АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4895/15 Справа № 186/1489/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула С. А. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги. У обґрунтування позову, зазначав, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем 16 листопада 1997 року з ним стався нещасний випадок на виробництві. Висновком МСЕК від 14 липня 1998 року йому було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та наказом від 07 жовтня 1998 року призначено одноразову допомогу у розмірі 26 454,60 грн., яка виплачена йому була у червні 2002 року, а не у визначений місячний строк із дня встановлення втрати професійної працездатності. Посилаючись на дані обставини та уточнивши розрахунок компенсації, ОСОБА_2 просив стягнути із ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь компенсацію за несвоєчасну виплату одноразової допомоги у розмірі 21110,77 грн. (а.с. 78).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року позовні вимоги були задоволенні.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 відкориговану одноразову допомогу у зв»язку зі стійкою втратою працездатності (компенсацію за несвоєчасну виплату відшкодування шкоди) у розмірі 21 110,77 грн., допустивши рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць та стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 працював на шахті «Ювілейна» ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 16 листопада 1997 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, про що було складено акт № 131 від 17 листопада 1997 року за формою Н-1. Висновком МСЕК від 14 вересня 1998 року встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності. Наказом № 1057 від 07 жовтня 1998 року ОСОБА_2 призначено одноразову допомогу у розмірі 26 454,60 грн.

01 березня 2001 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 було стягнуто одноразову допомогу у розмірі 26 454,60 грн., яка була виплачена у червні 2002 року. Та 25 червня 2002 року у зв»язку з повним виконанням рішенням суду та погашенням заборгованості, винесено постанову про закриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.173 КЗпП України ( в редакції закону № 3694-ХП від 15.12.1993р.), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст. ст. 4, 11 Закону України «Про охорону праці», передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівнику втраченого заробітку.

Відповідно до п. 39 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року (надалі - Правил), чинних на час виникнення спірних правовідносин, одноразова допомога виплачується потерпілому у місячний термін з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до п. 43 Правил, якщо потерпілому з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено обов'язок перегляду (перерахунку) розміру відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року. При цьому у п.2 Порядку зазначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, нараховані, але не виплачені суми відшкодування шкоди за період з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а суми нараховані, але не виплачені з 1 січня 2001 року - на підставі Порядку від 21 лютого 2001 року № 159.

Враховуючи, що призначену позивачу наказом від 07 жовтня 1998 року одноразову допомогу в розмірі 26 454,60 грн. було повністю виплачено у червні 2002 року, то за період з вересня 1998 року по травень 2002 року на підставі вищевказаних положень законодавства підлягає стягненню компенсація за несвоєчасну повну виплату одноразової допомоги.

Відповідно до п.2 Положення, коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується, та коефіцієнтом 1.

Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін опубліковані Держкомстатом наростаючим підсумком, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення.

З врахуванням викладеного, сума компенсації одноразової допомоги буде складати 21110,77 грн. виходячи з наступного розрахунку:

Індекс споживчих цін з початку 1998 року в якому виникла заборгованість - січень 1998 року по травень 2002 року - 190,9

коефіцієнт приросту споживчих цін (190,9:106,2) - 1= 1,798 - 1 = 0,798.

Сума компенсації : 26454,60х0,798= 21 110,77 грн., що відповідає наданому позивачем уточненому розрахунку (а.с. 106,107).

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем позовної давності, слід зазначити наступне.

Враховуючи, що відносини, які склались між сторонами регулюються положеннями КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про оплату праці», та приймаючи до уваги, що заробітна плата є складовою з усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій по відшкодуванню втраченого заробітку, встановлених законодавством, слід дійти висновку, що зазначений спір є трудовим спором, що виник внаслідок порушення відповідачем законодавства про виплату страхового відшкодування втраченого заробітку.

Законом № 2620-III від 11 липня 2001 року статтю 233 КЗпП України було доповнено частиною другою, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Дана норма набула чинності 01 серпня 2001 року, тобто до збігу трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 71 ЦК України 1963 року. Грошова виплата відповідачем була проведена у червні 2002 року.

Таким чином, виходячи із наведених положень законодавства, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги не обмежені позовною давністю.

Крім того, строк пред'явлення даного позову не сплив до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було виключено застосування строку позовної давності на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Однак, вимоги позовної заяви в частині негайного виконання рішення задоволенню не підлягають, оскільки ст. 367 ЦПК України не передбачено допуск негайного виконання рішення у разі стягнення компенсації за несвоєчасну виплату одноразової допомоги. Тому, у зазначеній частині рішення суду підлягає скасуванню та відмові у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню в частині допуску негайного виконання рішення суду та відмові у задоволенні вказаної частини позовних вимог. У іншій частині, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, правових підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а тому, у іншій оскаржуваній частині, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

- задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року в частині допуску рішення суду до негайного виконання скасувати та відмовити у задоволенні позовної заяви в частині допуску до негайного виконання рішення суду.

У іншій частині рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез