АЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1327/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача-відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позвача-відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/12038/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право на житло та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсною відмови від отримання спадкового майна та визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом вказувала, що є власницею квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстрований, але вже декілька років не проживає її брат ОСОБА_1 При цьому за комунальні послуги не сплачує, не несе витрат по утриманню квартири, а його реєстрація призводить до нарахування плати за послуги в більшому розмірі. Відповідач постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із своєю дружиною. В обґрунтування позову вказувала, що після смерті їх матері відповідач не є членом сім'ї. Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування квартирою № 3, в будинку № 61 по вул. Заводській в м.Хмельницький.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом і просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсною відмову від отримання спадкового майна померлого батька, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_6 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 лютого 2012 року за реєстровим № 406, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_3 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 26 березня 2014 року за реєстровим №122, а також стягнути з відповідача _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції : ОСОБА_8 Провадження № 22-ц/792/1327/15

Доповідач: Костенко А.М. Категорія: 39

ОСОБА_3 судові витрати. В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1, вказував, що 19 липня 2011 року помер його батько ОСОБА_9 Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_6 Від прийняття спадщини він, позивач, та його сестра відповідач ОСОБА_3, як діти померлого відмовились на користь матері. Після смерті матері вони мали успадкувати по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2. 24 вересня 2013 року померла матір ОСОБА_6, а 26 березня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 - ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки було складено заповіт, за змістом якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 вважав, що відповідач набула право власності на квартиру неправомірно, оскільки він, під впливом помилки, до якої призвели умисні дії відповідача ОСОБА_3, відмовився від своєї частки спадщини. Також вказував, що раніше про існування заповіту на користь ОСОБА_3 складеного в 2009 році йому нічого відомо не було, оскільки до 2011 року проживав в Російській Федерації.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою № 3, в будинку № 61 по вул. Заводській в м. Хмельницький У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, задовольнити його зустрічний позов Апелянт вказував, що при вирішенні спору судом не були досліджені належним чином всі обставини справи, зокрема, не були взяті до уваги показання свідків. Також зазначав, що наявність особистого права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру не може бути підставою для виселення його з цієї квартири та позбавлення його права користування жилим приміщенням.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2014 року залишено без змін.

ОСОБА_1, не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, оскаржив її в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу було задоволено, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 лютого 2015 року скасовано з підстав неналежного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду його апеляційної скарги. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є сином та донькою подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_6

ОСОБА_9 на підставі договору міни став власником квартири АДРЕСА_3.

У вказаній квартирі було зареєстровані ОСОБА_9, його дружина ОСОБА_6І з січня 1998 року, та ОСОБА_1 з 20 січня 2011 року.

Місце проживання відповідача ОСОБА_3 зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_2 з липня 2000 року.

19 липня 2011 року ОСОБА_9 помер.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3.

Спадкоємцями першої черги за законом були діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і дружина ОСОБА_6

20 грудня 2011 року ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_6 При цьому із змісту вказаної заяви слідує, що заявнику нотаріусом було розяснено і підтверджено, що відмова від спадщини є безумовною та беззастережною, заява укладена без застосовування фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею.

Таку ж заяву подала і ОСОБА_3

23 лютого 2012 року ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_3 і вона стала єдиним власником даної квартири.

18 березня 2009 року ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповіла своє майно своїй дочці ОСОБА_3

24 вересня 2013 року ОСОБА_6 померла.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 за заповітом прийняла ОСОБА_3

6 березня 2014 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3 і вона стала єдиним власником вказаної квартири.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. ст. 150, 156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням..

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Як достеменно встановлено судом, ОСОБА_1 був зареєстрований в спірній квартирі як член сімї подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_6 і його право на проживання в квартирі було похідним від права батьків.

Його сестра ОСОБА_3 не проживала в цій квартирі, а проживала взагалі за іншою адресою.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно разом не проживали спільного господарства не вели.

З врахуванням, встановлених судом обставин, слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в розумінні вимог ст.ст. 64, 156 Житлового кодексу не є членами однієї сімї.

У відповідності до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст.ст. 319, 391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись з позовом про усунення перешкод в користування квартирою шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на проживання в спірній квартирі, ОСОБА_3 посилалась на те, що останній ще за життя матері з 2010 року в квартирі АДРЕСА_3 не проживав, а також ніколи не був членом сім'ї позивачки-власника і не проживав разом з нею в цій квартирі.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в письмових доказах і показаннях свідків та відповідачем не спростовані.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 втратив право користування житлом, оскільки понад шість місяців без поважних причин не користувався ним, його реєстрації в спірній квартирі перешкоджає ОСОБА_3 в реалізації своїх прав власника квартири.

Крім того згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для відкриття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1273 вказаного Кодексу спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1274 Цивільного кодексу України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 223 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 19, 20 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Згідно ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець не має права ставити відмову від успадкування своєї частки у майні померлого власника в залежність від будь-яких умов чи застережень.

Підставою звернення до суду з позовом про визнання відмови від спадщини недійсною ОСОБА_1 було зазначено, що заява про відмову від спадщини була написана під впливом помилки, яка виникла внаслідок дій відповідача забезпечення можливості успадкування майна матірю, яка вже склала заповіт на відповідачку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справу позивачем ОСОБА_1 не було надано, а судом не здобуто достеменних і переконливих доказів відмови від прийняття спадщини внаслідок його помилки чи введення в обману з боку ОСОБА_3

Як вбачається з самої заяви про відмову від прийняття спадщини, заявнику нотаріусом розяснено, що відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Ніяких зауважень з даного приводу позивач нотаріусу не заявляв.

Крім того, при вирішення спору слід прийняти до уваги, що ОСОБА_1 відмовлявся від спадщини не на користь позивачки, а на користь своєї матері, яка своїм волевиявленням у вигляді заповіту заповіла все майно дочці. Заповіт ніким не оспорений.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені позивачем мотиви подання заяви про відмову від прийняття спадщини, не можуть бути підставою для визнання відмови від прийнятті спадщини недійсною. Позивачем не доведено істотність обставин, щодо яких його було введено в оману.

Доводи апеляційної скарги фактично містять ті ж самі обґрунтування, що і в позовній заяві, не спростовують висновків суду першої інстанції, не містять належних та достатніх підстав для задоволення позовних вимог, а тому їх слід відхилити.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко