У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Іллічної на рішення Дубенського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 Іллічної до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а :

26 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що вона не могла самостійно надати докази на підтвердження своїх позовних вимог, а тому подала місцевому суду три заяви про забезпечення доказів, які суд безпідставно відхилив.

В той же час, за наслідками розгляду заяви про забезпечення доказів суд відповідно до норм ЦПК повинен був постановити ухвалу, чого зроблено не було.

Покликаючись на ці обставини, позивачка рішення суду першої інстанції вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, місцевий суд виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд не вправі витребовувати докази з власної ініціативи.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 133 ЦПК особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснив, що під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Таким чином, згідно із законом суд може витребувати докази лише у випадках, коли у сторін є обґрунтовані складнощі в їх наданні.

Проте матеріали справи будь-яких відомостей про неможливість їх витребування або труднощі, які виникли у позивачки при поданні доказів, не містять, незважаючи на те, що суд першої інстанції двічі вказував на це позивачці у своїх ухвалах від 12 березня та 25 травня 2015 року (а. с. 35, 56).

Не містять таких відомостей і три заяви позивачки «про забезпечення доказів в порядку ст. 135 ПК України», в яких ідеться про витребування судом доказів (а. с. 16-20, 26-30, 45-50).

Що ж стосується експертизи, то її призначення судом можливе лише за умови наявності у справі відповідних документів, які є необхідними для її проведення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка визнала, що свої позовні вимоги вона доказами не підтвердила, а її представник у місцевому суді діяв недобросовісно.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому з урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Іллічної відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: