Справа № 383/478/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Бевз О.Ю.,

при секретарі Оверченко Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду с позовом про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 за період з 18 грудня 2008 року по квітень 2014 року. В обґрунтування позову зазначає, що проживала разом з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року по 18.12.2008 рік. Однак після розірвання шлюбу продовжували разом проживати та вести спільне господарство та спільний бюджет до квітня 2014 року, спочатку в с. Веселівка Бобринецького району Кіровоградської області, а потім переїхали до м. Бобринець. Дане встановлення факту необхідне позивачці для подальшого поділу спільного майна подружжя, а оскільки відповідача заперечує даний факт та не бажає в добровільному порядку розділити спільне нажите майно остання змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в заяві та попросили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 категорично заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що після розірвання шлюбу з позивачкою однією сімєю не жив, спільне господарство не вів. А тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб 06 вересня 2003 року (згідно свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ №023321,виданого повторно 14.12.2007 року). Рішенням Бобринецького районного суду від 18.12.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_1 отримала 03 квітня 2014 року.

Згідно довідки, виданої ОСОБА_4 (яка є донькою сторін у справі), остання з 04.11.2013 року по 14 серпня 2014 рік навчалась у Веселівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів.

Згідно довідки, виданої Веселівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області ОСОБА_5 проживала біля бабусі ОСОБА_6 та батька ОСОБА_3 та знаходилась на їх утриманні.

Згідно постанови Бобринецького районного суду від 14.03.2012 року на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за те, що він будучи в нетверезому стані вчинив насильство в сімї відносно своєї дружини ОСОБА_1

Згідно довідки, виданої Веселівською сільською радою від 29.05.2015 року, вбачається що ОСОБА_3 з 2007 року по даний час проживає в с. Веселівка біля своєї матері ОСОБА_6. Дана довідка сільської ради засвідчена 11 свідками, які таким чином підтвердили зміст довідки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що сторони після розірвання шлюбу проживали разом, їй це достамено відомо, так як вона проживала по сусідству та бачила, як вони поралися по господарству, обробляли земельну ділянку, та проживали як чоловік та дружина приблизно до грудня 2013 року.

Свідок ОСОБА_8, по суті справи пояснила, що з сторонами проживала одній вулиці, періодично бачила відповідача.

Свідок ОСОБА_9, по суті справи пояснив, що ОСОБА_6 знає з 1977 року. З 2007 року сторони проживали по сусідству з ним, а в 2011 році переїхали на вул.Енгельса. Йому також відомо, що сторони до певного часу після розірвання шлюбу вели спільне господарство, а саме обробляли город, ходили разом на базар, разом приходили до нього віддавали борг за мед.

Свідок ОСОБА_10, в судовому засіданні пояснив, що сторони по справі проживали разом, він був у них вдома, так як допомагав проводити електрику в будинку, підключав пральну машинку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що сторони сумісно не проживали біля 7-10 років, так як вона бачила відповідача ОСОБА_3 кожен день біля своєї матері в с. Веселівка, де він і мешкав. Про що вона поставила свій особистий підпис на довідці виданій Веселівською сільською радою, щодо проживання ОСОБА_3 Свідок не заперечила, що ОСОБА_3 їздив до м. Бобринець, але ввечері повертався до с. Веселівка, так як вона бачила його щодня.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що сторони сумісно не проживали з 2007 року, так як ОСОБА_3 проживав біля своєї матері в с. Веселівка. Про що вона поставила свій особистий підпис на довідці виданій Веселівською сільською радою. Вона пояснила, що живе по сусідству з матірю ОСОБА_13 та постійно проживає біля неї, в м.Бобринці він не жив.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що сторони не проживають біля 5-7 років разом. ОСОБА_3 живе біля своєї матері в с. Веселівка з 2007 року, але чи кожен день він проживає у с. Веселівка чи ні йому невідомо.

Свідок ОСОБА_15 останні роки проживають окремо, ОСОБА_3 постійно проживає в с. Веселівка, бувало ОСОБА_1 зявлялася в селі також. Спільного господарства сторони не вели.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 проживав в с. Веселівка. ОСОБА_1 проживала в м. Бобринець, сумісного господарства сторони не вели, їй це відомо, так як вона перебуває в родинних відносинах з ОСОБА_3, так як проживає з племінником відповідача 6 років.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 постійно проживає в с. Веселівка біля своєї матері ОСОБА_1 в селі не проживає. Відповідач іноді покидав село на 2-3 дні, але потім повертався та жив біля матері, а тому сумісного господарства з позивачкою вести не міг.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом наведених вище норм, правові наслідки встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені.

Отже, на підтвердження своїх вимог позивачка надала свідоцтво про розірвання шлюбу, яке вона отримала лише 03.04.2014 року, так як на її думку цим самим фактом вона підтвердила фактичного припинення сумісного проживання з відповідачем. Але відповідно до вимог діючого законодавства це право позивачки отримати свідоцтво про розірвання шлюбу у будь-який час після набрання рішення про розірвання шлюбу законної сили, а тому даний факт не є належним підтвердженням того, що сторони проживали разом.

Також позивачка, як на підставу своїх вимог посилається на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.03.2012 року, в якій значиться, що на ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за те, що він будучи в нетверезому стані вчинив насильство в сімї відносно своєї дружини ОСОБА_1 В той же час як вбачається з пояснень самого відповідача, останній не заперечив, що після розірвання шлюбу періодично проживав з відповідачкою, спочатку проживали ІНФОРМАЦІЯ_1, а потім переїхали на вул. Енгельса, квартплату оплачували разом. Також пояснив, що коли вони не проживали він міг просто приїздити до ОСОБА_1 в м. Бобринець, але це було виключно для того, щоб передати харчі для дитини. Але постійного проживання, тим більш однією сімєю, з введенням спільного господарства не було.

Дані пояснення відповідача не заперечуються показами свідків сторони позивача, а саме ОСОБА_7, пояснила, що сторони після розірвання шлюбу проживали разом, так як вона проживала по сусідству та бачила, як вони поралися по господарству, обробляли земельну ділянку, та проживали як чоловік та дружина приблизно до грудня 2013 року; свідка ОСОБА_8, яка пояснила, що періодично бачила ОСОБА_3 з позивачкою; свідка ОСОБА_9, який пояснив, що з 2007 року сторони проживали по сусідству з ним, а в 2011 році переїхали на вул.Енгельса. Йому також відомо, що сторони до певного часу після розірвання шлюбу вели спільне господарство, а саме обробляли город, ходили разом на базар, разом приходили до нього віддавали борг за мед; свідка ОСОБА_10, який говорив, що був у них вдома, так як допомагав проводити електрику в будинку, підключав пральну машинку..

Тобто всі свідки, зі сторони позивача, як вбачається з їх пояснень, розказували про певний період із життя сторін по справі, а не про постійне проживання подружжя разом із спільним побутом, що повністю узгоджується із доказами наданими стороною відповідача, які не викликають у суду жодних сумнівів в їх достовірності.

Отже, такий спосіб життя, який був у сторін (з пояснень відповідача) міг дати привід людям вважати, що сторони проживають разом та ведуть спільне господарство.

Так, спільна дитина сторін у справі після розірвання шлюбу проживала та навчалася в селі Веселівка, перебуваючи на повному утриманні батька та бабусі (а.с.19,20). Даний факт підтверджує те, що сторони разом (постійно) в цей період з 04.11.13 по 13.08.14 рік не проживали, так як позивачка в судовому засіданні не пояснила, чому дитина не проживала разом зі своїми батьками в даний період, які з пояснень той же позивачки проживали разом в м. Бобринець. В той же час, дана довідка підтверджує твердження відповідача, щодо того, що дитина проживала разом з ним, так як він постійно проживав в с. Веселівка.

Факт того, що відповідач проживав в с. Веселівка, у спірний період, підтверджується також довідкою сільської ради від 29.05.2015 року №143, яку засвідчили одинадцять свідків, шість з який були допитані в судовому засіданні, а саме: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_17, які на підтвердження довідки сільської ради про постійне місце проживання відповідача ОСОБА_3 з 2007 року, узгоджено засвідчили факт постійно проживання останнього в с. Веселівка біля своєї матері.

Таким чином, позивач не надала суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, так як жодний із доказів наданий стороною позивача не є беззаперечним підтвердженням її позовних вимог, а в сукупності з доказами, які надані стороною відповідача, свідчать лише про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що даний позов був поданий без основної вимоги, щодо поділу майна подружжя, так як позивачка в ході слухання справи зазначила, що даний факт, їй потрібен для подальшого поділу майна, а саме коштів, які були заплачені за будинок, а потім повернуті відповідачу, але оскільки такої вимоги не було заявлено разом із позовною вимогою про встановлення факту, суд розглядаючи позов в межах позовних вимог, вважає що в даному позову слід відмовити повністю.

Судові витрати по справі вважати фактично понесеними.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 88,256 ЦПК України, ст.74 СК України, п. 20 Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року № 11,

в и р і ш и в :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу в період з 18 грудня 2008 року по 03 квітня 2014 року відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Кіровоградської області, через Бобринецький районний суд, протягом десяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя О.Ю. Бевз