Справа № 344/8032/15-ц
Провадження № 2/344/3389/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.

секретаря Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, мотивуючи його тим, що вона та члени її родини є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. На даний час в квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_2 ,яка понад рік в ній не проживає. Через реєстрацію відповідача у її квартирі позивачка повинна сплачувати за неї комунальні послуги, внаслідок чого вона несе ряд незручностей з цього приводу. За вказаних обставин просила визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2.

Позивач в судовому засідання не з"явилася,надала суду заяву,в якій заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд позов задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку через оголошення в редакцію газети «Галичина».

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування та розпорядження майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування належною їй на праві власності квартирою.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст.33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

На підставі свідоцтва про право власності на житло позивачу та членам її родини (чоловіку,сину та доньці) належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 (а.с.4-5)

Відповідно до копії будинкової книги (а.с.6-8), та довідки ЄРЦ (а.с.9) в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_2.

Від ОСОБА_1,ОСОБА_4,ОСОБА_5 надійшла заява, за змістом якої вбачається,що вони не заперечують щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 14 по вул. Івасюка ,30 в м. Івано-Франківську.

Згідно заяви, виданої КП "Єдиний розрахунковий центр" від 23.06.2015 року (а.с.22), в квартирі АДРЕСА_3 відповідач ОСОБА_2 не проживає з 2008 року.

Позивачка вказує, що реєстрація у її квартирі ОСОБА_2, яка після розлучення з її сином ОСОБА_4, добровільно залишила квартиру і виїхала, перешкоджає їй в вільному користуванні власністю. Відповідачка з того часу не цікавиться спірним житлом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч.2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач,як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у звязку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано колишнього члена її сім»ї відповідача ОСОБА_2, яка понад рік не проживає за вказаною адресою, її речей там немає. Через те, що відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялася, позивач змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Івасюка, 30/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 150,156 ЖК України, ст. ст.29,383, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11,15, 60,88 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215,224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.