Справа №359/1361/15-ц
Провадження №2/359/895/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю прокурора Кулішенко О.Ю.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бориспільської міжрайонної прокуратури, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про визнання удаваним та розірвання договору дарування житлового будинку,

встановив:

В лютому 2015 року Бориспільська міжрайонна прокуратура, діючи в інтересах ОСОБА_2, звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 20 трав-ня 2008 року позивач уклала зі своїм племінником ОСОБА_1 договір дарування жит-лового будинку. За цим договором ОСОБА_2 передала безоплатно у власність від-повідача, а ОСОБА_1 прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Вони уклали договір дарування житлового будинку з метою приховання договору довічного утримання, за яким відповідач зобов'язався забезпечувати ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно. Однак ОСОБА_1 ухиляється від виконання цього зобов'язання. Тому Бориспільська міжрайон-на прокуратура просить суд визнати договір дарування житлового будинку удаваним, укла-деним з метою приховання договору довічного утримання, та розірвати цей договір.

У судовому засіданні прокурор підтримує позов та просить суд задовольнити його.

ОСОБА_2 не з'явилась у судове засідання. Вона завчасно у встановленому порядку повідомлялась про час та місце розгляду цивільної справи.

ОСОБА_1 не визнає позов та просить суд відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення прокурора та відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 20 травня 2008 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем дого-вір дарування житлового будинку (а.с.20), посвідчений приватним нотаріусом Бориспіль-ського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №2001.

За цим договором позивач передала безоплатно у власність ОСОБА_1, а від-повідач прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.25 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 умисно уклала договір дарування житлового будинку з метою приховання договору довічного утримання.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка працює приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу, показала, що вона посвідчувала спірний договір дарування житлового будинку. Перед його укладенням свідок ОСОБА_5 роз'яснила позивачу наслідки укладення цього договору. ОСОБА_2 перечитала текст договору та підписала його. Позивач не повідомляла про намір укласти договір довічного утримання.

З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для визнання договору дарування житлового будинку удаваним, укладеним з метою приховання договору довічного утриман-ня, відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчине-ний сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.25 постанови №9 від 6 листо-пада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не-дійсними», встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд має вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Згідно з п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по-казали, що після укладення договору дарування житлового будинку відповідач припинив до-глядати за своєю тіткою ОСОБА_2 та допомагати їй.

Однак договір дарування житлового будинку був укладений ними без мети приховання договору довічного утримання. Тому при вирішенні спору суд не застосовує п.1 ч.1 ст.755 ЦК України.

З огляду на ці обставини суд вважає, що підстави для розірвання договору дарування житлового будинку відсутні.

Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься копія інформаційної довідки з Дер-жавного реєстру речових прав (а.с.7-8), копія довідки виконавчого комітету Глибоцької сіль-ської ради №975 від 17 листопада 2014 року (а.с.11) та копії квитанцій (а.с.17-19). З цих доказів вбачається, що після укладення договору дарування житлового будинку право влас-ності на цей об'єкт нерухомого майна залишається зареєстрованим за ОСОБА_2 Вона продовжує проживати в житловому будинку та оплачує комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета дока-зування.

Встановлено, що реєстрація права власності на житловий будинок за позивачем, її про-живання в цьому об'єкті нерухомого майна та оплата нею комунальних послуг жодним чи-ном не свідчать про те, що ОСОБА_2 мала намір укласти з відповідачем договір довічного утримання.

Тому суд вважає, що копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, копія довідки виконавчого комітету Глибоцької сільської ради №975 від 17 листопада 2014 року та копії квитанції не стосуються предмета доказування та є неналежними доказами.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Бориспільської міжрайонної прокуратури, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про визнання удаваним та розірвання договору дарування житлового будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: Бориспільською між-районною прокуратурою, ОСОБА_1 - протягом 10 днів з дня його оголошення, ОСОБА_2 - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець