У х в а л а

іменем україни

1 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури м. Кіровограда, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позов, в якому просила стягнути на її користь з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 20 тис. грн та майнову шкоду за надання їй правової допомоги по адміністративній справі у розмірі 6 тис. грн, завдану їй незаконними діями органу дізнання, прокуратури та суду, та з Державної казначейської служби України, прокуратури м. Кіровограда та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - УМВС України в Кіровоградській області) судові витрати у розмірі 1 218 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 13 червня 2013 року відносно неї було складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення, за те, що вона в період знаходження у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною, будучи працівником органів внутрішніх справ України, порушила вимоги ст.18 Закону України «Про міліцію» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_242/ed_2014_12_28/pravo1/T056500.html?pravo=1> і займалася оплачувальною діяльністю в салоні краси «Я», який розташований за адресою: м. Світловодськ, вул. Леніна, 57, а саме надавала послуги з манікюру. Зазначала, що обставини, які вказані у зазначеному протоколі не відповідають дійсності, оскільки вона не надавала послуги, не займалася оплачувальною діяльністю, а лише за домовленістю з керівником салону у свій вільний час навчалася мистецтву манікюру. Також зазначає, що працівниками міліції щодо неї застосовувалися незаконні дії, які виражалися у вчиненні психологічного тиску, залякуванні, висловлюванні погроз у настанні негативних наслідків як до неї так і до власника салону. Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2013 року її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-4 КУпАП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_985619/ed_2015_01_17/pravo1/KD0005.html?pravo=1>, а провадження у справі було закрито з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_983684/ed_2015_01_17/pravo1/KD0005.html?pravo=1>. Вказана постанова була скасована апеляційним судом Кіровоградської області, провадження у справі закрито з підстав відсутності у її діях адміністративного правопорушення. Вказувала, що незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності негативно вплинуло на її стан здоров'я та завдало душевних страждань.

Справа судом розглядалась неодноразово.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7 218 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що позивачкою був доведений факт заподіяння їй моральної шкоди і вона має право на її відшкодування на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_01_25/pravo1/Z026600.html?pravo=1> (далі - Закон) та відшкодування коштів, витрачених на правову допомогу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що заходи, проведені відносно позивача працівниками УМВС України в Кіровоградській області, за своєю правовою природою не є оперативно-розшуковими, оскільки відомості по вказаному факту в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не реєструвалися. Відносно ОСОБА_1 кримінальне провадження не розпочиналося, а тому її твердження про те, що вона в період з 22 травня 2013 року по 12 грудня 2013 року перебувала під слідством, є необґрунтованими і не підтверджуються доказами. До адміністративної відповідальності у вигляді штрафу чи виправних робіт вона не притягувалась, а тому відсутні підстави для застосування Закону.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2013 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-4 КУпАП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_985619/ed_2015_01_17/pravo1/KD0005.html?pravo=1>, а провадження у справі було закрито з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_983684/ed_2015_01_17/pravo1/KD0005.html?pravo=1>.

Вказана постанова була скасована постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2013 року, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Тобто до адміністративної відповідальності у вигляді арешту чи виправних робіт позивач не притягувалась.

Згідно із ст. ст. <nau://ukr/266/94-ВР|st1>, 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" <nau://ukr/266/94-ВР|st2> шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" <nau://ukr/2135-12>, "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" <nau://ukr/3341-12> та іншими актами законодавства, - відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Апеляційний суд, належним чином перевіривши докази, врахував, що відносно ОСОБА_1 кримінальне провадження не розпочиналося та оперативно-розшукові заходи не проводились, оскільки відомості по вказаному факту в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні, до адміністративної відповідальності також не притягувалась, та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем його позовних вимог.

Отже, оскільки предметом та підставою позову є відшкодування моральної шкоди лише на підставі Закону, а умов та підстав для його застосування немає, та виходячи з положень ст. 11 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), апеляційний суд вірно відмовив у позові.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338 <nau://ukr/1618-15|st338>-341 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st341> є підставами для скасування судового рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою заявника із висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості, а тому його слід залишити без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик