У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору страхування життя позичальника, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 5 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 лютого 2012 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 9 996 грн 34 коп. для споживчих потреб на строк 36 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитними коштами. 6 грудня 2012 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (далі - ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал») укладено договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно з додатком до кредитного договору відповідач фактично надав кредит у розмірі 8 800 грн, оскільки плата за надання кредиту в розмірі 264 грн і витрати на страхування в розмірі 932 грн 34 коп. були включені у тіло кредиту, тому розмір кредиту був навмисно завищений. Крім того, п. 4.9 кредитного договору щодо стягнення пені не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а договір у цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсними як п. 4.9 кредитного договору, так і сам кредитний договір, а також договір страхування життя позичальника; стягнути з відповідачів на його користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди; зобов'язати Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір від 22 лютого 2012 року та застосувати наслідки недійсності правочинів.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області 28 квітня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсним п. 4.9. кредитного договору, укладеного 22 лютого 2012 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і ОСОБА_3, з дати його укладення - 22 лютого 2012 року. Визнано нікчемним кредитний договір від 22 лютого 2012 року з дати його укладення - 22 лютого 2012 року. Визнано правочин, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал»), недійсним з дати його передачі первісним кредитором, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» - з 6 грудня 2012 року. Стягнуто з ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь ОСОБА_3 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Визнано недійсним договір страхування життя позичальника, укладений 22 лютого 2012 року між ОСОБА_3 і приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» з моменту його укладання - 22 лютого 2012 року. Зобов'язано Українське бюро кредитних історій вилучити запис про кредитний договір від 22 лютого 2012 року. Застосовано наслідки недійсності правочину та зобов'язано приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» повернути ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» страховий платіж у розмірі 932 грн 34 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 5 травня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживача (позичальника), не містить умови про порядок припинення договору, що є істотними умовами (ст. 638 ЦК України), при цьому договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому є нікчемним з моменту його укладення. Разом з тим ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало нікчемний правочин ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», яке у подальшому здійснювало нечесну підприємницьку діяльність щодо виконання цього правочину, внаслідок чого позивачу завдано моральної шкоди.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду й відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, отже, підстави для визнання його нікчемним відсутні. Крім того, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору страхування життя позичальника, укладеного з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС», позивачем не заявлялись, а страхова компанія до участі у справі не залучалась. Також у зв'язку з відсутністю протиправної поведінки відповідача не підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений апеляційним судом про розгляд справи 5 травня 2015 року в справі немає, а наявний на а.с. 113 конверт зі зворотнім повідомленням, який повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є доказом виконання судом вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, тобто не є розпискою, оскільки відсутній підпис заявника і не є фіксацією повідомлення по дату судового засідання.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглянувши справу за відсутності позивача, апеляційний суд оцінки його доводам щодо застосування ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав.

Таким чином, у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування та скасування додаткового рішення цього ж суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 5 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик