Справа №577/1874/13 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1438/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

.

10 серпня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2013 року

у справі за поданням старшого держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А :

04 квітня 2013 року старший держаний виконавець ВДВС Конотопського МРУЮ звернувся до суду першої інстанції з поданням щодо обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 Посилаючись на невиконання боржником рішення суду від 02 березня 2012 року про стягнення на користь ОСОБА_4 13000 грн., яке перебуває на виконанні у відділі ДВС, старший державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання ним своїх зобовязань згідно рішення суду.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 04 квітня 2013 року подання старшого держаного виконавця ВДВС Конотопського МРУЮ про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобовязань за рішенням суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні подання. При цьому зазначає, що державним виконавцем до суду не подано доказів, на підтвердження того, що він ухиляється від виконання рішення та має намір виїхати за межі України з метою уникнення виконання рішення суду. Зазначає, що він сприяв виконанню рішення суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з приводу виконання рішення Конотопського міськрайонного суду 02 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 13000 грн. моральної шкоди, яке до цього часу залишається не виконаним в повному обсязі, а тому вважав за потрібне обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 210 ЦПК України зміст ухвали суду, що постановляється як окремий документ, складається з вступної, описової та мотивувальної частин із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

04 квітня 2013 року старший державний виконавець відділу ДВС ОСОБА_5 звернулася до суду з поданням щодо обмеження ОСОБА_3 права виїзду за межі України з підстав, що 20 березня 2013 року стягувачка звернулася до суду з заявою про таке обмеження. Інших підстав для обмеження у праві державним виконавцем не зазначено.

Перевіряючи підстави звернення державного виконавця до суду встановлено, що боржник працює у ТОВ «Сумитранссервіс» і згідно постанови державного виконавця з нього проводиться утримання із заробітної плати в рахунок погашення боргу (а.с. 30 зворот). Ці обставини визнаються державним виконавцем як в поданні так і в письмовому запереченні (а.с. 32). Із наданих державним виконавцем копій документів про проведення виконавчих дій вбачається, що ним направлено ряд запитів до органів, що здійснюють реєстрацію майна з метою виявлення у ОСОБА_3 майна, що перебуває у його приватній власності та 19 лютого 2013 року складено акт опису та арешту частини квартири № 22 за адресою: м. Конотоп вул. Г. Тхора,88 (а.с 37).

Разом з цим, вказаних дій державного виконавця недостатньо для задоволення подання і застосування до боржника обмеження, передбаченого ст. 377-1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 цього Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань за рішенням суду, натомість виконавча служба визнає, що боржник частково сплатив кошти за рішенням суду, неодноразово звертався до відділу для отримання інформації щодо залишку боргу за виконавчим документом, повідомляє про зміну свого місця проживання. Крім того, 27 лютого 2013 року він подав заяву про те, щоб було звернено стягнення на належне йому майно за місцем його проживання в с. Хижки (а.с. 18). Однак, державний виконавець не надав доказів того, що він здійснив вихід за вказаною адресою та склав акт опису про відсутність чи наявність рухомого або нерухомого майна.

Встановлено, що стягувач ОСОБА_4 отримує кошти, які утримуються із заробітної плати боржника та за період виконання рішення станом на 01 липня 2015 року ОСОБА_3 сплатив 7415 грн., що вбачається із письмових пояснень державного виконавця.

Згідно ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Проте, державний виконавець не надав доказів, що ці вимоги закону виконані в повному обсязі.

Суд першої інстанції викладених обставин не зясував, за таких умов ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2013 року скасувати і постановити нову про відмову у задоволенні подання старшого держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Ухвала апеляційного суду набрала законної сили, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -