Справа № 2/359/851/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Житлово-експлуатаційна контора №1 про зобов»язання не вчиняти дій, стягнення частини витрат пов»язаних з оплатою комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, яким просять: визначити порядок користування квартирою №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійська у м. Бориспіль; виділити у користування позивачам житлову кімнату розміром 17,2 кв.м. та дозволити встановити окремі двері та замки, щоб унеможливити користування даною кімнатою стороннім особам; залишити у спільному користуванні коридор площею 8,4 кв.м., кухню площею 8,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м. та ванну кімнату площею 2,6 кв.м.; зобовязати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні належними 2/3 частинами квартири №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійська у м. Бориспіль; заборонити ОСОБА_3 перешкоджати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 у подальшому здійсненні права користування, володіння та розпорядження належними 2/3 частинами квартири №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійська у м. Бориспіль; зобовязати ЖЕК за місцем розташування квартири розподілити особисті рахунки на оплату комунальних послуг окремо від ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 12810 гривень, а на користь ОСОБА_4 18270 гривень моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3М, є співвласниками квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду від 17 квітня 2013 року призначено опікуном ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 листопада 1986 року по 09 липня 2012 року перебували у шлюбі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 змінив замки у вхідних дверях квартири, чим позбавив позивачів можливості користуватись та розпоряджатись спільною квартирою. Після неодноразових спроб самостійно вселитися у належну їм на праві власності квартиру позивачі змушені були звернутись за допомогою до Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області. При потраплянні до квартири позивачами було виявлено, що в квартирі проживає невідома жінка з дитиною. У звязку з цим позивачі звернулись до суду за захистом своїх порушених прав.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_3 предявив зустрічний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КП «ЖЕК-1», яким просив зобовязати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не вчиняти дій, спрямованих на вселення інших осіб в житлове приміщення та реєстрацію їх в ньому без згоди ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_4, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_5 частину витрат за сплату комунальних послуг у розмірі 2851 гривень 68 копійок; стягнути з ОСОБА_2 на його користь частину витрат за сплату комунальних послуг у розмірі 2851 гривень 68 копійок; зобовязати КП «ЖЕК-1» розподілити особисті рахунки між співвласниками.

Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мають намір не особисто користуватися належними їм частками квартири, а здавати кімнату в оренду для отримання додаткового прибутку. Саме тому, ОСОБА_3 змушений звернутись до суду з вимогою зобовязати відповідачів не вчиняти дій, спрямованих на вселення інших осіб в житлове приміщення та реєстрацію їх в ньому без його згоди. Крім того, усі співвласники квартири, незважаючи на те, що фактично відповідачі проживають за іншими адресами, повинні приймати участь в оплаті комунальних послуг. Незважаючи на це, ОСОБА_3 самостійно оплачує вартість комунальних послуг.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_6 підтримав первісний позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі. В свою чергу, заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 підтримали зустрічний позов та просили суд його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що з 01 листопада 1968 року по 09 липня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 09 липня 2012 року шлюб між ними було розірвано та відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ОСОБА_4 (а.с.18).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 квітня 2013 року ОСОБА_4 визнано недієздатною, над нею встановлено опіку та призначено її опікуном ОСОБА_5 (а.с.21-22).

За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З копії свідоцтва про право власності на житло №1839 від 12 грудня 1994 року вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 53,2 кв.м. (а.с.11).

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які є співвласниками квартири, у користуванні квартирою №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійська в м. Бориспіль. Вказана виявляється у тому, що ОСОБА_3 відмовляється впускати до квартири ОСОБА_5, як опікуна ОСОБА_4, та не надає ключі від житла, не дає їй доступу до квартири, можливості проживати в ній та користуватися своїм майном. Вказана обставина підтверджується зверненнями ОСОБА_5 до Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 13 жовтня 2014 року (а.с.13), від 07 жовтня 2013 року (а.с.15), за результатом розгляду яких надано висновок, яким рекомендовано звернутись до суду за захистом свого цивільно-правового інтересу щодо користування, володіння та розпорядження майном (а.с.14).

У відповідності до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Згідно з до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення ст.155 ЖК України передбачає, що жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою.

На підставі викладеного суд вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка є опікуном недієздатної ОСОБА_4, як співвласники квартири мають право вимагати від ОСОБА_3 усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном.

Крім цього, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.14 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Зважаючи на викладене, та враховуючи план квартири (а.с.12), суд приходить до висновку про допустимість встановлення наступного порядку користування квартирою №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійській в м. Бориспіль, виділивши в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,2 м.кв. При цьому у спільному користуванні усіх співвласників залишити коридор площею 8,4 м.кв., кухню площею 8,6 м.кв., вбиральню площею 1,0 м.кв., ванну кімнату площею 2,6 м.кв.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 та ч.1 ст.116 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з цього, позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо заборони ОСОБА_3 перешкоджати їм у подальшому здійсненні права користування, володіння та розпорядження належними 2/3 частинами квартири №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійській в м. Бориспіль, слід залишити без задоволення. Оскільки вказані позовні вимоги є передчасними та необґрунтованими.

Крім цього, за правилами ч.1 ст.368 ЦК України вказана квартира належить усім співвласникам на праві спільної сумісної власності, оскільки з позовом щодо виділення часток сторони не звертались, а тому твердження, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що їм належить 2/3 частини кватири не підтверджується жодними належними доказами.

Крім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заявлено позовну вимогу щодо зобовязання КП «ЖЕК-1» здійснити розподіл особистих рахунків на оплату комунальних послуг окремо від ОСОБА_3

Як вбачається з листа директора КП «ЖЕК-1» від 30 жовтня 2014 року КП «ЖЕК-1» не має можливості укласти договір про надання житлово-комунальних послуг на частину квартири, оскільки калькуляційною одиницею в цьому випадку є 1 кв.м. загальної площі, а конкретної площа, на як можливо б укласти договір не визначено (а.с.16).

Зважаючи на викладене, суд вважає дану позовну вимогу передчасною, оскільки саме встановлення порядку користування квартирою, який визначений даним рішенням, є підставою для розподілу рахунків між співвласниками квартири шляхом укладення відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до положень до ч.1 та п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, у тому числі у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд приймає до уваги посилання позивачів на те, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні квартирою, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків позивачів, відсутності можливості користуватися своєю частиною квартири, своїми особистими речами, які знаходяться у квартирі. Все це призводить до того, що позивачі змушені вживати додаткових зусиль для влаштування свого життя. Зважаючи на це, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачам спричиненої їм моральної шкоди. В той же час, з урахуванням принципу розумності та справедливості визначений ними розмір такого відшкодування на користь ОСОБА_2 12180 гривень та на користь ОСОБА_4 18270 гривень є в значній мірі завищеним. Саме тому розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 має бути зменшена до 1500 гривень на користь кожного з позивачів. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди є належним в даному випадку.

Разом з цим, вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом, а саме: зобовязати ОСОБА_4, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_5, та ОСОБА_2 не вчиняти дій, спрямованих на вселення інших осіб в житлове приміщення та реєстрацію їх в ньому без згоди ОСОБА_3, не підлягають задоволенню.

Оскільки, за правилами ч.2 ст.369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На день звернення до суду з даною позовною вимогою права ОСОБА_3 не є порушеними, оскільки на даний момент ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не вжили жодних заходів щодо вселення інших осіб до вказаної квартири.

Відповідно до вимог ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.3 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

З копій квитанцій за період з 2012 по 2015 роки, наданих ОСОБА_3 за оплату житлово-комунальних послуг, які надаються КПТМ «Бориспільтепломережа» та КП «ЖЕК-1», вбачається, що ОСОБА_3 самостійно здійснював оплату за вказані послуги. ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, не приймали в участі сплаті вартості комунальних послуг.

ОСОБА_3 на протязі останніх трьох років за сплату комунальних послуг витратив 8555 гривень 05 копійок, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.61-83). Оскільки, ОСОБА_2 відмовляється добровільно сплатити ОСОБА_3 вказані грошові кошти.

Тому для відновлення порушеного права з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 належить стягнути частину витрат на оплату житлово-комунальних у розмірі 2851 гривень 68 копійок.

Суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 частину витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2851 гривень 68 копійок.

Оскільки, згідно з положенням ч.2 та ч.4 ст.41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.15, ст.16, ч.1 та п.2 ч.2, ч.3 ст.23, ч.2 та ч.4 ст.41, ч.1 та ч.2 ст.317, ст.322, ч.1 та ч.2 ст.319, ч.1 та ч.2 ст.321, ч.1 та ч.2 ст.369, ч.1 ст.391 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.67, ст.155, ч.3 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.3 ч.3 ст.61, ст.ст.209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою №29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійській в м. Бориспіль, виділивши в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,2 м.кв. У спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити коридор площею 8,4 м.кв., кухню площею 8,6 м.кв., вбиральню площею 1,0 м.кв., ванну кімнату площею 2,6 м.кв.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні частиною квартири № 29 у житловому будинку №9 по вул. Червоноармійській в м. Бориспіль належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Житлово-експлуатаційна контора №1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частину витрат по сплаті за комунальні послуги в розмірі 2851 грн. 68 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Журавський