Провадження №22-ц/784/1644/15
Головуючий у першій інстанції-Гуденко О.А.
Категорія 43 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Гордійчук С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачів - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_5

до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та

Управління з використання та розвиту комунальної власності

Миколаївської міської ради

про визнання незаконним та скасування розпорядження про приватизацію, визнання недійсним свідоцтва про право власності

У С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Управління з використання та розвиту комунальної власності Миколаївської міської ради з вище названим позовом.

Позивач зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_1. У дворі будинку знаходяться допоміжні приміщення, в тому числі і сарай літ.Г. У жовтні 2014 року він дізнався про те, що частина сараю літ.Г (приміщення площею 9, 5 кв.м., 13, 6 кв.м та інш.) передані у спільну часткову власність ОСОБА_2. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку приватизації як частка квартири №18 будинку по вул. Потьомкінській, 93 у м.Миколаєві.

Посилаючись на те, що ці приміщення сараю літ.Г розташовані в окремій будівлі, є допоміжними приміщеннями всього будинку, які не підлягають приватизації, ОСОБА_8 просив визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації від 29 березня 2000 року № 4733-р та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 30 березня 2000 року № 2202/ж, видане на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Відповідачка ОСОБА_2, діючи від свого імені та від імені інших відповідачів, позов не визнала, зазначивши, що їх сім'я користувалась спірними приміщеннями на законних підставах та набула право на їх приватизацію відповідно до закону.

Представник Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради проти задоволення позову не заперечувала.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив рішення скасувати та задовольнити позов, посилаючись на обставини, які стали підставою позову, та невірну оцінку судом зібраних доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, питання приватизації квартир державного житлового фонду на час здійснення приватизації квартири відповідачів у березні 2000 року регулювалось Законом «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (далі Закон) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (далі Положення).

Відповідно до статті 1 Закону та пункту 2 Положення приватизація державного житлового фонду визначена як відчуження на користь громадян квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду, які використовуються громадянами на умовах найму.

Перелік обєктів, які не підлягали приватизації, визначено статтею 2 Закону.

За пунктом 7 Положення загальна площа квартири (будинку), яка підлягали приватизації, визначалась як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири.

За визначенням Державного комітету з будівництва та архітектури, підсобні приміщення це приміщення, призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора), а також передпокій, внутрішньоквартирний хол, коридор тощо (Державні будівельні норми України. Будинки та споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 від 18.05.2005 №80).

Аналогічно регулює питання щодо підсобних приміщень і частина 2 статті 63 ЖК.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є власником квартир № 1, 3 у будинку № 93 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві (а.с. 10-11, 12).

Будинок складається з окремих будівель, в тому числі житлової будівлі літ. А3-1 та будівлі літ.Г (а.с. 93).

За даними первинної технічної інвентаризації станом на 1959 рік будівля літ.Г. відносилась до житлового фонду, а при поточній інвентаризації 1999 року - визначена як сарай (а.с.17, 22).

Той факт, що спірні приміщення (9,5 кв.м, 13,6 кв.м, 3,8 кв.м, 2,.2 кв.м) будівлі літ. Г перебували в користуванні мешканців квартири №18 (відповідачів) як підсобні приміщення, встановлено і судовими рішеннями, ухваленими в інших справах (а.с. 49-57).

Рішенням виконкому Центральної районного ради м. Миколаєва №28 від 20 березня 1998 року підсобні приміщення розміром 3,9х7,9 кв.м закріплені за квартирою №18 по вул. Потьомкінській, 93, в якій проживає ОСОБА_2 (а.с. 132).

Розпорядженням органу приватизації № 4733-р від 29 березня 2000 року (а.с. 13) ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передано у власність квартиру АДРЕСА_2, на підставі якого 30 березня 2000 року відповідачам видано свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру, загальна площа якої становить 63, 2 кв.м. (а.с. 14).

Згідно технічної характеристики квартира складається з 4 кімнат житловою площею 46, 1 кв. м., у тому числі: кімнати 10, 3 кв.м., 12, 7 кв.м., 9, 5 кв.м., та 13, 6 кв.м., 2 кухні 5, 1. кв.м., та 3, 8 кв.м., 2 коридори 3,1 кв.м., та 2, 2 кв.м., та вбудована шафа 2, 9 кв.м. (а.с. 15).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що станом на березень 2000 року відповідачі, як мешканці квартири АДРЕСА_3, користувались приміщеннями площею 3,9 х 7,9 кв.м будівлі літ.Г на законних підставах, а тому відповідно до статей 1,2 Закону набули право на приватизацію квартири №18, до складу якої включені і спірні приміщення, розташовані в будівлі літ.Г. Суперечності у визначенні статусу цих приміщень (житлові чи підсобні приміщення) цих прав відповідачів не спростовують.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_5 на те, що спірні приміщення будівлі літ.Г, як допоміжні приміщення будинку, є власністю всіх власників квартир будинку №93 по вул. Потьомкінській, а тому приватизації не підлягали.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що спірні приміщення будівлі літ. Г використовувались для обслуговування всього будинку №83, і на ці обставини позивач не посилався, то відсутні і підстави вважати спірні приміщення допоміжними в розумінні статті 1 Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та висновків Конституційного Суду України у справі №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків).

Доводи апелянта про те, що суд не врахував статус приміщень будівлі літ. Г, які не підлягали приватизації відповідачами, пов'язані з невірним ототожненням таких понять як «допоміжні приміщення будинку» та «підсобні приміщення, належні до квартири» (стаття 1 Закону).

На законність приватизації не впливає і технічний стан спірних приміщень на цей час. Неналежне утримання власником своєї нерухомості та порушення у звязку з цим прав інших мешканців, може бути підставою для захисту порушених прав у інший спосіб, передбачений законом.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді