У х в а л а

іменем україни

2 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення апеляційного суду Волинської області від 5 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 14 667,15 доларів США, що еквівалентно 164 858 грн 72 коп. та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 2 лютого 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») відступило йому право вимоги за кредитним договором, укладеним 28 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 120 доларів США строком до 23 липня 2010 року. Додатковим договором до кредитного договору від 28 грудня 2007 року було продовжено його дію до 28 грудня 2013 року. В рахунок виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 16 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором усім належним їй майном та грошовими коштами. Вказував, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконують і станом на 30 квітня 2014 року відповідачами заборгованість не сплачена.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 5 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 14 667,15 доларів США, що по курсу Національного Банку України станом на 30 квітня 2014 року становить 164 858 грн 72 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 5 березня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2007 року у розмірі 44 590 грн 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Вердикт Фінанс», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що відповідачі істотно порушили вимоги ст. ст. 509, 526, 527, 530, 536, 550, 553, 554, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, умови кредитного договору та договору поруки.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині стягнення з відповідачів 3 830 доларів США, про застосування якого було заявлено ОСОБА_1

Проте, погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 28 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15 120 доларів США строком до 23 липня 2010 року.

Додатковим договором до кредитного договору від 28 грудня 2007 року було продовжено його дію до 28 грудня 2013 року.

У рахунок виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 16 жовтня 2009 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором усім належним їй майном та грошовими коштами.

2 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк», та товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», уклали договір факторингу № 11 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору, клієнт відступає факторові свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору, з моменту відступлення клієнтом факторові прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги фактору переходять всі пов'язанні з ними права, зокрема, права вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Таким чином, первісний кредитор відступив на користь позивача право вимоги до відповідача по кредитному договору відповідача, що підтверджується реєстром заборгованості боржників.

Станом на 30 квітня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед ТзОВ «Вердикт Фінанс» становить 14 667 доларів США 15 центів.

Згідно ст. ст. 525 <nau://ukr/435-15|st525>, 526 <nau://ukr/435-15|st526>, 530 ЦК України <nau://ukr/435-15|st530>, зобов᾽язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов᾽язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов᾽язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 553 <nau://ukr/435-15|st553>, ч. 1 ст. 554 ЦК України <nau://ukr/435-15|st554> за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами з 20 по 25 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як убачається з матеріалів справи, сторони погодили строк дії кредитного договору - до 28 грудня 2013 року, з позовом позивач звернувся 12 травня 2014 року, тобто в межах позовної давності.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що з заявою про застосування строку позовної давності звернувся представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 212 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, належним чином доводів сторін не перевірив, дав невірну оцінку наданим доказам у їх сукупності, неправильно витлумачив норми закону та дійшов передчасного висновку про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Крім того суд у мотивувальній частині рішення не навів розрахунків суми у розмірі 3 830 доларів США, у стягненні якої було відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Оскільки судом апеляційної інстанції, у зв'язку з неповним з᾽ясуванням обставин справи, були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення апеляційного суду та передачі справи на новий розгляду до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 5 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик