Справа № 362/5935/14-ц
Провадження № 2/362/1176/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2015 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарях Шевченко О.Г., Лущик Т.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міського голови ОСОБА_5, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, Комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що розпорядженням Васильківського міського голови ОСОБА_5 № 188-к від 20 листопада 2014 року, його було звільнено з посади директора КП «Васильківкомунікаціясервіс». Також, зазначив, що при винесенні оскаржуваного розпорядження, його звільнення не було погоджено міським головою з міською радою, як того вимагає рішення Васильківської міської ради № 03.07-40-VI від 31 травня 2013 року.

Посилаючись на те, що обіймаючи дану посаду він жодного разу не притягувався дисциплінарної відповідальності, а зазначені у спірному розпорядженні підстави для розірвання контракту не підтверджені належним чином, позивач просить скасувати вказане розпорядження міського голови, поновити його на посаді директора КП «Васильківкомунікаціясервіс», стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області на його користь моральну шкоду в розмірі 10 800 гривень 00 копійок.

Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили задовольнити позов з викладених у ньому підстав.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили щодо заявлених вимог та просили відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач неналежним чином виконував обовязки директора комунального підприємства, внаслідок чого підприємство мало невиконанні зобовязання по сплаті податків і зборів та дебіторську заборгованість, а тому оскаржуване розпорядження міського голови є правомірним та винесено відповідно до законодавства.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Розпорядженням Васильківського міського голови ОСОБА_5 № 188-к від 20 листопада 2014 року, позивача звільнено з посади директора КП «Васильківкомунікаціясервіс» та розірвано Контракт від 14.05.2012 року, укладений на підставі розпорядження міського голови від 14.05.2012 року № 157-к «Про призначення та укладання контракту з директором новоутвореного комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» ОСОБА_1Б.», у відповідності до Контракту від 14.05.2012 року укладеного на підставі розпорядження місткого голови від 14.05.2012 року № 157-к, підпункту в), г), д), е) пункту 8.2 розділу 8 «Припинення контракту», пункту 8 статті 36, пункту 3 статті 40, пункту 2 статті 147 КЗпП України, керуючись пунктом 10 частини третьої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с. 46).

Підпункти в), г), д), е) пункту 8.2 Розділу 8 «Припинення контракту», Контракту з директором новоутвореного комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» від 14.05.2012 року, на які посилається відповідач міський голова в оскаржуваному розпорядженні передбачають, що, директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи розпорядника майна у разі:

- систематичного (при встановленні виконкомом Васильківської міської ради) більше двох випадків невиконання директором обовязків, покладених на нього контрактом;

- одноразового грубого порушення директором законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого підприємство мало значні негативні наслідки;

- невиконання підприємством зобовязань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обовязкових платежів;

- не подання на затвердження виконкому Васильківської міської ради фінансово-господарського плану підприємства на наступний рік (а.с. 47 51).

Відповідно до вимог частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті представниками відповідачів не надано будь-яких фактичних, належних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивач, як директор комунального підприємства систематичного (при встановленні виконкомом Васильківської міської ради) більше двох випадків не виконав обовязки, покладені на нього контрактом.

Тобто, будь-яких фактів систематичного (при встановленні виконкомом Васильківської міської ради) більше двох випадків невиконання директором обовязків, покладених на нього контрактом, в судовому засіданні не встановлено.

Надані в судовому засіданні представниками відповідачів лист ТОВ «Кристал Телеком» № 116 від 12.06.2014 року, претензія ТОВ «Кристал Телеком» без номеру і дати, листи КП «Комбінат комунальних підприємств м. Василькова» від 09.08.2013 року № 1204 і від 14.04.2014 року № 383 на адресу директора КП «Васильківкомунікаціясервіс» ОСОБА_1, заява ОСОБА_6 від 03.04.2015 року директору КП «Васильківкомунікаціясервіс» ОСОБА_3 про виплату заробітної плати, довідка про заборгованість по заробітній платі перед працівниками КП «Васильківкомунікаціясервіс» за період січень листопад 2014 року та розрахунково-платіжні відомості працівника за травень, червень, липень, серпень, вересень і жовтень 2014 року, на думку суду не є такими, що свідчать про одноразове грубе порушення позивачем, як директором комунального підприємства законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого підприємство безумовно мало значні негативні наслідки, оскільки поняття «значні негативні наслідки» є відносним та належить до оціночних категорій, а тому, в залежності від певної сукупності обставин, при тих чи інших умовах їх існування, негативні наслідки окремими субєктами може бути визначено як значні, так і незначні (а.с. 91, 92, 93, 95, 97, 105 106, 107 108, 109 110, 111 112, 113 114, 115 116).

При цьому, під час розгляду справи стороною відповідачів не надано суду жодних належних доказів, які б містили пряму, беззаперечну вказівку не те, що підприємство мало значні негативні наслідки, що відповідно до підпункту г) пункту 8.2 розділу 8 контракту, є обовязковою умовою звільнення директора з посади і розірвання контракту з ініціативи розпорядника майна у разі одноразового грубого порушення директором законодавства чи обовязків, передбачених контрактом.

На запитання суду представник відповідачів ОСОБА_4 пояснив, що йому не відомо, які саме документи були підставою для прийняття міським головою оскаржуваного розпорядження, а також, що саме, які вихідні дані використовував при цьому міський голова.

У звязку з цим, без спростування змісту та не піддаючи сумніву викладену у документі інформацію, суд критично оцінює наданий представником відповідачів доказ у вигляді довідки про заборгованість КП «Васильківкомнікаціясервіс» по податкам та зборам за 2014 рік, оскільки вона хоча і не містить дату її складання але ураховуючи, що її видано за підписом директора підприємства ОСОБА_3, який обійняв дану посаду вже після звільнення позивача, суд приходить до висновку, що міський голова не використовував зазначену довідку при прийнятті оскаржуваного розпорядження (а.с. 96).

Жодних письмових та/або інших доказів у вигляді звернень, листів, вимог, повідомлень, приписів та інше уповноважених податкових органів держави щодо невиконання КП «Васильківкомунікаціясервіс» зобовязань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обовязкових платежів, ні ким із представників відповідачів суду не надано.

Отже, факт невиконання підприємством зобовязань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обовязкових платежів, який є підставою для звільнення директора з посади і розірвання контракту з ініціативи розпорядника майна, відповідно до підпункту д) пункту 8.2 розділу 8 контракту, жодним чином в оскаржуваному розпорядженні не відображений та належним чином не зафіксований.

Одночасно, слід зауважити, що окрім перерахування пунктів контракту та пунктів статей нормативно-правових актів на підставі яких прийнято спірне розпорядження, у ньому відсутні посилання на відповідні документи, які б підтверджували дійсне існування зазначених у ньому підстав для звільнення позивача.

Крім того, оскаржуване розпорядження не містить додатків до нього у вигляді конкретних, прямих, фактичних даних і документів, які б свідчили про існування станом на дату його прийняття зазначених у підпунктах в), г), д), е) пункту 8.2 Розділу 8 «Припинення контракту» обставин для звільнення директора з посади і розірвання контракту з ініціативи розпорядника майна.

Також, представниками відповідачів не надано суду доказів про не подання на затвердження виконкому Васильківської міської ради фінансово-господарського плану підприємства на наступний рік.

Натомість, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що такий план підприємства на 2015 рік було подано позивачем на затвердження виконкому, про що у відповідача виконкому Васильківської міської ради є відповідна відмітка про його прийняття.

При прийнятті оскаржуваного розпорядження міський голова керувався пунктом 10 частини третьої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», про що зазначено у пункті 1 розпорядження.

Проте, чинна редакція Закону України «Про місцеве самоврядування» станом на дату винесення спірного розпорядження у частині третій статті 42 не містила жодних пунктів, тобто, міський голова, приймаючи спірне розпорядження, керувався неіснуючою нормою закону.

Копія доповідної записки без номеру і дати начальника відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування апарату виконавчого комітету Васильківської міської ради ОСОБА_7 на імя Васильківського міського голови ОСОБА_5 про допущену типову помилку щодо посилання на частину третю статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» у розпорядженнях міського голови за період з 16 липня по 31 грудня 2014 року включно, що міститься на аркуші № 98 матеріалів цивільної справи, не є документом, яким у встановлений законом спосіб вносяться зміни до змісту розпоряджень міського голови та не змінює його тексту.

Конституційний Суд України рішенням від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), вирішив: в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідачів, будь-яких розпоряджень про внесення змін до оскаржуваного розпорядження, міський голова не приймав, а тому, суд приходить до висновку, що жодних зміни до спірного розпорядження у порядку встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування» не внесено.

Надані в судовому засіданні представником відповідачів ОСОБА_4 данні щодо досудового розслідування за фактом невиплати заробітної плати в КП «Васильківкомунікаціясервіс» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, суд оцінює у взаємозвязку з іншими письмовими доказами та обставинами справи та наголошує на тому, що згідно із ОСОБА_3 кримінального провадження № 120 151 101 400 001 54 відомості про вказане діяння було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Васильківського міського голови ОСОБА_5 лише 20.01.2015 року, тобто вже після винесення оскаржуваного розпорядження та звільнення позивача (а.с. 125, 126).

Як зазначено в оскаржуваному розпорядженні воно прийнято також у відповідності до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Оскільки, відповідно до вимог частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, представниками відповідачів не надано суду жодних доказів того, що до позивача, як директора комунального підприємства раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, суд приходить до висновку, що їх немає.

Аналогічним чином суд оцінює вказівку міського голови на застосування у спірному розпорядженні пункту 2 статті 147 КЗпП України, оскільки дана норма закону передбачає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з можливих заходів стягнення, а саме: звільнення (п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП України).

Зважаючи на те, що відповідно до вимог частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, представниками відповідачів під час розгляду справи не надано жодних доказів про порушення позивачем, як директором комунального підприємства трудової дисципліни, суд приходить до висновку, що посилання міського голови у спірному розпорядженні на вказані вище норми трудового законодавства статей 40 і 147 КЗпП України є безпідставним і необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що спірне розпорядження міського голови є неправомірним та прийнято з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме: в частині посилання на неіснуючу норму статті 42 цього Закону, а також вимог Кодексу законів про працю України щодо випадків систематичного невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, фактів застосовування до позивача заходів дисциплінарного чи громадського стягнення і порушення позивачем трудової дисципліни.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Оскільки судом встановлено, що оскаржуване розпорядження винесено з порушенням Кодексу законів про працю України і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження Васильківського міського голови від 20 листопада 2014 року № 188-к є незаконним і протиправним, чим порушує трудові права, свободи та інтереси позивача, а тому його слід скасувати.

Посилання представника відповідачів ОСОБА_4 щодо неможливості поновлення позивача на посаді у звязку із закінченням строку дії відповідного контракту, суд не приймає до уваги, оскільки факт закінчення строку дії Контракту з директором новоутвореного комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» від 14.05.2012 року, на підставі якого позивач обіймав посаду директора вказаного комунального підприємства, на переконання суду, жодним чином не впливає на встановлену під час розгляду справи неправомірність звільнення позивача та не скасовує і не усуває незаконність оскаржуваного розпорядження.

Частини перша і друга статті 235 КЗпП України передбачають, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу але не більш як за один рік.

Згідно із частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 постанови).

Згідно із довідки КП «Васильківкомунікаціясервіс» № 42/01 від 06.06.2015 року середньоденна заробітна плата позивача за 2014 рік склала 136 гривень 79 копійок (а.с. 124).

Кількість календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком становить 154 дні за період з 21 листопада 2014 року по 07 липня 2015 року.

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу обраховується шляхом множення 136,79 гривень на 154 дні та дорівнює сумі в розмірі 21 065 гривень 66 копійок.

Таким чином, на підставі вказаних положень трудового законодавства, позивача необхідно поновити на посаді директора КП «Васильківкомунікаціясервіс» та стягнути з останнього на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 065 гривень 66 копійок.

Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки факт порушення трудових прав позивача з боку Васильківського міського голови ОСОБА_5, який очолює виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області, який у свою чергу як виконавчий орган відповідної ради є розпорядником майна КП «Васильківкомунікаціясервіс», доведено повністю, суд приходить до висновку, що внаслідок протиправного звільнення позивача, йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у звязку із незаконним рішенням міського голови про його звільнення, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя у звязку із втратою постійної роботи.

При цьому, суд враховує, що внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження, яке є незаконним та звільнення позивача, останній був позбавлений роботи, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб життя позивача та потребувало додаткових зусиль з його боку для організації свого життя.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області на користь позивача розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 гривень 00 копійок.

Одночасно, при визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у цій частині в розмірі заподіяної моральної шкоди.

До того ж, в силу статті 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні позивача обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, оскільки як встановлено судом, звільнення позивача було здійснено з порушенням закону.

За приписами частини сьомої статті 235 КЗпП України та пунктів 2 і 4 частини першої статті 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та у межах виплати заробітної плати за один місяць.

На підставі частини третьої статті 88 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 235, 237, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, ст. ст. 1 11, 57 62, 64, 88, 208, 209, 212 215, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати Розпорядження Васильківського міського голови ОСОБА_5 від 20 листопада 2014 року № 188-к Про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс».

Стягнути з Комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21 065 (двадцять одна тисяча шістдесят пять) гривень 66 копійок.

Стягнути з виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та у межах виплати заробітної плати за один місяць.

Стягнути з Васильківського міського голови ОСОБА_5, виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, Комунального підприємства «Васильківкомунікаціясервіс» в дохід держави по 81 (вісімдесят одній) гривні 20 копійок з кожного у відшкодування судових витрат.

Покласти на Васильківського міського голову ОСОБА_5 обовязок покрити шкоду, заподіяну Комунальному підприємству «Васильківкомунікаціясервіс» у звязку з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий