АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4305/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 636/1162/14-ц Гуменний З.І.
Категорія: трудова Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» про стягнення розрахункових сум та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

26.03.2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» про стягнення розрахункових сум та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона працювала у відповідача з 27.06.2012 по 31.12.2013 року на посаді виконроба. На день звільнення відповідач не провів із нею повний розрахунок по заробітній платі, тому 19.02.2014 року нею направлялися повідомлення за двома адресами позивача з вимогою провести розрахунок, чого не зроблено до теперішнього часу, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду задля захисту свого порушеного права. З урахуванням уточнених та доповнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача: не виплачену заробітну плату в сумі 43000 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4772,72 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 48068,18 грн.. витрати на відправку поштової кореспонденції та копіювальні роботи в сумі 64,90 грн.. витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.. витрати на роздрукування позовної заяви (доповненої) та додатків до неї. клопотання від 04.09.2014 року та копіювальні роботи в сумі 8.80 грн.. витрати на роздрукування позовної заяви (доповненої) та додатків до неї від 08.12.2014 року, клопотання від 17.09.2014 року, від 30.09.2014 року, від 13.10.2014 року, заяви від 08.12.2014 року, копіювальні роботи в сумі 13,00 грн.. витрати на роздрукування позовної заяви (доповненої) та додатків до неї від 01.04.2015 року, заяв від 19.12.2014 року, від 22.12.2014 року, від 28.01.2015 року, скарги на адвоката Лихачова Р.Б.. та відправлення поштою цієї скарги до ради адвокатів та до ради суддів, копіювальні роботи в сумі 52.35 грн.. витрати на роздрукування позовної заяви (доповнено) від 21.04.2015 року та копіювальні роботи в сумі 10.00 грн.. всього - 97037.95 грн. Після уточнень та доповнень просила заявлені нею уточнені та доповнені позовні вимоги задовольнити та пояснила, що окрім 2000 грн.. які вона отримала у перші місяці роботи, більше їй заробітну плату не платили, а при звільнені їй віддали лише трудову книжку, а розрахункові виплати не виплати, так саме, як і відпускні. Також вона неодноразово усно зверталася до керівника підприємства з вимогою про розрахунок, але до цього часу розрахунок не проведений. Внаслідок неотримання коштів, на які вона розраховувала, в неї виникли матеріальні проблеми.

Представник відповідача за довіреністю Лихачов Р.Б. проти позову заперечував в повному обсязі, пояснивши, що підприємством були виплачені позивачу всі виплати і заборгованості по заробітній платі підприємства перед ОСОБА_4 не має.

Колишній директор ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що при прийнятті на роботу позивач була ознайомлена з наказом про прийняття на роботу, штатним розписом і з розміром своєї заробітної плати, ніяких претензій та зауважень позивач не висловлювала. З позовними вимогами щодо доплати до встановленої заробітної плати позивачу як відповідальній особі по охороні праці не згоден, оскільки це входило до її обов'язків як виконроба. Заробітна плата позивачу виплачувалась своєчасно і на теперішній час заборгованості немає, всі кошти виплачені.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково. З урахуванням ухвали цього районного суду від 30 квітня 2014 року про виправлення арифметичних помилок стягнуто з ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» на користь ОСОБА_4невиплачену заробітну плату у сумі 17460. 78грн.. середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 9985.28 грн.. а всього 30171 (тридцять тисяч сто сімдесят одна) грн. 06 коп.; судовий збір у сумі 301 (триста одна) грн. 71 коп. В іншій частині - відмовлено. Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущене до негайного виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині компенсації за затримку розрахунку, невикористання відпустки, заборгованості по невиплаченій заробітній платі стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у сумі 25000 грн, компенсацію за затримку розрахунку у сумі 23931,78 грн, компенсацію за невикористання відпустки у сумі 2318,16 грн, витрати на правову допомогу у сумі 600 грн, а всього 51849, 94 грн. В іншій частині рішення залишити без змін. При цьому вона послалася на незаконність рішення суду, суд безпідставно не взяв до уваги наявну в матеріалах справи довідку про розмір зарплати позивачки за штатним розписом, та помилково обґрунтував свої висновки іншою довідкою про розмір її середньомісячної заробітної плати в сумі 1150 грн, а розмір денного заробітку - у сумі 37,70 грн.

Судова колегія відповідно до ст.ст. 303, 305 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, обговоривши доводи скарги, заслухавши пояснення осіб, що з?явилися до суду, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 була прийнята на посаду виконроба ГОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» з 27.06.2012 року з окладом згідно штатного розкладу, та з 31.12.2013 року звільнена із займаної посади за згодою сторін, про що свідчать копії наказів № 17 від 27.06.2012 року та № 34 від 31.12.2013 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинний письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Суд погодився із доводами позивача щодо неотримання заробітної плати за весь час роботи, оскільки представником відповідача не надано доказів, які б це спростовували, а саме: банківських чеків, поштових переказів, відомостей з особистим підписом позивача щодо отримання заробітної плати тощо.

Заборгованість із заробітної плати, яка виникла у відповідача перед позивачем, була визначена судом за податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь податку, і сум утриманого з них податку. без урахування сум податків та обов'язкових платежів: за 2 квартал 2012 року - 57.89 грн., за 3 квартал 2012 року - 2267.89 грн.. за 4 квартал 2012 року - 3345 грн.. за 1 квартал 2013 року - 3440 грн.. за 2 квартал 2013 року - 3450 грн.. за З квартал 2013 року - 3450 грн., за 4 квартал 2013 року - 3450 грн.. всього - 19460, 78 грн. При цьому суд врахував виплату позивачу авансу в липні 2012 року 2000 грн.. про що заявлено самим позивачем, та вважав остаточною заборгованість по заробітній платі в сумі 17460,78 грн.

Суд відповідно до положень ст.ст. 58-61 ЦПК України правильно відхилив доводи позивача щодо невідповідності сум нарахованої заробітної плати обіцяної їй усно оплати у розмірі 2500 грн., так як в матеріалах справи наявні копії матеріалів щодо призначення позивачу субсидій на оплату житлово-комунальних послуг з жовтня 2012 року по жовтень 2014 року, для розрахунку якої позивачем особисто надавалися довідки про доходи № 17 від 05.10.2012 року та № 96 від 09.10.2013 року про менший розмір зарплати, що свідчить про відсутність спору щодо розміру оплати праці в період роботи позивача на підприємстві.

В ході судового розгляду був допитаний директор Чугуївського МРЦЗ ОСОБА_7, яка пояснила суду, що сума заробітної плати, яка вказується у розміщенні вакансії орієнтовна, і особа, яка направляється ЦЗН до підприємства, у разі незгоди з заробітною платою, яка буде їй встановлена, повідомляє про це ЦЗ і їй буде запропонована інша вакансія. Однак, позивач до ЦЗ не зверталася, претензій щодо розміру заробітної плати не висловлювала.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На підставі викладених вище обставин, які відповідають наявним у справі доказам, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість із заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: з 01 січня 2014 року по день винесення судом рішення по справі.

При цьому районний суд обґрунтовано послався на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де передбачено, що в таких випадках суд на підставі сг. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд. виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходив з такого.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки, при цьому, відповідно до п. З Порядку при обчисленні середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов'язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, при цьому, відповідно до п. 4 вказаного Порядку, заробітна плата на роботі за сумісництвом не враховуються.

Згідно до п. 7 зазначеного Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Сума виплат за останні 12 календарних місяців роботи позивача, що передують місяцю виплати компенсації за невикористану відпустку, які відповідно до зазначеного Порядку, враховуються для обчислення компенсації за невикористану відпустку згідно даних довідок про доходи, становить 15179.87 грн. Кількість днів, за які має бути виплачена компенсація за невикористану відпустку, становить 36, а саме: 12 днів з розрахунку 2 дні за кожний відпрацьований місяць у 2012 році (з 27.06.2012р. по 31.12.2012р.= 2*6) та 24 календарних дні за місяців 2013 року.

Таким чином, районний суд правильно вказав, що сума компенсації за невикористану відпустку становить 1725 грн. (575 грн. за 6 міс + 1150 грн. за 12 міс).

При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", частини 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому, згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка, згідно з пунктом 8 цього Порядку, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Згідно відомостей, що містяться в довідках про заробітну плату (для розрахунку виплат на випадок безробіття) від 09.01.2013р. № 2 (т.1 а.с. 11). заробітна плата, яка враховується для розрахунку середньої заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню, становить 1150 грн., середньоденна заробітна плата становить 37, 70 грн. При цьому районний суд обґрунтовано взяв до уваги вказану довідку (т. 1 а.с. 19), а не наказ про затвердження заробітної плати за штатним розписом (т. 1 а.с. 69-70), оскільки вказана довідка враховує сплату підприємством всіх обов'язкових платежів і відрахувань. При цьому такий наказ не можна вважати достовірним доказом середньомісячної зарплати позивачки

Районний суд навів свої розрахунки стягнених сум, висновки суду вмотивовані і відповідають наведеним нормам матеріального права, а доводи скарги є помилковими і з цих підстав колегія суддів їх відхиляє.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: