АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1468/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1958/15Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитному договору, посилаючись на те, що згідно укладеного договору №PLКРАК36850136 від 24.07.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 12 055,97 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. Станом на 05.03.2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 47 878,88 доларів США

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2015 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму за кредитним договором в розмірі 5 123 , 75 доларів США, що еквівалентно 105 702 грн. 96 коп. та 243 грн. 60 коп. понесених судових витрат, а всього 105 946 грн. 56 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

З судовим рішенням не погодилося ПАТ КБ «Приватбанк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, зокрема зазначає, що строк позовної давності ним не пропущено.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно укладеного кредитно-заставного договору №PLКРАК36850136 від 24.07.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 12 055, 97 доларів США, зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 17.1.4 вказаного кредитного договору, його сторони передбачили, що строк дії договору до 23.07.2013 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №43949272 по вищевказаному договору відбувалася зміна обтяжувача - 25.11.2008 року з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на Юкрейн авто лоунфайнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ, 29.11.2011 року з Юкрейн авто лоунфайнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ на ПАТ КБ "ПриватБанк".

Також судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, а саме акту приймання - передачі від 16.06.2010 року, що ОСОБА_2, який допустив прострочення кредиту по договору №PLКРАК36850136 від 24.07.2008 року, передав банку заставний автомобіль ВАЗ «Калина» ВІ 8127 АХ, 2008 року випуску.

Судом встановлено, що даний автомобіль реалізовано за 3408,16 доларів США, що вбачається з платіжного доручення від 05.11.2014 року.

Кошти від реалізації даного автомобіля враховані в розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Станом на 05 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становить 47 878,88 доларів США і складається: 11 579,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 923,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 026, 84 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 29 058,44 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 10,83 доларів США - штраф (фіксована частина); - 22 79,43 доларів США- штраф (процентна складова).

У суді першої інстанції відповідач послався на пропуск позивачем строків звернення до нього з вимогами про стягнення заборгованості.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Верховним Судом України 29.10.2014 року у справі № 6-169 цс 14 висловлена наступна правова позиція.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій, пославшись на пропущення позивачем строку позовної давності.

Разом з тим, місцевий суд вірно вважав, що позивач, звернувшись 20 березня 2015 року, до суду з позовними вимоги щодо стягнення з відповідача 11 579,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 923,94 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, пропустив трирічний строк звернення з позовом до суду. При цьому позивачем не надано суду доказів які б свідчили про поважність причин пропуску ними строку позовної давності, тому заборгованість за кредитом та розмір відсотків підлягає стягненню в межах строку позовної давності, а саме в розмірі 5 123 , 75 доларів США, з яких 4 578, 43 доларів США- заборгованість за кредитом та 545,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не доводять належними доказами їх неправомірність.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2015 рокусудовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ ОСОБА_1