Провадження № 2/537/493/2015
Справа № 537/844/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2015 р. Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», третя особа первинна профспілкова організація ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про визнання звільнення та наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом згідно якого прохала винести рішення, яким поновити її на роботі на посаді інженера з підготовки виробництва сталеплавильного цеху в Публічному акціонерному товаристві «Кременчуцький сталеливарний завод». Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 січня 2015 року до дня поновлення на роботі, який на день висунення позову становить 3166 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона працювала на посаді провідного інженера-технолога координаційно-технічного бюро відділу технічного контролю в Публічному акціонерному товаристві «Кременчуцький сталеливарний завод» з 13 вересня 1979 року.

Наказом № 950-к від 16.01.2015 року Голови правління Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 її було звільнено у звязку зі скороченням штату працівників підприємства (п.1 ст.40 КЗпП України). З цим наказом вона була ознайомлена у день звільнення, тобто 27.01.2015р.

Відповідно до наказу № 431 від 12.11.2014 р. «Про скорочення штату» Голови правління Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 штатна одиниця провідного інженера-технолога координаційно-технічного бюро відділу технічного контролю підлягає скороченню.

Згідно з додатком до наказу № 433 від 12.11.2014 р. у відділі технічного контролю скороченню підлягала саме вона, оскільки займаю цю посаду. Крім цього, у штатному розписі відділу залишають посади інженера-технолога І категорії, на якій працює робітник з червня 2014 року (загальний стаж роботи на підприємстві з 2004 року) та інженера-технолога ІІ категорії (загальний стаж роботи на підприємстві з 2004 року), що суперечить ч.1 ст.42 КЗпП України.

У порівнянні з залишеними посадами, в неї існує переважне право на залишення на роботі, оскільки вона маю вищу кваліфікацію провідного інженера-технолога, повну вищу освіту, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, який становить більше 35 років. Починаючи з 2004 року постійно була в резерві на заміщення начальника координаційно-технічного бюро відділу технічного контролю.

За весь період праці на підприємстві дисциплінарних проступків не скоювала, жодних доган їй не було винесено. Має неодноразові відзнаки за сумлінну працю з записом у трудовій книжці. Була нагороджена почесною грамотою Полтавської облдержадміністрації «за багаторічну працю, сумлінне виконання службових обовязків, високий професіоналізм» ( витяг з трудової книги, додається).

Обставини, з якими вона повязую своє переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, а отже поширені на неї ст.42 КЗпП України, постанова №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, чітко та ґрунтовно були викладені у її зверненнях на імя Голови правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 від 27.11.2014р. та від 12.01.2015р., які були розглянуті поверхово (листи від 17.12.2014р. №40-12/2971 та від 26.01.2015р. № 40-12/15 ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» додаються).

Також згідно зі ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, представником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державних бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено.

Розгляд питання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не зявився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно зі статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті), розглядає спір по суті.

Вона є членом первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничовидобувної промисловості України ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» з жовтня 2006 року. Будучи членом даної профспілки, постійно обиралася головою цехового комітету відділу технічного контролю. Останній раз в 2009 році на період до листопада 2014 року. Крім цього, з 2006 року її постійно обирають до складу профспілкового комітету ПМГУ ПАТ «КСЗ».

Згоду на її скорочення має надати саме ця профспілка. Однак, відповідно до постанови профспілкового комітету ПМГУ ПАТ «КСЗ» від 11.11.2014р. № 1, вказана первинна профспілкова організація відмовила адміністрації ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» в узгодженні наказу на скорочення чисельності працівників підприємства у кількості 2556 осіб. Крім цього, з приводу її скорочення вона зверталась 02.12.2014р. та 14.01.2015р. з відповідними заявами до голови профспілки ОСОБА_6 Останній листом від 27.01.2015р. №3 на її запити повідомив, що профспілковим комітетом ПО ПМГУ ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» питання щодо мого звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників підприємства) не розглядалось у звязку з відсутністю подання від адміністрації ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» на моє звільнення в порядку ст.43 КЗпП України. Цим же листом додатково було повідомлено, що проведення звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, без її згоди, є грубим порушенням трудових прав і гарантій працівників, передбачених законодавством України.

Станом на 23.02.2015 р., тобто на день звернення до суду з даним позовом, її вимушений прогул склав 27 календарних днів. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) №303 від 15.01.2015 р., виданої ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» сума її середньоденної заробітної плати (доходу) становить 110,46 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 27 календарних днів становить відповідно 2 982, 42 грн.

З урахуванням наведених обставин,вона звісно зазнала моральних страждань. Всі роки свого трудового життя вона присвятила саме роботі на Кременчуцькому сталеливарному заводі, має почесне звання «Ветеран заводу». Та зараз перебуває у передпенсійному віці, знайти підходящу роботу, яка б відповідала її кваліфікації, попередньому розміру отримуваної нею заробітної плати навряд чи зможе. З приводу втраченої роботи вона нервувала та змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку підходящої роботи, яка б дозволила забезпечити належний рівень її життя.Ввиходячи з принципів справедливості та розумності, зважаючи на грубе порушення відповідачем трудових прав позивача, завдану моральну (немайнову) шкоду вона оцінює в 20 000,00 грн (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

03 червня 2015 року ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги, а саме прохала суд винести рішення, яким визнати її звільнення та наказ голови правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 № 950-к від 16.01.2015 року про звільнення незаконним, скасувати запис про це в її трудовій книжці. Поновити її на роботі на посаді провідного інженера-технолога координаційно-технічного бюро відділу технічного контролю в Публічному акціонерному товаристві «Кременчуцький сталеливарний завод» з дати її звільнення з 27.01.2015 року. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням існуючого індексу інфляції з 27 січня 2015 року до 03.06.2015року, який становить 19441.24грн. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги зі змінами, прохали їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача заперечували проти позову, вважають, що ОСОБА_1 звільнена у відповідності до діючого трудового законодавства.

Представник третьої особи профспілкового комітету первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_6 вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки адміністрація ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» до профспілкового комітету з поданням про звільнення працівників підприємства на час прийняття рішення не зверталась, в тому числі і відносно ОСОБА_1 Крім того, позивач перебуває на виборній посаді голови цехового комітету відділу технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», а також була діючим членом профспілкового комітету Первинної Організації Профспілки трудящих Металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод». Також, відповідачем порушено умови колективного договору, згідно якого одночасно на підприємстві не може бути звільнено у звязку зі скороченням штату більш ніж 4 % працівників, а у даному випадку проведено звільнення практично половини працівників заводу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що дійсно ОСОБА_1 працювала та була членом профспілкової організації. Зауважень не було, неодноразово заохочувалася.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 звільнена законно, дійсно вона була членом профкому, але не мала досвіду роботи.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 дійсно була членом профкому, але колектив її не видвигав. ОСОБА_1 не виконувала своїх посадових обов*язків.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача та представника третьої особи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності та співставленні, врахувавши показання допитаних свідків, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивача, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторінсторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або держави чи суспільні інтереси.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права ,свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначається в ст. 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Як правило , власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3,11,31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду ( стаття 4 ЦПК України ).

Стаття 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

Безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб, митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки БТ-І №3640913, на підставі наказу №888 від 12.09.1979 року позивача зараховано на посаду копірувальницею у відділ головного металурга.

Наказом № 149-к від 21.02.1981 року переведена у відділ технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», про що було зроблено запис в трудовій книжці.

Наказом № 803-к від 28.10.1982 року переведена інженером у відділ технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», про що було зроблено запис в трудовій книжці.

Наказом № 382-к від 30.06.2010 року переведена ведучим інженером технологом координаційно- технічного бюро відділу технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», про що було зроблено запис в трудовій книжці.

Згідно наказу голови правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 від 16.01.2015 №950-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку з скороченням штату робітників підприємства за п.1 ст.40 КЗпП України.

Даний наказ видана на підставі наказу № 431 від 12.11.2014 року про скорочення штату на підприємстві, яким встановлено скорочення працівників підприємства з 13.01.2015 року по 16.02.2015 рік у відповідності з графіком проведення скорочення штату (додаток № 1 до протоколу № 43-2014) із штатного розкладу підрозділу безстрокові штатні одиниці в кількості 2556 одиниць.

Згідно з витягу з протоколу від 15.06.2015року ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2006року по листопад 2014року виконувала обов*язки голови цехового комітету технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», була діючим членом профспілкового комітету Первинної Організації Профспілки трудящих Металургійної та гірничодобувної промисловості України ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод».

В процесі розгляду справи відповідач звернувся до профспілкового комітету ПМГУ ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст..40 п.1 КЗпПУ, згідно подання адміністрації.

Згідно виписки із протоколу №25 від 15.06.2015року виданої головою профкому ПМГУ ТАТ «Кременчуцького сталеливарного заводу» ОСОБА_6, профспілковий комітет відмовляє адміністрації ПАТ «КСЗ» в узгодженні на звільнення з 27.01.2015року провідного інженера-технолога координаційно-технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_1, згідно ст..40 п.1 КЗпПУ.

Згідно постанови №1 від 11.11.2014 року виданої головою профкому ПМГУ ТАТ «Кременчуцького сталеливарного заводу» ОСОБА_6, профспілковий комітет відмовляє адміністрації ПАТ «КСЗ» в узгодженні наказу на скорочення чисельності працівників підприємства у кількості 2556 осіб та запропоновано правлінню, Наглядовій раді ПАТ «КСЗ» перенести дату ухвалення рішення про майбутнє скорочення чисельності та штату працівників до моменту затвердження плану досудової санації.

Згідно повідомлення голови профкому ПМГУ ОСОБА_6 від 3.02.2015 року встановлено, що профспілковим комітетом ПО ПМГУ ПАТ «Кременчуцьким сталеливарним заводом» питання щодо звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України не розглядалося у звязку з відсутністю подання від адміністрації ПАТ КСЗ на звільнення ОСОБА_12 в порядку ст. 43 КЗпП України.

В судовому засіданні також встановлено, позивач зверталась до голови правління ПАТ «Кременчуцького сталеливарного заводу» ОСОБА_7 з приводу її незаконного звільнення, але дане звернення залишилось нерозглянутим.

Пунктом1ст.40 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, законом встановлюються певні засади здійснення такого звільнення та гарантії для вивільнюваних працівників. Так статтею 42 КЗпПУ встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Визначено перелік осіб, яким надається перевага при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, серед інших і за п.1 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В судовому засіданні з пояснення голови профспілкового комітету ОСОБА_6 встановлено та підтверджено листом голови профспілкового комітету ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» від 03.02.2015 року, що питання щодо звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України не розглядалося, у звязку з відсутністю подання від адміністрації ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» на звільнення ОСОБА_1 в порядку ст. 43 КЗпП України, хоча позивач є членом вказаного профспілкового комітету.

Також, статтею 252 КЗпП України встановлено гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, а саме ч.1, ч.2, ч.3 визначено , що:

«Працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв'язку із станом здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов'язано із станом здоров'я».

Вказані гарантії позивача, як члена профспілкового комітету ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод», при звільненні у звязку зі скороченням штатів, порушені відповідачем.

За змістом ч.3 ст.492 КЗпПУ вбачається, що у разі наявності на підприємстві, де проводиться звільнення працівників у зв'язку із скороченням штату, іншої роботи - роботодавець зобов'язаний запропонувати працівникові, який звільняється, цю роботу. З обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 начебто запропоновували вакантні посади згідно переліку вакансій, але такий перелік наявних вакантних посад ОСОБА_1 не надавався, що також підтверджено в судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що їй запропоновували інші вакансії.

Представник відповідача заявляв у судовому засіданні про звернення адміністрації ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» до профспілкової організації підприємства з поданням про погодження звільнення ОСОБА_1 та отримання відмови в наданні згоду, яку вважають необґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання звільнення ОСОБА_1 та наказу голови правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 №950-к від 27.01.2015 року про її звільнення і скасування запису про це в трудовій книжці, підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.32 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими абз.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно довідки про середню заробітну плату від 24.04.2015 року, виданої ПАТ «Кременчуцьким сталеливарним заводом», середньомісячний заробіток ОСОБА_1 станом на 01.01.2015 року складає 3103 гривень 00 копійок., що за період звільнення з 27.01.2015 року по 03.06.2015 року складає суму 19441.24 грн.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України та постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. №4 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації нормального життя.

Умовами та підставами відшкодування працівникові моральної шкоди роботодавцем є: 1) факт порушення роботодавцем законних прав працівника; у цьому разі законним правом визнається будь-яке суб'єктивне право працівника, що виникло на підставі закону, підзаконного акта, угоди, трудового договору, іншої угоди, укладеної між роботодавцем і його працівником як сторонами трудових відносин; 2) працівникові завдано моральних страждань, або він втратив нормальні життєві зв'язки, або в нього виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя; 3) причинний зв'язок між другою та першою умовами, тобто моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або виникнення потреби в працівника докласти додаткових зусиль для організації свого життя спричинені внаслідок порушення роботодавцем законних прав працівника.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб».

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

ОСОБА_1 пропрацювала на підприємстві більше 35років, перебуває на обліку у лікаря з 2013року кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба 11ст, 2 ст. помірний.

З наданих позивачем доказів, можливо зробити висновок про те, що заробіток позивача являвся єдиним джерелом доходів її сімї і незаконне звільнення позивачки викликало у неї глибокі душевні страждання, пов'язані з змінами типу життя, необхідністю пошуку джерела доходу для утримання сімї, втратою нормального життєвого зв'язку з трудовим колективом, друзями, необхідністю займатися судовим захистом своїх порушених прав. Зазначає, що пропрацювала багато років у даному колективі, а на даний час у зв'язку з незаконним звільненням змушена повністю змінити усталений роками спосіб життя, позбавлений можливості матеріально утримувати сім'ю, тому суд приходить до висновку за можливе частково задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню в зв*язку з необґрунтованістю та не наданням розрахунку наданих послуг з почасовою оплатою за надані послуги.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачем звільнена від сплати судових витрат, і судом часткового задоволено позовні вимоги позивача, щодо стягнення моральної шкоди, пропорційно від задоволеної частини позову, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 244 грн. 41 коп.

Керуючись ст.ст. 215, 217 ЦПК України, ст. 23, 280, 1167 ЦК України, ст.ст. 36, 40, 41, 231, 232, 235, 236, 237-І КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод», третя особа первинна профспілкова організація ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» про визнання звільнення та наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати звільнення ОСОБА_1 та наказ голови правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 №950-к від 16.01.2015 року про звільнення ОСОБА_1 - незаконними.

Скасувати запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про її звільнення на підставі наказу голови правління ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» ОСОБА_7 №950-к від 16.01.2015 року.

Поновити на роботі ОСОБА_1 на посаді провідного інженера-технолога координаційно - технічного бюро відділу технічного контролю ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» з 27.01.2015 року, тобто з дати її звільнення.

Стягнути з ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.01.2015 року до 03.06.2015 року у сумі 19441 (дев*ятнадцять тисяч чотириста сорок одна) грн.24коп.

Стягнути з ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 5000 (сім тисяч пятсот) грн..

Стягнути з ПАТ «Кременчуцький сталеливарний завод» на користь держави судові витрати судовий збір у сумі 244 грн. 41 коп.

Рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.07.2015 р.

Головуючий : суддя Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.07.2015року.