Справа № 463/1170/15 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/4847/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору про інвестиційну діяльність, стягнення заборгованості та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив позивач. Просить таку скасувати та постановити нову ухвалу по суті заявленої заяви.

В апеляційній скарзі вказує на те, що ухвала постановлена за неповного з`ясування обставин у справі. Судом не проаналізовано долучені до позовної заяви докази та не наведено жодного висновку щодо їх аналізу. Так як позов обґрунтовано невиконанням ОСОБА_3 своїх обов`язків за договором про інвестиційну діяльність - невиготовленням палетних матеріалів, невиплатою планового прибутку, неповерненням отриманих коштів згідно з розпискою, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки в розмірі 91875, 00 грн., вважає, що ОСОБА_3 може позбутися усього свого майна, що утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відпові дачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_3, заборонити відчужувати майно та розпоряджатися коштами до набрання рішення у даній справі законної сили. Обгрунтовував заяву тим, що позов стосується фінансових зобов`язань на суму 91875, 00 грн., які відповідач добровільно виконати відмовляється, внаслідок чого існує небезпека вчинення дій збоку ОСОБА_3, спрямованих на унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду.

Так, в матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності відповідачу ОСОБА_3 майна, реалізація якого може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову, що, в свою чергу, виключає можливість суду пересвідчитись у відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач не скористався передбаченим ст.133 ЦПК України правом на заявлення клопотання про забезпечення доказів з метою отримання відомостей про наявне у відповідача майно, не зазначив перелік майна, що належить відповідачу, відтак, накладення арешту, заборона вчинення дій як вид забезпечення без з`ясування даних обставин може порушити право ОСОБА_3 як власника на користування своїм майном.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду відповідає вимогам закону, які врегульовують питання забезпечення позову, зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для її задоволення немає, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5