Провадження № 22-ц/783/1969/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника ПАТ АКБ «Укргазбанк» Улицької І.О., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, -

встановила:

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку (даліПАТ АКБ) «Укргазбанк» задоволено. Ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 40,4 кв.м., загальною площею 52,7 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат, кухні та комори в підвалі площею 14,5 кв.м. належить ОСОБА_1, ОСОБА_2. і ОСОБА_3.на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 30.09.2005 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для реалізації, встановленої згідно договору іпотеки від 03.10.2007 року в розмірі 497 000 ( чотириста дев'яносто сім тисяч гривень 00 копійок) гривень.

Цим же рішенням постановлено виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання. Судом вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржили відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. В апеляційній скарзі посилаються на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянти стверджують, що не були повідомлені про час та місце розгляду справи і суд безпідставно розглянув справу за їхньої відсутності. Зазначають, що сума заборгованості є значно меншою, що підтверджується квитанціями. Звертають увагу суду на те, що всіма можливими способами намагаються врегулювати судовий спір та добровільно погасити заборгованість. Крім того, зазначають, що суд своїм рішенням виселив двох малолітніх дітей зі зняттям з реєстрації з місця проживання, не залучивши до розгляду справи службу у справах дітей. Також зазначають, що суду слід було застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 88-92).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника Улицької І.О., дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення скарги.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути, законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, 03 жовтня 2007 року між ВАТ АКБ «Укргазбанк» (правонаступник ПАТ АКБ «Укргазбанк») та Косовським Ігорем Ігоровичем як позичальником, було укладено кредитний договір №1-45-р, за яким Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 70000 доларів США на задоволення споживчих потреб позичальника на строк до 2 жовтня 2019 року (а.с.6-8)/

Безспірно встановлено і те, що Банк фактично виконав свої зобов'язання, надавши ОСОБА_1. ці кошти, на умовах, визначених кредитним договором.

За умовами кредитного договору, що узгоджені сторонами в п.3.3. цього договору ОСОБА_1 зобов'язувався щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця повертати кредит у розмірі 1/144 (кількість місяців використання кредиту) від суми отриманого кредиту, що становить 486,12 (чотириста вісімдесят шість доларів 12 центів) США та сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки в 12,5 % річних на рахунок НОМЕР_1 відкритий в Львівській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 325967. В разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої у розмірі 13,5% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості та сплачувати пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. (а.с.6-8).

У відповідності до п.п. 3.2.5., 3.2.6., 3.2.8. Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань Позичальника за цим договором, забезпеченого заставою, а якщо вимога Банку не буде задоволена-звернути стягнення на предмет застави.

У разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених дійсним договором, відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється Банком шляхом звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави зазначеного в п.2.1., який укладено між Банком та позичальником, у порядку. Встановленому чинним законодавством.

Згідно умов п.2.1. цього кредитного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, позичальник укладає з Бнком договір застави квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 40,4 кв.м., загальною площею квартири 52,7 кв.м.

У відповідності до п.5.1 кредитного договору у випадку порушення Позичальником зобов'язань. Банк має право відмовитися від виконання своїх зобов'язань та/або розірвти цей договір, при цьому Позичальник зобов'язаний відшкодувати банку збитки в розмірі неповернутої суми кредиту. Процентів за користування кредитом та витрат. понесених Банком за цим договором, а атко ж повернути банку заборгованість по кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені Банком за цим договором.

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належно не виконує своїх зобов'язань перед Банком щодо повернення кредиту та сплати обов'язкових платежів, що призвело до утворення боргу перед кредитором.

Станом на 19.11.2013 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 106 177,44 доларів США та 436 769,17 гривень, з яких: 64 652,68 доларів США - заборгованість за кредитом; 41 524,76 доларів США - заборгованість за відсотками, в тому числі нараховані відсотки на прострочену заборгованість; 28 226,07 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що в гривневому еквіваленті станом на 22.11.2013 становить 225 610,98 гривень; 26 417,89 доларів США - пеня за невчасну сплату відсотків, що в гривневому еквіваленті станом на 22.11.2013 становить 211 158,19 гривень. (а.с.14-15).

Вказана сума боргу відповідачами не спростована.

Поряд із зазначеним, судом встановлено і те, що в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1. за кредитним договором між ВАТ АКБ «Укргазбанк», боржником ОСОБА_1., в якості одного з Іпотекодавців та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як іпотекодавцями, було укладено договір іпотеки від 03.10.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Береською Н.Р. та внесений до реєстру за №2003 (надалі-Договір іпотеки), за яким в іпотеку Банку передано квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею квартири 52,7 кв.м. (житлова площа 40,4 кв.м) та комора в підвалі площею 14,5 кв.м.. Вказаний предмет іпотеки належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2. і ОСОБА_3..На предмет іпотеки приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Береською Н.Р. 03.10.2007 було накладено заборону відчуження Предмету іпотеки, зареєстровану в реєстрі за номером 2004. (а.с.11-13, 17-18).

Підпунктом 3.1.5. договору іпотеки встановлено, що у випадку настання терміну І виконання будь-якого зобов'язання за кредитним договором (сплата процентів та/або повернення кредиту) зобов'язання в повному обсязі або частково виконано не буде, Іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

А положеннями пункту 3.1.6 цього ж Договору іпотеки передбачено право Позивача звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразової чи неодноразових прострочок сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту Позивачу, використання кредиту не за цільовим призначенням або порушення інших умов кредитного договору, а також у випадку порушення Відповідачами умов зберігання або експлуатації чи страхування предмета іпотеки, порушення умов цього договору щодо розпорядження предметом іпотеки - незалежно від настання строку виконання по кредитному договору, порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання кредитного договору, якщо іпотекодержатель і наступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі заставою. А згідно до ст.ст.546, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що в свою чергу є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

В силу положень ст. 1, ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" , ст.ст.572, 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), заставодержатель (іпотеко держатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави (іпотеки) заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Відповідності до роз'яснень п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону.

На виконання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» Позивачем 09 жовтня 2013 року на адресу іпотекодавців ОСОБА_1., ОСОБА_2 і ОСОБА_3. було направлено листи із зазначенням обов'язку повернення кредиту та сплати боргу з пропозицією добровільного продажу заставної квартири, виселення та зняття з реєстрації всіх осіб, що проживають в цій квартирі з наступним погашенням заборгованості ОСОБА_1. за рахунок коштів отриманих від реалізації цієї квартири. Такі повідомлення вони отримали 14.10.2013 року. Однак станом на 22.11.2013 будь-яких із запропонованих позивачем дій відповідачами не вчинено. (а.с.22-27).

Вартість іпотечного майна, на яке судом звернуто стягнення, на момент укладення сторонами договору іпотеки оцінено у розмірі 497 000 грн. та не перевищує суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. З ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності до положень ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно з ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Беручи до уваги фактичні обставини справи, та виходячи із положень ст.ст.526, 590,1049,1050, 1052 ЦК України умови, зазначені в п.п. 3.1.5., 3.1.6 Іпотечного договору, ст.33, 39, 40 Закону України "Про іпотеку" колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ВАТ АКБ «Укргазбанк» щодо погашення відповідачами заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям ОСОБА_2., ОСОБА_3. і боржнику ОСОБА_1., а також про виселення останніх із цієї квартири.

Посилання апелянта, як на підставу скасування рішення суду та відмови Банку у задоволенні позову, на те, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають малолітні діти відповідача ОСОБА_3., а саме: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., то як вбачаться з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, вказані діти на момент укладення договору іпотеки не були зареєстровані у цій квартирі, що підтверджується як довідкою ЛКП «Каменяр-центр» від 07.10.2010 року за вих.. №1814, яка була надана Банку при укладенні цього договору, так і даними будинкової книги на цю квартиру, з яких вбачається що ОСОБА_4 був зареєстрований у цій квартирі лише 26.12.2008 р. а ОСОБА_5 - 18.07.2009 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2. підтвердила ту обставину, що на момент укладання договору іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 в квартирі були зареєстровані лише повнолітні власники, і саме таку довідку надали банку. Діти були зареєстровані без згоди іпотекодержателя вже після передачі квартири в іпотеку банку, до того ж неповнолітня ОСОБА_5 народилась після укладення цього договору в 2009 році.

За таких обставин колегія суддів вважає, що на момент укладення договору іпотеки від 03.10.2007 р. не було потреби на отримання згоди органу опіки і піклування, так як права дітей не порушувались, а от же дійсність цього договору з підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування не ставиться під сумнів.

За таких обставин, незалучення до у часті у справі органу опіки і піклування не свідчить про необґрунтованість та незаконність рішення суду і не впливає на правильність його висновків щодо наявності правових підстав для виселення відповідачів, в тому числі і неповнолітніх дітей, із спірної квартири.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянтів щодо незастосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки такий набув чинності 07.06.2014р., тобто після ухвалення судом оскаржуваного рішення, а отже підстав для застосування судом норм вказаного Закону не було.

Посилання апелянтів на неналежне їх повідомлення про час та місце розгляду даної справи є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що всі відповідачі про розгляд справи 06 червня 2014 року були повідомлені у встановлений процесуальним законом спосіб відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України (а.с.52-55).

Таким чином, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.