У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення авансу та витрат на придбання матеріалів за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у квітні 2011 року вони з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досягли домовленості щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 600 тис. грн та уклали угоду про передачу завдатку у розмірі 60 тис. грн й у п. 7 цієї угоди вони досягли домовленості про проведення покупцем ремонтних робіт в указаній квартирі до моменту підписання договору купівлі-продажу. На проведення ремонтних робіт він витратив 16 865 грн 05 коп. У подальшому йому стало відомо, що квартира продана третім особам. Оскільки відповідачі добровільно повернути кошти відмовляються, просив стягнути солідарно з відповідачів зазначені суми завдатку й шкоди у вигляді понесених ним витрат на ремонт спірної квартири.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму авансового платежу, отриману за попереднім договором купівлі-продажу, у розмірі 60 тис. грн та витрати на придбання матеріалів у розмірі 16 865 грн 05 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня

2015 року заочне рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму авансового платежу, отриману за попереднім договором купівлі-продажу, у розмірі 60 тис. грн та витрати на придбання матеріалів у розмірі 16 865 грн 05 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій представником - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що 60 тис. грн грошових коштів слід стягнути солідарно з відповідачів на підставі ст. 570 ЦК України як аванс, оскільки договору купівлі-продажу укладено не було, та стягнути солідарно витрати на придбання матеріалів у зазначеному розмірі.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов про стягнення авансу та витрат на придбання матеріалів лише з ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що він підписав зазначену угоду, отримав кошти, а ОСОБА_5 лише зазначена в угоді, проте її не підписувала.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду в частині стягнення витрат на придбання матеріалів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в частині стягнення витрат на придбання матеріалів не відповідає.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що у квітні 2011 року ОСОБА_3 з ОСОБА_4 досягли домовленості щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 600 тис. грн та уклали угоду про передачу завдатку у розмірі 60 тис. грн й у п. 7 цієї угоди вони досягли домовленості про проведення покупцем ремонтних робіт в указаній квартирі до моменту підписання договору купівлі-продажу. У подальшому спірна квартира була продана третім особам.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що копії фіскальних чеків не є належними доказами завдання відповідачами матеріальної шкоди позивачу, а наявність факту купівлі матеріалів не підтверджує їх використання при проведенні ремонтних робіт у вказаній квартирі. При цьому зазначив, що належним засобом доказування на його думку може бути акт виконаних робіт, у якому повинен бути зазначений перелік робіт, що були виконані, їх об'єм та вартість, перелік матеріалів, які використовувались при проведенні ремонтних робіт та точна адреса об'єкта, на якому проводились ремонтні роботи, який має бути підписаний обома сторонами відповідно до вимог ч. 4 ст. 882 ЦК України, на наявність якого позивач не посилався та не надав суду такого доказу на підтвердження зазначених вимог.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не дав їм належної юридичної оцінки, не навів мотивів їх відхилення та дійшов передчасного висновку про стягнення витрат на придбання матеріалів у зазначеному розмірі.

При цьому висновки апеляційного суду про доведеність цих вимог ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

З урахуванням викладеного та встановивши, що договір купівлі-продажу, на підтвердження зобов'язання якого був переданий ОСОБА_4 аванс, не укладений, апеляційний суд правильно стягнув з нього цю суму.

Висновки апеляційного суду в частині стягнення зазначеної суми авансу лише з ОСОБА_4 є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Під час розгляду справи в цій частині позовних вимог апеляційним судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків апеляційного суду в цій частині судового рішення не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, його рішення в частині стягнення витрат на придбання матеріалів не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат на придбання матеріалів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик