Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 408/204/15-ц
Провадження № 22ц/782/293/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» липня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Стахової Н.В.,

суддів Карайван Т.Д., Орлова І.В.

при секретарі Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно, а саме просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №2, яка розташована по вул..Гагаріна, буд.2 в м. Плугатар, Біловодського району Луганської області з 1/2 частиною прилеглих надвірних будівель, укладеного між ним, ОСОБА_2, та ОСОБА_4, діючою від свого імені та імені своїх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі довіреностей, та визнати за ним право власності на квартиру №2, яка розташована по вул..Гагаріна, буд.2 в м. Плугатар, Біловодського району Луганської області з 1/2 частиною прилеглих надвірних будівель, мотивуючи свої вимоги тим, що договір купівлі - продажу був укладений у формі розписки, в якій було погоджено всі належні умови договору, зокрема ціна, передача квартири у власність, оформлення договору у нотаріальній конторі. Однак, відповідачка навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 15 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції в судовому засіданні не досліджений кожний доказ наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, тому не була дана належна оцінка доказам, наданих позивачем. Крім того, судом першої інстанції не досліджений факт укладення договору в письмовій формі; не досліджений факт ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу відповідачкою ОСОБА_3; незрозуміла позиція суду першої інстанції при винесенні ухвали від 21.04.2015 року про відмову у визнанні мирової угоди, яка була досягнута між сторонами в ході розгляду справи. А також, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.215 ЦПК України, оскільки в ньому не вказано імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи було встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити рішення його без змін, скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За правилами ч. 2 ст. 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва на право власності на житло від 15 травня 1996 року, власниками квартири № 2 за адресою: Біловодський район, с. Плугатар, вул. Гагаріна, в рівних частках є ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_7

31.10.2008 року ОСОБА_7 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 01 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис.

Після померлого ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину отримала його дружина ОСОБА_3, що підтверджується інформаційною довідкою за Спадкового реєстру, наданої Біловодською Державною нотаріальною конторою.

Черв»як С.В. за договором купівлі - продажу від 16 січня 2015 року, укладеного у простій письмовій формі (розписка) з ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та імені ОСОБА_7 та ОСОБА_7 придбав за 50 000 грн. квартиру № 2, що розташована за адресою: вул.. Гагаріна, с. Плугатар Біловодського району Луганської області з ? частиною прилеглих надвірних будівель.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що момент вчинення спірного правочину відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України пов»язується з державною реєстрацією, тому він не є укладеним і не створює прав та обов»язків для сторін.

Проте до таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права, оскільки, розглянувши справу за позовом до відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи є докази тому, що співвласниками спірної квартири, окрім відповідачки ОСОБА_3, є також її сини: ОСОБА_7 та ОСОБА_7

Позивачем до ОСОБА_7 та ОСОБА_7, позов не заявлявся і в установленому законом порядку питання про притягнення їх до участі у справі як належних відповідачів або співвідповідачів, третіх осіб, судом першої інстанції не вирішувалось.

Що стосується визнання відповідачем апеляційної скарги, то, відповідно до ч.5 ст. 300 ЦПК України визнання апеляційної скарги другою стороною враховується апеляційним судом у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалене помилкове рішення через неправильне застосування норм процесуального права, останнє відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову із зазначених вище підстав.

При цьому колегія суддів не дає оцінки обґрунтованості позовних вимог, оскільки це може бути зроблено під час розгляду справи із усіма відповідачами.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий-суддя-

Судді: