Справа № 188/653/15-ц
Провадження № 2/188/379/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І.К.

при секретарі Карпенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради

Петропавлівського району Дніпропетровської області,

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_2 після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.06.1974 року, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.10.1952 року, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який був чинним на той час, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За життя її батько ОСОБА_2 заповіту не склав, а тому вона є спадкоємцем за законом першої черги.

Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є також діти спадкодавця ОСОБА_3, ОСОБА_4 а також дружина спадкодавця ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_7, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8.

Проте ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 і не заперечує проти того щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на її ім'я, що підтверджується копією його заяви про відмову від спадщини від 29.10.2014 року.

ОСОБА_4 також відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 і не заперечує проти того щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на ім'я Позивачки, що підтверджується копією її заяви про відмову від спадщини.

Дружина померлого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9.

Таким чином вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2. Після смерті батька вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день смерті проживала з батьком в спадковому будинку користувалася ним, обробляла садибу, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.05.2015 року. Крім неї в управління спадковим майном фактично вступила дружина померлого і її мати ОСОБА_5, проте вона не оформила спадкове майно на своє ім'я і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується листом-роз'ясненням приватного нотаріуса Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області вих. № 384/02-14/144/2014 від 29.10.2014 року.

Таким чином вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2.

Оформити спадщину в нотаріальному порядку вона немає можливості, оскільки правовстановлюючий документ на 1/2 частину спадкового житлового будинку було втрачено внаслідок затоплення. Від спадщини після смерті батька вона не відмовлялася, проте оформити її в нотаріальному порядку та отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно на своє ім'я і розпоряджатися ним на правах власника не може, через втрату правовстановлюючого документу на майно, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. На підставі ст.ст. 3,15,118-120 ЦПК України, ст.ст. 328,393, п. 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України, ст.ст. 524,525,529,548,549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року Позивачка прохає задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення суду аналогічні відображеним у позовній заяві.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, надали письмові заяви прохають слухати справу в їх відсутність проти задоволення позову не заперечують.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили, що Позивачка є донькою померлого у 1974 році ОСОБА_2 та померлої у 2006 році ОСОБА_5. Позивача після смерті батьків розпоряджається житловим будинком АДРЕСА_1. Вона поховала батьків. ЇЇ брат та сестра відмовляються на її користь від належної їм частини спадщини.

Вислухавши Позивачку, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько Позивачки - ОСОБА_2 після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.06.1974 року, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.10.1952 року, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який був чинним на той час, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За життя ОСОБА_2 заповіту не склав, а тому Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги.

Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є також діти спадкодавця ОСОБА_3, ОСОБА_4 а також дружина спадкодавця ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6, копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_7, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8.

ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 і не заперечує проти того щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на її ім'я, що підтверджується копією його заяви про відмову від спадщини від 29.10.2014 року.

ОСОБА_4 також відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 і не заперечує проти того щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на ім'я Позивачки, що підтверджується копією її заяви про відмову від спадщини.

Дружина померлого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9.

Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_2. Після смерті батька Позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день смерті проживала з батьком в спадковому будинку користувалася ним, обробляла садибу, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.05.2015 року. Крім неї в управління спадковим майном фактично вступила дружина померлого і її мати ОСОБА_5, проте вона не оформила спадкове майно на своє ім'я і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується листом-роз'ясненням приватного нотаріуса Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області вих. № 384/02-14/144/2014 від 29.10.2014 року.

Таким чином Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2.

Оформити спадщину в нотаріальному порядку Прозивачка немає можливості, оскільки правовстановлюючий документ на 1/2 частину спадкового житлового будинку було втрачено внаслідок затоплення. Від спадщини після смерті батька вона не відмовлялася.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549. Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Право власності спадкодавця ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 підтверджується довідкою КП Павлоградське МБТІ від 09.12.2014 року, в якій вказано, що домоволодіння АДРЕСА_1, Петропавлівського району (АДРЕСА_1) зареєстровано за ОСОБА_2 (1/2 частина домоволодіння). станом на 06.11.1960 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.10.1960 року виконкомом Петропавлівської селищної ради. Державної реєстрації на вказаний будинок немає.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином судовм встановлено, що спадкодавєць ОСОБА_2 був належним власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, ніхто його право власності на вказане нерухоме майно до суду не оспорив, і Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги набуває право власності на вказану частину житлового будинку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 392 п. 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 р., суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за законом першої черги, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, що належала на підставі свідоцтва про право власності виданого 17.10.1960 року виконкомом Петропавлівської селищної ради, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти діб після його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І. К. Ніколаєва