АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/745/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17339/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року по справі за позовом кредитної спілки "Подільська" до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

КС "Подільська", звертаючись до суду з позовом, вказувала, що 26 серпня 2011 року між ним і членом кредитної спілки ОСОБА_4 був укладений кредитний договір на суму 8000 грн., зі сплатою 50% відсотків за його користування, строком на 18 місяців. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 серпня 2011 року між КС "Подільська" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 3093А, також 26 серпня 2011 року між КС "Подільська" та ОСОБА_2 в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору був укладений договір поруки № 3093Б. Взяті на себе зобов'язання позичальник ОСОБА_4 виконував неналежним чином, допустив порушення умов кредитного договору щодо повернення частини кредиту і сплати відсотків, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач вказував, що з метою погашення заборгованості неодноразово у письмовій та усній формі звертався до позичальника, а також до поручителів з повідомленнями про наявність заборгованості та вимогою її погасити. Однак, ні сам позичальник, ні поручителі ОСОБА_3, ОСОБА_2 кошти не сплачували. Крім того, протягом всього часу відповідачі не звертались із заявою чи повідомленням про відстрочення сплати процентів, чи самої суми кредиту. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на його користь борг в сумі 42171 грн. 87 коп. та судовий збір.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь кредитної спілки "Подільська" 42171 грн. 87 коп. заборгованість по кредитному договору та з кожного по 140 грн. 57 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 провадження № 22-ц/792/745/15

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 27 нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права. Вказує, що при вирішенні спору, суд не звернув уваги на недотримання позивачем положень ч.ч. 1,4 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки. Зазначає, що таким чином суд не взяв до уваги, що позивач в односторонньому порядку, без повідомлення та згоди поручителів змінив відсоткову ставку з 30 вересня 2011 року, встановивши її в розмірі 100 % річних. Також вказує, що вирішуючи спір суд не звернув уваги на дату останнього

платежу боржника, що відповідно до умов договору є фактичним виконанням, тобто, вказує, що таким чином позивач пропустив строк звернення до суду. Зазначає, що позивач, нараховуючи відсотки, допустив порушення ч.ч. 1,3 ст. 1056 ЦК України, щодо заборони зміни фіксованої процентної ставки. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, помилково стягнув і розмір штрафу і нараховані відсотки, таким чином, застосувавши два стягнення за одне порушення. Крім того, вказує, що вимоги позивача належним чином не обґрунтовані, надані розрахунки нарахувань штрафних санкцій не обґрунтовані відповідними рішеннями, суду не надані всі належні письмові докази.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 3 і п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що 26 серпня 2011 року між кредитною спілкою «Подільська» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 3093, за умовами якого кредитна спілка надала ОСОБА_4 кредит в розмірі 8000 грн. строком на 18 місяців до 15 лютого 2013 року. Позичальник зобов'язався повернути отриману суму кредиту зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 50 % річних шляхом сплати щомісячних платежів в строки відповідно до передбаченого договором графіка до 15 лютого 2013 року. У випадку прострочення на пять робочих днів по сплаті суми кредиту та відсотків за користування кредитом кредитодавець має право подвоїти відсоткову ставку за користування кредитом до моменту повного погашення простроченої заборгованості. При порушенні термінів розрахунку позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочки на залишок суми кредиту. У випадку порушення позичальником пункту 3.2.2 договору, а саме свого обовязку погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному договором, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен з випадків (п.п. 1.1, 4.2. 4.4, 9.1, 9.2 кредитного договору) .

26 серпня 2011 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобовязань взятих за кредитним договором між КС "Подільська" та ОСОБА_6, ОСОБА_2 з кожним окремо, було укладено договори поруки відповідно №№ 3093А, 3093Б. Згідно з умовами вищевказаних договорів поручителі взяли на себе зобовязання відповідати перед КС "Подільська" за виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором, як солідарні боржники в повному обсязі, тобто повернення кредиту, виплату відсотків за користування ним, сплату додаткових відсотків Термін дії договорів поруки зазначено в п. 3.1 до повного виконання зобовязань, передбачених кредитним договором.

За вказаним договором ОСОБА_4 отримав 8000 грн.

Під час дії договору позичальник свої зобовязання по сплаті кредиту та відсотків за його користування відповідно до визначеного договором графіку не виконував, кошти для погашення заборгованості по кредиту згідно графіку не сплачував в термін більше 1 місяця. Внаслідок порушення таких умов договору кредитодавець подвоїв відсоткову ставку за користування кредитом на весь час наявності простроченої заборгованості

По закінченню терміну дії кредитного договору 15 лютого 2013 року позичальник свої зобовязання по сплаті кредиту та відсотків за його користування відповідно до визначеного договором графіку не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед КС «Проскурівська» в сумі 42171 грн. 87 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту в сумі 7691 грн., відсотки за користування кредитом 19644 грн. 79 коп., пеня 14036 грн. 08 коп., штраф 800 грн.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договорами поруки, розрахунком заборгованості та іншими матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржив.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 599 вказаного Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Тобто, пеня та штраф є видами відповідальності за різні порушення зобов'язань боржником.

Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

За таких обставин висновки суду першої інстанції, що розмір заборгованості за кредитним договором станом на 5 серпня 2014 року складає 42171 грн. 87 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту в сумі 7691 грн., відсотки за користування кредитом 19644 грн. 79 коп., пеня 14036 грн. 08 коп., штраф 800 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача є законними та обґрунтованими.

В той же час рішення суду першої інстанції про стягнення даної заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_4 ОСОБА_3, ОСОБА_2 ухвалено з порушенням норм матеріального права.

За змістом ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договорів поруки від 26 серпня 2011 року між КС «Проскурівська» та ОСОБА_3, ОСОБА_2 про їх дію до повного виконання зобовязань, передбачених кредитним договором не свідчать про те, що договорами поруки установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

П. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З врахуванням обставин справи, норм цивільного законодавства та розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ слід прийти до висновку, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором № 3093 від 26 серпня 2011 року настав 15 лютого 2013 року та саме з цього часу в кредитора виникло право протягом шести місяців до 15 серпня 2013 року звернутись до поручителя з вимогою про погашення боргу або предявлення позову до суду про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, такої вимоги про погашення заборгованості по кредитному договору кредитна спілка ОСОБА_3, ОСОБА_2 в період з 15 лютого по 15 серпня 2013 року не направляла.

Позов до ОСОБА_3, ОСОБА_2 в судовому порядку в цей період кредитною спілкою не подавався.

Позов був предявлений до поручителів 15 серпня 2014 року, тобто після спливу, встановленого ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, шестимісячного строку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки кредитна спілка протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявила вимогу до ОСОБА_3, ОСОБА_2, як поручителів, про погашення заборгованості по кредитному договору чи подала відповідний позов до суду, а тому договора поруки від 26 серпня 2011 року в силу вимог п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України слід вважати припиненими.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року по цивільній справі № 6-78цс12, від 13 лютого 2013 року цивільній справі № 6-3цс13, прийнятими за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Інші доводи апеляційної скарги щодо нікчемності умов договору про збільшення відсоткової ставки та неправомірного стягнення одночасно штрафу і пені, тобто застосування подвійної відповідальності за порушення умов договору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки договора поруки припинили свою дію, що є підставою для відмови в задоволенні всіх позовних вимог до поручителів, в тому числі і стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій .

Виходячи з наведених обставин справи, норм чинного законодавства та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення через неправильне застосування норм матеріального права з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 42171 грн. 87 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту 7691 грн., відсотки за користування кредитом 19644 грн. 79 коп., пеня 14036 грн. 08 коп., штраф 800 грн., а в позові до поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з врахуванням вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України слід відмовити.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволення позовних вимог в сумі 421 грн. 71 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення:

Позов Кредитної спілки "Подільська" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки "Подільська" заборгованість по кредиту сумі 42171 грн. 87 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту 7691 грн., відсотки за користування кредитом 19644 грн. 79 коп., пеня 14036 грн. 08 коп., штраф 800 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки "Подільська" судові витрати в сумі 421 грн. 71 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко