Єдиний унікальний номер 725/4271/15-ц
Номер провадження 4-с/725/28/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Зитинюк К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань державної виконавчої служби начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черніевцькій області ОСОБА_2 при винесенні постанови від 18.06.2015 року, скасування вказаної постанови, скасування довідки-розрахунку від 18.06.2015 року №7863/21, зобовязання видати новий розрахунок про розмір заборгованості по виплаті аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року заявник звернулась до суду з вище вказаною скаргою в обґрунтування якої посилалась на те, що в провадженні Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.06.2012 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3

В ході вчинення виконавчих дій у рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем 19.12.2014 року було проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.12.2014 року в розмірі 229102,52 грн.. Вказаний розрахунок здійснено на підставі довідки ДПІ у м.Чернівці №12888 від 30.09.2014 року, виходячи із валового доходу боржника як фізичної особи-підприємця за перше півріччя 2012 року та за 2013 рік, при цьому державним виконавцем враховано розмір сплати податків, зборів та єдиного соціального внеску у розмірі 23477,46 грн.

Вказувала на те, що постановою заступника начальника головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань державної виконавчої служби начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій обл. ОСОБА_2 від 10.06.2015 року дії начальника Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ при проведенні зазначеного розрахунку визнано неправомірними та скасовано зазначений розрахунок, зобовязавши провести новий у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

На виконання зазначеної постанови в.о. начальника Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ видано новий розрахунок від 18.06.25015 року та розраховано заборгованість зі сплати аліментів в період з 19.06.2012 року по 01.06.2015 року у розмірі 220,93 грн.

Вважає, що постанова, якою було скасовано попередній розрахунок є незаконною, оскільки утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, що узгоджується з положеннями п. 16 Переліку видів доходу, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146.

Крім того, вказувала на те, що для підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування не підлягають застосування положення ст. 177 Податкового кодексу України, а їх доходом слід вважати дохід, отриманий протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, не залежно від витрат підприємця, а тому взяті до уваги в оскаржуваній постанові висновки щодо понесених боржником витрат не є обґрунтованими, оскільки витрати фізичної особи-підприємця для сплати єдиного податку значення не мають.

Також, вважає, що надані боржником для розрахунку заборгованості квитанції, накладні та відомості про нарахування заробітної плати, довідки про сплачені податки і збори викликають сумніви у їх достовірності, оскільки заявник працювала на посаді адміністратора готелю «Преміум» з 2009 року та їй відомо, що обладнання на яке вказує боржник було придбане ним не у розрахунковий період, для прання і прибирання у готелі є спеціальна техніка, а троє працівників готелю оформленні офіційно на пів ставки в розмірі 0,25 відсотків.

Зазначала, що про порушення своїх прав з боку державної виконавчої служби та територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань виконавчої служби в рамках вказаного виконавчого провадження їй стало відомо лише 29.07.2015 року отримавши копії оскаржуваних документів на адвокатський запит, а тому строк оскарження вказаних документів нею пропущено з поважних причин.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права, просила поновити строк на оскарження вказаної вище постанови та довідки-розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів від 18.06.2015 року №7863/21, визнати дії заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань виконавчої служби при винесенні постанови від 10.06.2015 року незаконними та скасувати вказану постанову, скасувати довідку-розрахунок про розмір заборгованості по виплаті аліментів від 18.06.2015 року №7863/21 та зобов'язати в.о. начальника Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ видати новий розрахунок у відповідності до вимог ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання скаржник не зявилася.

Від в.о. начальника Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи з метою підготовки відповідних заперечень, проте суд вважає причину неявки представника Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ не поважною, оскільки як вбачається з повідомлення про вручення судового відправлення, матеріали скарги виконавчої службою отримано вчасно відповідно до вимог ст.. 76 ЦПК України, а тому суд вважає, за можливе розглянути дану справу у їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що пропущений заявником строк звернення до суду з даною скаргою підлягає поновленню, проте скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ? частини усіх видів заробітку але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.06.2012 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Пунктами 4, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. Згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Судом встановлено, що в рамках вказаного вище виконавчого провадження було проведено розрахунок заборгованості по виплаті аліментів за основу якого взято дані ДПІ у м.Чернівці про доходи заявника як ФОП задекларовані ним у 2012 році в сумі 653670 грн. та у 2013 році 805500 грн., таким чином визначено розмір заборгованості за період з 19.06.2012 року по 30.11.2014 року в сумі 299102,52 грн.

Проте постановою заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань державної виконавчої служби начальником Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 від 10.06.2015 року вказаний розрахунок скасовано, оскільки він був проведений з урахуванням не чистого,а валового доходу боржника фізичної особи-підприємця, визнано дії начальника Шевченківського ВДВС Черніевцького МУЮ по нарахуванню заборгованості по сплаті аліментів з валового доходу від підприємницької діяльності неправомірними та зобовязано його провести розрахунок заборгованості відповідно до ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (а/с 6-8).

У відповідності до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України ( 2947-14 ). У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

На виконання вище вказаної постанови та вимог закону, в.о. начальника Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_4 було проведено новий розрахунок від 18.06.2015 року №7863/21, відповідно до якого заборгованість по сплаті аліментів за період з 19.06.2012 року по 01.06.2015 року становить 220,93 грн. (а/с 10).

Копію вказаних вище документів заявником отримано 29.07.2015 року, про що свідчить відповідна відмітка на супровідному листі Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ на адресу адвокатського обєднання «ОСОБА_5 і партнери» від 21.07.2015 року №9245/21 (а/с 11).

Відповідно до ст.. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ОСОБА_1 строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

За таких обставин, суд вважає, що заявником з поважних причин було пропущено строк звернення до суду з даною скаргою та він підлягає поновленню.

Відмовляючи в задоволенні скарги по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справи №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Відповідно до п.п. 16 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об'єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, тобто є платником єдиного податку, дана обставина підтверджується фактами викладеними у оскаржуваній постанові від 10.06.2015 року, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України є такою, що не підлягає доказуванню.

У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 142 ГК України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Склад валового доходу та валових витрат суб'єктів господарювання визначається законодавством. Для цілей оподаткування законом може встановлюватися спеціальний порядок визначення доходу як об'єкта оподаткування.

Згідно п. 292. 1 п. 292.3 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. До суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

У відповідності до п. 292.9 ст. 292 ПК України доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.

За змістом п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Таким чином, доходом боржника слід вважати суму, фактично отриману субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або в касу за здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, у відповідності до ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

У відповідності до вимог п.п. 296.1, 296.1.1 ст. 296 ПК України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту. Платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги, у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Оскільки ОСОБА_3 перебуває на спрощеній системі оподаткування для визначення доходу, і як наслідок розміру заборгованості по несплаті аліментів не можна керуватися приписами пункту 177.2. статті 177 ПК України щодо визначення доходу повязаного із підприємницькою діяльністю, а тому розмір аліментів слід обчислювати з урахуванням даних Книгу обліку доходів платника єдиного податку в якій відображається його дохід або з вирахуванням від суми оподаткованого доходу понесені та документально підтвердженні витрати з метою встановлення чистого доходу.

Таким чином, з аналізу вище викладеного слідує, що валовим доходом фізичної особи приватного підприємця слід вважати загальну суму доходу, яка ним отримана в звітному періоді з усіх видів його діяльності, при цьому чистим доходом вважається різниця між валовим доходом та фактичними витратами підприємця, що не було враховано державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості по аліментах від 19.12.2014 року, а тому заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань державної виконавчої служби начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 правомірно було винесено постанову від 10.06.2015 року та скасовано вказаний розрахунок, як такий що не відповідає вимогам ст.ст. 11, 68-73, 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. п. 1.16 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об'єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства.

Згідно з п. 13 зазначеної постанови утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовязаний надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Посилання заявника на те, що поданні боржником для розрахунку заборгованості довідки, накладні та інші документи на підтвердження понесених ним витрат за розрахунковий період не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по виплаті аліментів від 18.06.2015 року №7863/21 відображає реальні показники чистого доходу боржника від підприємницької діяльності, а тому при його здійсненні державний виконавець діяв правомірно.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 124,129 Конституції України, п.п. 16 п. 1, п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 142 ГК України, ст.ст. 177,292,296 ПК України, ст. 195 СК України, ст.ст. 3,4,11, 208-210, 293,3693,295,383,386-388 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань державної виконавчої служби начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черніевцькій області ОСОБА_2 від 10.06.2015 року та довідки-розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів від 18.06.20158 року №7863/21.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з питань державної виконавчої служби начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 при винесенні постанови від 18.06.2015 року, скасування вказаної постанови, скасування довідки-розрахунку від 18.06.2015 року №7863/21, зобовязання видати новий розрахунок про розмір заборгованості по виплаті аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк