Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/44/15
Провадження №22ц/778/4807/15 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення режиму спілкування з дитиною, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

У позові зазначала, що з листопада 2008 року вона підтримувала близькі стосунки з відповідачем. На початку вересня 2010 року завагітніла, з 12.04.2011 року відповідач почав уникати з нею зустрічей. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку. Відповідач з пологового будинку її з донькою не забирав та відмовився подати з нею заяву про реєстрацію народження дитини. Позивачка зареєструвала доньку ОСОБА_5 відповідно до ст. 135 СК України, тобто за своїм прізвищем, батька доньки було записано за її вказівкою. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 28.02.2013 року відповідача визнано батьком ОСОБА_5 Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.11.2013 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти. Відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, має заборгованість по аліментам.

У зв'язку з вказаними обставинами, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з відповідача судові витрати.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення режиму спілкування з дитиною.

У позові зазначав, що у 2008 році познайомився з відповідачкою і мав нетривалі стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину. Батьком дитини був записаний ОСОБА_7, в серпні 2011 року відповідачка звернулась до суду з позовом про визнання його батьківства, що стало для нього неочікуваним. Позивача визнано батьком, він хоче спілкуватися з донькою, проте, відповідачка чинить йому перешкоди.

У зв'язку з вказаними обставинами, просив суд усунути перешкоди у вихованні доньки ОСОБА_5 та встановити час для особистого спілкування кожної суботи з 16.00 до 18.00 за місцем проживання батька.

За заявою прокурора від 06.02.2015 року з метою захисту прав малолітньої дитини до участі в справі залучено прокурора Бердянської міжрайонної прокуратури Запорізької області ( а. с. 30).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про позбавлення батьківства відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Визначено ОСОБА_4 час для особистого спілкування з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перші шість місяців, після набрання рішенням суду законної сили - кожної суботи з 16-00 год. до 18-00 год. у присутності матері, в подальшому кожної суботи з 16-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання батька.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, представника прокуратури, заперечення відповідача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходив з того, що позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідачем ОСОБА_4 від виховання та утримання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст.164 СК України було б підставою для позбавлення його батьківських прав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення режиму спілкування з дитиною, суд виходив з того, що відповідач бажає здійснювати свої батьківські обов'язки, намагався вирішити з матірю дитини питання щодо його участі у вихованні своєї доньки, але позивачка перешкоджає йому у цьому, не бажає щоб донька зустрічалася із своїм батьком.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи та закону.

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 16, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 мали близькі стосунки з листопада 2008 року. На початку вересня 2010 року позивачка завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_5. Відповідач з пологового будинку її з донькою не забирав та відмовився подати з нею заяву про реєстрацію народження дитини. 10.06.2011р. позивачка зареєструвала народження дитини ОСОБА_5 в органах державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції (а.с.7). Батько дитини при реєстрації народження був записаний зі слів матері, відповідно до ст. 135 СК України (а.с.10).

Відповідач не визнавав ОСОБА_5 своєю донькою та протягом шести місяців після її народження не виявив щодо неї батьківського піклування, не приймавучасті у її вихованні та утриманні. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.02.2013 р. ОСОБА_4 було визнано батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9).

Після ухвалення цього рішення суду ОСОБА_4 відмовлявся визнавати себе батьком своєї доньки та надавати будь яку матеріальну допомогу, тому рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.11.2013р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.03.2013р.

Оскільки рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10.2014 року були стягнуті аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, тому рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.11.2014р. (а.с.103) розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зменшений до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 пояснила, що вона звернулася до відповідача про надання ним дозвілу на виїзд доньки за кордон у зв'язку з необхідністю її лікування в Ізраїлі, але відповідач зажадав від неї відкликання виконавчого листа для надання ним такого дозвілу. Як установлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи відповідач посвідчив нотаріально дозвіл на тимчасовий виїзд позивачки разом з дитиною на відпочинок до Республіки Туніс, Ізраїлю, Республіки Білорусь та Туреччини у період з 08.09.2014р. до 08.09.2015р., але позивачці його не надав. Тому вона повернула виконавчий лист до виконавчої служби. На теперішній час він з донькою не зустрічається, вважає, що відповідач вводить суд в оману.

Ці обставини підтверджуються постановою державного виконавця від 14.11.2014р. про повернення стягувачу ОСОБА_3 за її заявою виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку (а.с.13).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, наданого позивачкою, станом на 14.11.2014 року ОСОБА_4 мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3270, 96 грн., а станом на 31.01.2015 року, тобто на час звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, заборгованість по аліментам складала 4169, 35 грн. (а.с.38).

Відповідно до розрахунку заборгованості від 06.05.2015 року №18983, наданого відповідачем, станом на 14.11.2014 року ОСОБА_4 мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3270, 96 грн., ним сплачена заборгованість у грудні 2014 року у розмірі 350 грн., у березні 2015 року у розмірі 1219 грн. , у квітні 2015 року в розмірі 960 грн., а всього сплачено 2529 грн. та станом на 27 квітня 2015 року заборгованість складала 2488, 35 грн., яка була погашена станом на 08.05.2015р. ( а.с. 105-108,117).

Факт сплати відповідачем заборгованості по аліментам в період вирішення даного спору в суді першої інстанції не свідчить про належне піклування та матеріальне забезпечення утримання малолітньої дитини.

Крім того, в матеріалах справи знаходиться два висновки органу опіки і піклування виконкому Бердянської міської ради - від від 30.03.2015 року та від 04.06.2015 року (а. с. 83-85; 135-137).

Відповідно до висновку №01-1829/48 від 30.03.2015 року орган опіки і піклування виконкому Бердянської міської ради в інтересах малолітньої дитини вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. При наданні такого висновку враховано пояснення ОСОБА_4, який повідомив, що з дитиною не спілкується, не знає в який дитячий садок ходить дочка, щодо побачень з дочкою звертався до матері дитини, відмовився надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, вважає, що ОСОБА_3 бажає з дитиною залишитися за кордоном.

За висновком №01-3160/48 від 04.06.2015 року орган опіки і піклування виконкому Бердянської міської ради в інтересах малолітньої дитини вважав недоцільним визначити батькові режим спілкування з дитиною.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник органу опіки та піклування позов про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Посилаючись на висновки органу опіки та піклування від 30.03.2015р. і від 04.06.2015р., суду пояснила, що на підставі наданих на засіданні з питань захисту прав дитини, яке відбулося 26.03.2015р., пояснень позивачки і відповідача, комісія прийшла до висновку, що відповідач свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки, не піклується про її виховання, матеріально не утримує, не турбується про всебічний розвиток, здоров'я, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Що стосується зустрічного позову, то комісія вважає, що визначення батькові порядку спілкування з донькою може бути вирішено тільки після вирішення питання про позбавлення батьківських прав, якщо судом буде відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Враховуючи те, що малолітня донька взагалі не знає батька, він для дитини є стороння людина, тому орган опіки вважає недоцільним визначати батькові режим спілкування з дитиною, тому просила, в інтересах дитини, позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав. Вважає, що в разі позбавлення відповідача батьківських прав в долі дитини відбудуться позитивні зрушення, оскільки мати самостійно зможе вирішувати усі питання щодо виховання дитини, її лікування, виїзду за межі України тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не погодився з висновком органу опіки та піклування від 30.03.2015 року, оскільки він прийнятий в інтересах малолітньої дитини та відповідає дійсним обставинам справи.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач у зустрічному позові про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення режиму спілкування з дитиною і в судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суду, посилався на те, що позивачка перешкоджає йому зустрічатися з дитиною, він неодноразово приїздив до квартири позивачки, щоб зустрітися з донькою, але позивачка відмовлялася з ним спілкуватися та не впускала до квартири, тому він був позбавлений можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні й утриманні через перешкоди, які чинить позивачка, з якою в них склались неприязні стосунки.

Проте, після народження дитини протягом чотирьох років він не визнавав себе її батьком, не сплачував на її утримання аліменти, стягнуті за рішення суду, не звертався до органів опіки і піклування про вирішення спору щодо участі у вихованні дитини, будь-яких доказів того, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною суду не наддав, що є його процесуальним обов'язком відповідно до приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 та пояснив, що таке ставлення відповідача до дитини, який

тривалий час не визнавав себе батьком, не сплачував аліменти, не виявляв батьківської турботи, хоча не мав жодних поважних причин та перешкод у здійсненні батьківських обов'язків, у спілкуванні з дитиною, свідчить про те, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи, інтереси малолітньої дитини, ставлення відповідача до дитини, колегія суддів вважає, що ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків має місце, оскільки він після народження дитини з 01.06 2011 року не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тобто свідомо ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини тасплати аліментів на доньку, які почав сплачувати після звернення позивачки до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Твердження ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що він на теперішній час зустрічається з дитиною за місцем проживання няні, є неприйнятними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України. тве

За таких обставин, оскільки доводи відповідача не свідчать про зміну його поведінки та ставлення до малолітньої доньки, рішення суду першої інстанції на підставі п.3, п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відповідача та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що за умови зміни поведінки ОСОБА_4 та його ставлення до дитини з врахуванням його бажання бачитись і спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, у відповідності до статті 169 СК України він не позбавлений права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Бердянськ Запорізької області, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Бердянськ Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги - судовий збір у розмірі 121,80 грн., загальною сумою 364,40 грн.

Відмовити у задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення режиму спілкування з дитиною.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: