Справа № 372/2237/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Мори О. М.,

при секретарі Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики -,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за договором позики в сумі 343 200 ( триста сорок три тисячі двісті) гривень 00 копійок.В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16 березня 2015 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, у формі розписки, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг 14 000,00 доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті 364 000,00 гривень зі строком повернення до 16 травня 2015 року. У квітні 2015 року відповідачем було повернуто позивачеві частину боргу в розмірі 20 800,00 гривень. У строк передбачений договором позики відповідач решту суму коштів 343 200,00 гривень взятих в борг не повернув, посилаючись на їх відсутність, чим порушив договірні зобовязання, а тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем договірних зобовязань та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зазначив, що згідно укладеної розписки відповідач коштів не отримував, а укладена розписка була для приховування іншого правочину.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 березня 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти в розмірі 14 000,00 доларів США 00 центів, що в гривневому еквіваленті 364 000,00 гривень, на строк до 16 травня 2015 року, а останній зобовязався повернути грошові кошти в строк зазначений в договорі. Факт укладення сторонами договору позики стверджується поясненнями представника позивача, розпискою відповідача від 16 березня 2015 року(а. с.9).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду, такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Даний договір укладено у вигляді розписки в письмові формі .

Згідно зі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Підтвердженням укладення договору позики щодо передачі грошової суми у розмірі 364 000,00 гривень позивачем відповідачеві являється надана ОСОБА_2 розписка від 16 березня 2015 року.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в яких одна сторона ( боржник ) зобовязана вчинити на користь іншої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до виданої відповідачем ОСОБА_2 розписки від 16 березня 2015 року, він зобовязався повернути позивачеві ОСОБА_1 отримані в позику кошти в строк до 16 травня 2015 року.

З пояснень представника позивача в судовому засіданні та з позовної заяви встановлено, що у квітні 2015 року відповідач повернув позивачеві частину боргу в розмірі 20 800,00 гривень. Іншу частина боргу, в сумі 343 200,00 гривень до цього часу позивачу не повернуто відповідачем.

Відповідно до ст. 545 ЦК України виконання боржником свого обовязку підтверджує наявність у нього боргового документу.

Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору вважатиметься простроченням виконання позичальником свого зобовязання.

Борговий документ ( розписка) знаходиться у позивача, що стверджує невиконання відповідачем свого зобовязання щодо повернення боргу, що є підставою для стягнення з відповідача неповернутої суми боргу на користь позивача.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та визнає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь неповернутої суми боргу в розмірі 343 200,00 гривень в рахунок заборгованості за договором позики, оскільки відповідач не виконав зобовязання у строк встановлений в договорі позики (розписці) та в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобовязань щодо повернення коштів, в звязку з чим порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Правомірними суд визнає і вимоги Позивача в частині стягнення із Відповідача на його користь 3 432 грн.00 коп. сплаченого судового збору, оскільки дані вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 88 ЦПК України та підтвердженні документальними доказами, а саме квитанцією по судових витратах.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 530, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 343 200 ( триста сорок три тисячі двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат на оплату судового збору 3432 гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_3