1 при укладенні спірного договору іпотеки (а.с. 167-169).

А навпаки, згідно довідки підприємства ЖКГ Моршинської міської ради від 13.05.2015р., ОСОБА_4, 14.07.1998р.н., проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір»ю, дідом та бабцею.

Окрім того, з п.п. 6.4, 6.8, 6.9 іпотечного договору від 21.08.2007 р. вбачається, що іпотекодавець засвідчив, що на момент підписання цього договору предмет іпотеки вільний від будь-яких зобов»язань, в тому числі не передано в користування, не існує подій, що створюють загрозу належному виконанню цього договору, права на предмет іпотеки третім особам не передано.

Що стосується представленої ОСОБА_1, копії медичної картки на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, м. Моршин вул. Шевченка, 1/25, Моршинська школа ліцей учень, то як вбачається, перші записи в такій датовані 2009 роком, хоча дитина ІНФОРМАЦІЯ_3, а спірний договір іпотеки укладений в 2007р., а

тому така медична картка не може бути належним доказом того, що на момент укладення договору іпотеки малолітній ОСОБА_4 користувався спірною квартирою.

Позивачем ОСОБА_1 жодним чином не доведено, що на момент укладення спірного договору іпотеки, малолітній ОСОБА_4 проживав чи будь-яким іншим способом користувався спірною квартирою, а тому не заслуговують на увагу посилання про порушення прав малолітнього.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 27/07-Стр від 20 серпня 2007 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, в розмірі 2 078 272 (два мільйони сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят дві) гривні 80 копійок, з якої: сума строкової заборгованості за кредитом 33019,87 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 693589,60 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом 5536,02 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 116285,31 грн.; сума строкової заборгованості по відсотках 305,23 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 6411,42 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 17657, 70 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 370899,65 грн.; пеня нарахована на суму заборгованості по тілу та відсотках по кредиту за період з 19.01.2014р. по 19.01.2015р 891086,90 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21 серпня 2007 року - на квартиру № 25 по вул. Шевченка, 1 в м. Моршин Львівської області, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість погашається в частині пропорційній вартості предмета іпотеки.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1 у користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в розмірі 243,60 грн..

В решті позову відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит, третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6