Справа № 505/1108/15-ц
Провадження № 2/505/678/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого - судді Драгомерецької К. П при секретарі Марченко Н. Б.,

та адвоката (ів) представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

справу за позовом ОСОБА_1

заявою

до

ОСОБА_2

Про виселення

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить виселити останнього із квартири за неможливістю спільного проживання внаслідок систематичного порушення правил співжиття. Як доказ заявлених вимог вказує, що вона є власником 1/2 частини квартири № 6 в м. Котовську по вул. Ломоносова, 16. 1/4 частини даної квартири належить також її сину ОСОБА_3 та колишньому чоловікові ОСОБА_4. Разом з нею в даній квартирі проживають та зареєстровані син, ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5

З липня 1999 року в даній квартирі також розпочав проживати відповідач ОСОБА_2, з яким позивачка стала проживати в цивільному шлюбі.

Посилаючись на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, зловживає спиртними напоями, безпричинно влаштовує сварки та скандали, погрожує їй та членам її родини фізичною розправою, чинить моральний та психологічний тиск, що робить неможливим їх проживання в одному будинку, не приймає участі у витратах в утримані будинку, просить виселити відповідача з будинку з підстав, передбачених ст.116 Житлового кодексу України, без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та додатково повідомила суду, що співробітниками міліції відносно відповідача були складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачені ст. 173 та 173-2 КУпАП, проте дані заходи ніякого результату не дали, відповідач продовжує порушувати правила співжиття.

Відповідач в судовому засіданні вказав, що за час проживання з позивачкою однією сім'єю від витратив значну суму коштів на проведення ремонту у зазначеній квартирі, які хотів би стягнути з позивачки.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні суду повідомили, що знають сторони по справі, підтвердили факт спільного проживання відповідача ОСОБА_2 з позивачкою ОСОБА_1 в цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 з 1999 року та підтвердили, що ОСОБА_2 власними силами та за власні кошти здійснив ремонт у вказаній квартирі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідчення допитаних свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в своїй сукупності приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири № 6 в м. Котовську по вул. Ломоносова, 16. 1/4 частини даної квартири належить також її сину ОСОБА_3 та колишньому чоловікові ОСОБА_4, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами (а.с. 6-21).

В даній квартирі зареєстровані та проживають позивачка ОСОБА_1, її син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5, що підтверджується довідкою КП "Інвентаризатор" № 777 від 16.03.2015 р.

Відповідач ОСОБА_2 в даній квартирі не зареєстрований проте проживає з 1999 року, що сторонами визнано та відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Звертаючись до суду з позовом про виселення, позивач свої вимоги обґрунтувала ст. 116 ЖК України, посилаючись на неможливість подальшого проживання у будинку із відповідачем у зв'язку із систематичним порушенням останнім правил співжиття.

Визначаючись по суті позовних вимог суд приходить до наступного.

Статтею 9 ЖК України передбачається, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у цьому праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними.

Тобто, для виселення наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого жилого приміщення відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 ЖК України необхідна одна із вимог, зазначена в цій нормі житлового законодавства.

Під порушенням правил сумісного проживання слід розуміти не просто створення певних незручностей для мешканців будинку або безпосередньо для наймача чи власника, а вчинення умисних дій, пов'язаних із зневагою до соціальних норм сумісного проживання. Зневага до соціальних норм сумісного проживання - це вчинення сварок, бійок, нанесення образ, ігнорування вимог про дотримання тиші, тощо.

Із роз'яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", із подальшими змінами, вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до постанови Котовського міськрайонного суду від 06.04.2015 року ОСОБА_8 приягнуто до адміністративної відповідальності за дії, предбачені ст. 173 КУпАП, вчинені ним 22.02.2015 року в адресу позивачки ОСОБА_1.

Крім того, постановою Котовського міськрайонного суду від 19.05.2015 року ОСОБА_8 приягнуто до адміністративної відповідальності за дії, предбачені ст. 173-2 КУпАП, вчинені ним 29.04.2015 року в адресу позивачки ОСОБА_1.

З урахуванням всього вищенаведеного, суд прийшов до висновку про наявність в діях відповідача систематичного порушення правил співжиття в одній квартирі із позивачкою, підтвердженням чого є вищеперераховані постанови про притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. А відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про виселення відповідача з квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення.

Що стосується тверджень відповідача про бажання стягнути з позивачки відшкодування за витрачені на ремонт вказаної квартири кошти, то суд, виходячи з того, що відпозивачем при розгляді даної цивільної справи такі позовні вимоги не заявлялися, не бере дані твердження до уваги та роз'яснює відповідачу ОСОБА_9 про можливість звернення до суду з даними позовними вимогами.

Керуючись ст.116, 157 ЖК України, ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 209, 213-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири за адресою: АДРЕСА_2 за неможливістю сумісного проживання без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька