Апеляційний суд Житомирської області
Категорія Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Григорусь Н.Й.,

Талько О.Б.,

при секретарі судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення збитків,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Житомирська міська рада звернулась в суд з даним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.11.2010 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га.

Посилаючись на те, що при обстеженні вказаної земельної ділянки було встановлено, що ОСОБА_3 шляхом встановлення паркану зайнято землі комунальної власності площею 0,0030 га по АДРЕСА_1, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 грудня 2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0030 га по АДРЕСА_1, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення паркану. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача розмір розрахованої та затвердженої шкоди в сумі 242 грн.35 коп. та судовий збір в розмірі 487 грн.20 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що вона є власником спірного паркану, який знаходиться біля частину її будинку, і, крім того, не була залучена судом першої інстанції до участі у розгляді даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов Житомирської міської ради суд першої інстанції виходив із того, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 площею 0,0030 га.

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного з'ясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законними і обґрунтованим.

Відповідно до вимог закону обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що заявляючи в суді позов, Житомирська міська рада зазначала, зокрема, підставою позову статті 116,144,124,152,212 ЗК України та вказувала на те, що відповідач є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га та встановив паркан на землі комунальної власності не зазначивши при цьому ні довжини паркану, ні прив'язки його до конкретних точок на місцевості.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на позивача покладено обов'язок доведення обставин, на які посилається у позові.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції з урахуванням частини 4 ст.60 ЦПК України не звернув уваги на те, що Житомирська міська рада не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог і зосередився лише на переліку статей ЗК України та прийшов до помилкового і передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову та знесення паркану.

Колегія суддів вважає, що фотокопії документів долучених до позовної заяви (а.с.6-16) не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження позовних вимог.

Крім того, на спростування доводів Житомирської міської ради апеляційна скарга та додані до неї матеріали свідчать про те, що власниками будинку АДРЕСА_1 (нова адреса: будинок АДРЕСА_1) є ОСОБА_4 (82/100 ід.ч.), тобто батько відповідача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 (18/100 ід.ч.), а фактична земельна ділянка за цією адресою згідно довідки БТІ рахується площею 1031 кв.м. Відповідач по справі - ОСОБА_3 не є співвласником цього будинку та не є власником вказаної земельної ділянки, оскільки спадщина після смерті батька на даний час за спадкоємцями не оформлена та порядок користування земельною ділянкою не визначений.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 грудня 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Житомирської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та стягнення збитків - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді