Справа № 154/2428/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Канівець Л.Ф.
Провадження № 22-ц/773/63/15 Категорія: 5 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

секретаря Черняк О.В.,

з участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1І звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 Володимир - Волинського району Волинської області. Разом з нею проживає дочка ОСОБА_4. Син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 проживають окремо від неї, мають свої сімї .

В період з 19 травня 1969 року по 14 травня 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .14 травня 2013 року її чоловік ОСОБА_7 помер. В період шлюбу з ОСОБА_7, а саме 04 вересня 2006 року Зарічанською сільською радою їм було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Дігтів по вул. Шахтарській, 16. Даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 травня 2007 року був зареєстрований на її чоловіка ОСОБА_7 і є спільною сумісною власністю подружжя .

Після смерті її чоловіка ОСОБА_7 відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. Позивач у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка .

Однак, відповідачі- діти позивачки, стверджують, що вони мають право на успадкування всього вищевказаного житлового будинку, оскільки він належав їх батькові, а вона взагалі ніякого права на вищевказане будинковолодіння не має. Стосовно цього в них виникають всякого роду спори та непорозуміння .

Домовленості з відповідачами щодо її частки будинку з надвірними будівлями в добровільному порядку не досягнуто, а тому просить визнати за нею право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в селі Дігтів, по вулиці Шахтарській, 16, та право власності на 1/2 частки зазначеного будинковолодіння.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який помер 14 травня 2013 року право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в селі Дігтів, по вулиці Шахтарській ,16, Володимир - Волинського району , Волинської області .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в селі Дігтів, по вулиці Шахтарській ,16, Володимир - Волинського району, Волинської області .

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1І та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення сторони по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно положень ст.ст. 60, 63 та 70 СК України спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя- позивачки та її покійного чоловіка, які мають рівні права на володіння розпорядження та користування будинковолодінням та суд вважає за необхідне визнати право позивача на ? частку спірного будинку з надвірними будівлями та спорудами.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 19 травня 1969 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Від шлюбу в них народилося троє дітей .

За час спільного подружнього проживання вони придбали житловий будинок в селі Дігтів .

Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Дігтів, по вулиці Шахтарській, 16, в якому вона проживає, підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами від 04 вересня 2006 року, яке видане Зарічанською сільською радою Володимир - Волинського району.

Даний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 травня 2007 року був зареєстрований на чоловіка позивача ОСОБА_7. Право власності на житловий будинок також підтверджується технічним паспортом, наданими в суді першої інстанції поясненнями свідків.

Після смерті чоловіка позивачки ОСОБА_7 відкрилася спадщина за законом на належне йому майно .

Позивач у встановленому законом порядку відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка .

Оскільки будинок з надвірними будівлями і спорудами подружжям придбаний за час шлюбу, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю ( в редакції 1969 року ), він є спільною сумісною власністю .

Аналогічні норми містяться і у ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності;незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову, в якій зробив правовий висновок, що згідно з вимогами статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник, право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорюване право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Покликання апелянта як на підставу для відмови в позові на те, що в заяві ОСОБА_1 до нотаріальної контори від 11 листопада 2013 року (а.с.46), де вона відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, нею висловлена позиція щодо відмови від претензій і на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя та визнання всього спадкового майна особистою власністю покійного чоловіка, судовою колегією не береться до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на які підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Як передбачено ст. 214 ЦК України відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій вчинено правочин.

Отже, оскільки позивачем ОСОБА_1 не було вчинено жодних передбачених законом дій щодо відмови від своєї частки у спільній сумісній власності на жилий будинок чи щодо відчуження цієї частки в користь свого чоловіка ОСОБА_7, тому наявна заява (а.с.46), подана 11 листопада 2013 року через секретаря сільської ради до нотаріальної контори, не свідчить про належність всього нерухомого майна особисто спадкодавцю ОСОБА_8, так як вказана заява не має такого юридичного значення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням відповідачем норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження суду і суд їм дав правильну юридичну оцінку.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: