АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Петешенкової М.Ю., Деркач Н.М.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Компанія ХАГВОРТ МЕНЕДЖМЕНТ ЛІМІТЕД (HAGWORTH MANAGEMENT LIMITED), ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 червня 2015 року заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задоволено, скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року по справі №200/18747/14-ц про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. З квартир, розташованих за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, знято арешт та заборону відчуження й перебудови (а.с.153-154).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду у зв'язку з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування вказаної ухвали (а.с.200-204).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду змінити з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд виходив з того, що власником спірних квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року, яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями, є ОСОБА_4, тому підстави для накладення арешту на спірні квартири АДРЕСА_1,АДРЕСА_2 відсутні.

Висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , і просила у порядку поділу майна подружжя визнати за нею право приватної власності на ? квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; ? квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. В цей же день від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначені квартири.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року заяву про забезпечення позову по цій цивільній справі задоволено. Накладено арешт на квартири, розташовані за адресою : АДРЕСА_1,АДРЕСА_2, заборонивши їх відчуження та перебудову.

02 квітня 2015 року ОСОБА_4, через свого представника ОСОБА_6, подав до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову. В обґрунтування своєї заяви він зазначив, що ухвалою суду від 28 жовтня 2014 року про забезпечення позову були порушені його законні права та інтереси, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 березня 2015 року, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_4 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 20.840.06.21 від 25 вересня 2006 року в сумі 5 038 000 грн. - заборгованості за тілом кредиту та відсотками, звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 25 вересня 2006 року, а саме: - квартиру АДРЕСА_1; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира АДРЕСА_1, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - лоджія, загальна площа 119,5 кв. м; житлова площа 103,8 кв. м; - квартиру АДРЕСА_2; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира АДРЕСА_2, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - лоджія, загальна площа 151,8 кв. м; житлова площа 132,6 кв. м; шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4 за ціною 2 218 900 грн. - за квартиру АДРЕСА_1; та за ціною 2 819 100 грн. - за квартиру АДРЕСА_2. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2119. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 10 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрований в реєстрі за № 20. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира АДРЕСА_1, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - лоджія, загальна площа 119,5 кв. м; житлова площа 103,8 кв. м. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира АДРЕСА_2, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - лоджія, загальна площа 151,8 кв. м; житлова площа 132,6 кв. м. Застосовано наслідки недійсності правочину - договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 вересня 2010 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2119, зобов'язавши ОСОБА_7 повернути ОСОБА_3 отримані за договором купівлі - продажу грошові кошти в сумі 421 238 грн. Застосовано наслідки недійсності правочину - договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 10 січня 2011 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 20, зобов'язавши ОСОБА_7 повернути ОСОБА_3 отримані за договором грошові кошти в сумі 735 819 грн.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Таким чином, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено належність спірних квартир ОСОБА_4, ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є правильною, а посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 не має жодного відношення до спору між подружжям про поділ майна, та що ОСОБА_4 не зареєстрував право власності і наявні обтяження у державному реєстрі, - не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факт належності йому спірних квартир на підставі рішення суду.

Посилання апелянта на те, що заявником неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, - протирічать вищезазначеним вимогам законодавства, а посилання на те, що судом не було повідомлено осіб, які брали участь у розгляду справи (зокрема, відповідача), про те, що 4 червня 2015 року буде розглядатись клопотання про скасування заходів забезпечення позову - не заслуговує на увагу, оскільки ОСОБА_2 приймала участь у судовому засіданні (а.с.191).

Доводи апелянта про те, що суд не дав оцінки рішенню суду від 15 липня 2014 року, - протирічать ч. 5 ст. 124 Конституції України і ч. 2 ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів".

У той же час, відповідно до ст. 107, 13, 293 ЦПК України суд 1 інстанції не має повноважень на скасування своїх же ухвал, а згідно із п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд може змінити ухвалу суду, якщо судом помилково сформульовано суть процесуальної дії.

За таких обставин ухвалу суду від 4 червня 2015 року слід змінити, виклавши її резолютивну частину у наступній редакції: Скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт і заборону відчуження й перебудови з квартир, розташованих за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, накладені ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 червня 2015 року - змінити, виклавши її резолютивну частину у наступній редакції: Скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт і заборону відчуження й перебудови з квартир, розташованих за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, накладені ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

СУДДІ: