АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1784/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2210/15Головуючий у 1-й інстанції Савинський Г. Б. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі прокурора Бондаренко А.Г., позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Лохвицького району Соболєва Олександра Володимировича в інтересах держави в особі Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати таким, що відбувся договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району, земельних ділянок розміром 0,3709 га, для ведення особистого селянського господарства та розміром 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за вказаною адресою; визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 12 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_3 було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу житлового будинку за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району, земельних ділянок розміром 0,3709 га, для ведення особистого селянського господарства та розміром 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

На виконання угоди, ним було передано ОСОБА_3 повну вартість нерухомого майна, а саме 15 000 грн.

Проте, незважаючи на досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що відбувся договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлового будинку за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району, земельних ділянок розміром 0,3709 га, для ведення особистого селянського господарства та розміром 0,25 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами, який знаходиться за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку розміром 0,25 га., яка надана для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку розміром 0,3709 га., яка надана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району.

Вказане рішення місцевого суду в інтересах Лохвицької обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Полтавській області в апеляційному порядку оскаржив прокурор Лохвицького району Полтавської області ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення місцевого суду стосується прав і обовязків Лохвицької обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Полтавській області та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку приватного житлового фонду з господарчими побудовами та спорудами, який знаходиться за адресою вул. Сакалівка, 6 у с. Білогорілка Лохвицького району, та присадибних земельних ділянок, які були надані для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого господарства, загальною площею 0,5209 га.

При укладенні угоди сторонами було погоджено всі належні умови купівлі-продажу, зокрема, щодо ціни, передачі домоволодіння та іншого майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі.

На підтвердження укладеної угоди, ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 повну вартість домоволодіння, що становить 15 000,00 грн.

ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору ухиляється, посилаючись на відсутність необхідних для цього коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 місцевий суд виходив з того, що сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору та здійснили часткове його виконання, що є підставою для визнання його дійсним.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним лише таки договір, який сторонами було укладено.

Проте, спірний договір є договором купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідно до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, правочин, момент укладення якого повязується з державною реєстрацією, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, не може бути визнано дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки такий правочин є неукладеним, що було залишено місцевим судом поза увагою.

Така позиція повною мірою узгоджується з позиціями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України, висловлених в листі №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про судову практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» та у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у яких зазначено, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже не створюють обовязків для сторін.

Окрім того, згідно зі ст. 317 ч.1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, право укладати договір купівлі-продажу з боку продавця належить лише власнику майна.

В матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували право власності відповідача ОСОБА_3 на житловий будинок та земельні ділянки.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Лохвицького району Соболєва Олександра Володимировича в інтересах держави в особі Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: