АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4863/15 Головуючий 1 інстанції
Категорія: договірна Доповідач: Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.

за участю секретаря : Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа:Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, про визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії.

Просила визнати договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «Марат»), укладений 22 травня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 недійсним; визнати договір купівлі-продажу частки х статутному капіталі того ж товариства, укладений 22 травня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 недійсним; застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді приведення сторін у первісний стан; визнати недійсним і скасувати рішення зборів учасників товариства від 22 травня 2013 року про внесення змін до установчих документів ТОВ «Марат», шляхом затвердження статуту ТОВ «Марат» у новій редакції; визнати недійсним і скасувати нову редакцію статуту ТОВ «Марат», що зареєстрована 23 травня 2013 року державним реєстратором виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області Кравченко Н.В. на підставі рішення зборів учасників товариства від 22 травня 2013 року; скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Марат», проведених 23 травня 2013 року державним реєстратором виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області Кравченко Н.В. на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 22 травня 2013 року; визнати недійсними наступні реєстраційні дії: від 23 травня 2013 року) №6014974, внесення змін до установчих документів юридичної особи, зміна складу або інформації про засновників.

Зазначала, що з 20 вересня 1965 року перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі.

24 квітня 2000 року ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ТОВ «ПОЛІМЕР» створено ТОВ «Марат» зі статутним капіталом 70500,00 грн.

Відповідно до статуту ТОВ «Марат» її чоловік, ОСОБА_5, є учасником цього товариства та має частку в статутному капіталі - 0,14 % (100 грн). Вклад ТОВ «ПОЛІМЕР» до статутного капіталу товариства був здійснений за рахунок нежитлової будівлі літ. «Б-2», загальною площею 423,2 м.кв, вартістю 70300,00 грн.

В жовтні 2000 року ТОВ «ПОЛІМЕР» вийшло зі складу засновників ТОВ «Марат» з відступлення на користь ОСОБА_5 належної частки статутного капіталу у розмірі 70300,00 грн., що становить 99,72% статутного капіталу товариства. Оскільки збільшення частки; чоловіка в статутному капіталі передбачало збільшення доходів родини від ведення господарської діяльності, ОСОБА_4 як дружина надала на це свою згоду.

Починаючи з 04 жовтня 2000 року частка в статутному капіталі ТОВ «Марат» становила 99,86%, тобто 70400,00 грн.

Однак, 22 травня 2013 року, всупереч інтересам сім'ї, без згоди дружини, між ОСОБА_5 і ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі (далі - Договір купівлі-продажу), за яким ОСОБА_5 продав ОСОБА_9 29,86 % частки в статутному капіталі ТОВ «Марат», що складає 21051,30 грн. А між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, за яким ОСОБА_5Є продав ОСОБА_7 30% частки в статутному капіталі ТОВ «Марат», що складає 21150,00 грн.

При цьому, продаж часток статутного капіталу ТОВ «Марат» ОСОБА_5 було здійснено за ціною значно меншу вартості майна товариства відповідно до частки ОСОБА_5 у статутному капіталі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі набув майнові (корпоративні) права як учасник господарського товариства, проте уклав Договір купівлі- продажу без її згоди, просила визнати недійсними договори купівлі-продажу часток в статутному капіталі товариства, застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді реституції, скасувати право власності на частку в статутному капіталі товариства, визнати недійсним та скасувати рішення зборів, яким внесено зміни до установчих документів шляхом затвердження статуту в новій редакції, визнати недійсним і скасувати статут в редакції від 23 травня 2013 року, скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів, визнати недійсними реєстраційні дії.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_11 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 визнав позов в повному обсязі, про що надав суду заяву.

Представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_12, проти позову заперечував, посилаючись на те, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст..ст.116,147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника ї відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_13, за довіреністю, вважав, що відчуження частки статутного капіталу порушують інтереси позивача, тому позов визнав та просив задовольнити.

Представник реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Оганезова P.A. в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заперечення, в яких вказала, що спірні відносини щодо переходу права власності на частку у статутному капіталі виникли виключно між засновниками ТОВ «Марат» та можуть бути вирішені лише у порядку господарського судочинства. Вважає, що реєстраційні дії проводилися виключно на підставі, в межах та у спосіб, що прямо передбачені чинним законодавством. Просила відмовити у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ «Марат» та визнання недійсними реєстраційних дій.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати і постановити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також - правової позиції, яка викладена у рішенні Конституційного суду України по справі № 17-рп/2012р. від 19.09.2012р., про те, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним з подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. А оскільки норми ст.ст. 84, 113 ЦК України не передбачають створення такої власності, як приватні підприємства, а ч. 2 ст. 81 ЦК України визначає утворення юридичних осіб приватного права, то люба передбачена ЦК України форма юридичної особи приватного права, у тому числі ТОВ «Марат», підпадає під вищевказане визначення КС України. Суд також не взяв до уваги, що частка ТОВ «Полімер» у статутному фонді ТОВ «Марат» була придбана за рахунок кредиту, наданого ОСОБА_8 Крім того, на порушення ч 1 ст. 212, ст. 11 ЦПК України суд не дав всебічної оцінки наданих позивачем доказів на підтвердження доводів позову, а також - всупереч принципу диспозитивності безпідставно надав перевагу запереченням відповідача ОСОБА_6 проти позову і не взяв до уваги визнання іншим подружжям, відповідачем ОСОБА_5, що предметом спірного договору є спільне майно подружжя. Суд не врахував, що само товариство має право бути власником своїх корпоративних прав (ч. 4 ст. 147 ЦК України, ч. 5 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства») при умові їх викупу, а майно, передане товариству, повертається у власність (в натурі) учаснику при його ліквідації та припиненні діяльності, а також при виході учасника з товариства, тобто товариство не є власником своїх корпоративних прав та внесків до статутного капіталу без їх безпосереднього викупу в учасника, а їх майно використовує у своїй господарській діяльності тимчасово, в період існування товариства, вклад учасника у товариство остаточно не позбавляє останнього від права власності на нього.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно зі ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власносі подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільною обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 ЦК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 ЦК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Судом відповідно до наявних в мата ралах справи доказів правильно встановлено, що з 21 жовтня 1964 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

24 квітня 2000 року ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ТОВ «ПОЛІМЕР» створено ТОВ «Марат» зі статутним капіталом 70500,00 грн. Відповідно до статуту ТОВ «Марат» ОСОБА_5 є учасником цього товариства та має частку в статутному капіталі - 0,14 % (100,00 грн.). Вклад ТОВ «ПОЛІМЕР» до статутного капіталу товариства був здійснений за рахунок нежитлової будівлі літ. «Б-2», загальною площею 423,2 м.кв, вартістю 70300,00 грн. В жовтні 2000 року ТОВ «ПОЛІМЕР» вийшло зі складу засновників ТОВ «Марат» з відступленням на користь ОСОБА_5 належної частки статутного капіталу у розмірі 70300,00 грн., що становить 99,72% статутного капіталу товариства. Оскільки збільшення частки чоловіка в статутному капіталі передбачало збільшення доходів родини від ведення господарської діяльності, ОСОБА_4 як дружина надала на це свою згоду, на підставі чого, починаючи з 04 жовтня 2000 року його частка в статутному капіталі ТОВ «Марат» збільшилася до 99,86%, що відповідає 70400,00 грн.

Однак, 22 травня 2013 року без згоди дружини, між Саядян , М.Є. і ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі (далі - Договір купівлі-продажу), за яким ОСОБА_5 продав ОСОБА_9 29,86 % частки в і статутному капіталі ТОВ «Марат», що складає 21051,30 грн. А між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, за яким ОСОБА_5Є продав ОСОБА_7 30% частки в статутному капіталі ТОВ «Марат», що складає 21150,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд правильно послався на те, що виходячи зі змісту ч.ч. 2,3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

З урахуванням положень ст. 115 ЦК України, ст..85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу товариства, і при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Дійсно, подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі З огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Колегія суддів на підставі вищевикладеного погоджується з тим, що у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, а подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжям (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу спільного майна подружжя.

Виходячи з викладеного, районний суд правильно вирішив, що відповідно до ст.65 СК України ОСОБА_5 мав право розпорядження своєю часткою в статутному капіталі ТОВ «Марат» без згоди другого подружжя, та - про відсутність правових підстав для визнання недійсними Договорів купівлі-продажу від 22 травня 2013 року.

При цьому колегія суддів, за безпідставністю, відхиляє доводи скарги про невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права.

У рішенні Конституційного суду України № 17-рп/2012р. від 19.09.2012р. по справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому в рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, є об'єктом їх спільної сумісної власності, якщо він сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя.

У даному випадку предметом спірних Договорів купівлі-продажу від 22 травня 2013 року було майно, набуте до цього одним із подружжя-учасником ТОВ «Марат» - за рахунок майна ТОВ «Полімер», а не спільного майна подружжя, і при цьому ТОВ «Марат» не має ознак унітарного корпоративного підприємства, частина третя, четверта статті 63 Господарського кодексу України, на чому ґрунтується вказане рішення КС України. Тому рішення Конституційного суду України № 17-рп/2012р. від 19.09.2012р. не підлягає застосуванню при вирішенні цього спору. При цьому набуття ТОВ «Полімер» своєї частки в ТОВ «Марат» за рахунок позичених коштів не змінило їх власника. Підстав для застосування правил ч. 4 ст. 147 ЦК України у даній справі не встановлено.

Інші доводи скарги також не свідчать про незаконність чи необґрунтованість рішення районного суду, яке відповідає правовій позиції, яка викладена у постанові ВС України № 6-61цс 13 по справі за позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Сумське АТП-15927".

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: