Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва та передати Ѕ частину будівельних матеріалів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що, починаючи з 17 березня 1989 року вона перебувала із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року шлюб між ними розірвано.

Протягом даного періоду подружжя набуло у власність житловий будинок незавершений будівництвом з надвірними будівлями та спорудами і земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

Посилалася на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року, поділено майно, що є їх спільною сумісною власністю та визнано за нею право власності на Ѕ частину матеріалів, що були використані при будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, оскільки право власності на об'єкт нерухомого майна - цей будинок в СТ «Будівельник» у встановленому порядку не оформлено та не зареєстровано.

Будинок в експлуатацію не прийнятий.

Відповідач є одноосібним власником земельної ділянки площею 0,0660 га за вказаною адресою згідно із договором дарування від 24 вересня 2003 року.

Враховуючи те, що він створює їй перешкоди у розпорядженні матеріалами, які були використані під час будівництва будинку, а саме: не допускає її на земельну ділянку, не здійснює дій щодо прийняття в експлуатацію та оформлення і державної реєстрації права власності на нього, просила знести спірний об'єкт самочинного будівництва та передати їй Ѕ частину будівельних матеріалів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє через ОСОБА_2, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 331, 376, 386, 391 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, виходив із недоведеності позивачем своїх вимог.

Суди правильно зазначили, що право власності позивача на будівельні матеріали, яке виникло після здійснення відповідачем самочинного будівництва, не включає її до кола осіб, визначених ст. 376 ЦК України, які наділені правом пред'явлення зазначених позовів, а, тому, її порушене право підлягає захисту в інший передбачений законодавством спосіб.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва та передати Ѕ частину будівельних матеріалів.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Журавель