Справа №451/1801/13-ц
Провадження № 6/451/9/15
УХВАЛА

іменем України

25 березня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Кріса М.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Радехів справу за поданням старшого державного виконавця ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Радехівського РУЮ у Львівській області із поданням, що погоджене начальником цього відділу, відповідно до якого, просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, а виконання процесуального рішення суду покласти на Державну прикордонну службу України.

В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі знаходяться провадження, відкрите по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Радехівським районним судом Львівської області щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. Боржник кошти стягувачу не сплачує, від так станом на 01.03.2015 року утворилася заборгованість в сумі 13538,34грн.. Із посиланням на норми Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», просить тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

Начальник ВДВС Радехівського РУЮ Львівської області ОСОБА_3, надавши письмову заяву, просить розгляд подання здійснювати без участі представника (а.с.11).

У відповідності до ч.2 ст.197 та ч.2 ст.377-1 ЦПК України розгляд подання проведено без участі осіб та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Як вбачається із подання (а.с.2-3) та доданих до нього матеріалів, відповідно до виконавчого листа Радехівського районного суду Львівської області №451/1801/13-цр від 09.12.2013 року (а.с.5), виконавчою службою Радехівського РУЮ 21.02.2014р. відкрито виконавче провадження щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти (а.с.4).

Зобовязання боржником не виконуються, від так станом на 01.03.2015 року у виконавчому провадженні ВП №42199842 по сплаті аліментів значиться заборгованість в сумі 13538,34грн. (а.с.2).

Із наявних в матеріалах справі доказів вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, рухомого та нерухомого майна, на яке б можна було звернути стягнення не має та на обліку в районному центрі зайнятості не перебуває (а.с.6-10).

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11 вересня 1997р.) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, із змісту п.2 ст.6 цього Закону слідує, що як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом, та, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на відшкодування збитків, хоча саме він зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобовязання та, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого листа.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Судом враховується, що особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні від виконання таких, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим листом обовязків.

Крім того, до подання не долучено жодного доказу про проведення державним виконавцем викликів боржника, про надання йому строку для добровільного виконання рішення суду.

Таким чином, узагальнюючи вищевказане, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,208-210,212,213,377-1 ЦПК України та Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Радехівського РУЮ у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення та іншими заінтересованими особами протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_4