АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1345/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2015 року. Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звертаючись до суду із цим позовом до ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданого Пироговецькою сільською радою 29 вересня 1998 року він є власником земельної ділянки площею 0,36 га в с. Пирогівці для обслуговування житлового будинку. Він має намір присвоїти свої земельні ділянці кадастровий номер, але цього зробити не може через накладення на його земельну ділянку іншої ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2 Накладення двох земельних ділянок виникло у зв'язку з допущеними порушеннями при виготовленні державного акта ОСОБА_2, - розмір її земельної ділянки було збільшено за рахунок збільшення межі ділянки від вулиці Островського з 36 м до 36,6 м. Крім того, при виготовленні нею технічної документації межі земельної ділянки з ним як із суміжним власником не погоджувалися, в державному акті ОСОБА_2 його прізвище як суміжного землевласника відсутнє. Тому ОСОБА_1 просив скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 з кадастровим номером НОМЕР_1 виданий ОСОБА_2

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року позов задоволено. Скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,25 га, виданий у 2006 році ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим в зв'язку з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. На її думку суд, скасовуючи її державний акт, суд не врахував, що підписання акту погодження меж самостійного значення не має, тому не може бути безумовною підставою для скасування державного акту. Судом не встановлено, чи порушено право позивача тим, що ним не погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_2 Суд також не врахував, що земельна ділянка відповідачки перейшла їй у власність за договором дарування від матері, що володіла нею на підставі державного акта від 25.03.1997 року.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про розгляд справи. Її заява про відкладення розгляду справи з огляду на відсутність доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання відхилена.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, та допустив порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку було порушено вимоги закону щодо погодження меж земельної ділянки з позивачем як суміжним землевласником.

Проте не можна погодитися з таким висновком у повному обсязі.

Так, встановлено, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, виданого 29 вересня 1998 року на підставі рішення Пироговецької сільської ради від 17 лютого 1995 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,36 га., яка розташована в с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2014 року встановлено, що згідно договору дарування від 25 березня 1997 року ОСОБА_2 прийняла у дар від свої матері ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,60 га (для обслуговування жилого будинку - 0,25 га, та для ведення підсобного господарства 0,35га, з яких 0,15 га - єдиним масивом із земельною ділянкою для обслуговування будинку і 0,20 га - окрема ділянка). На підставі договору дарування від 25 березня 1997 року Пироговецька сільська рада 11 квітня 2006 року видала ОСОБА_2 державні акти на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,60 га в с. Пирогівці, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, один з яких серії НОМЕР_4 на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

Земельна ділянка ОСОБА_1 розташована в АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування будинку ОСОБА_2 розташована в АДРЕСА_2, сторони є суміжними землекористувачами.

При видачі державного акта НОМЕР_4 від 11.04.2006 року на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, у плані меж земельної ділянки ОСОБА_2, ОСОБА_1 не вказано як суміжного землевласника і межі земельної ділянки із ним не погоджувалися.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Дійсно, кадастрові зйомки як складова частина робіт із землеустрою в рамках виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, передбачають погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами (ст.56 Закону України „Про землеустрій" в редакції від 22.05.2003 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ст.198 ЦК України).

Разом з тим, суд першої інстанції у порушення ст.ст. 213-214 ЦПК не встановив, в чому саме полягає порушення прав позивача та чи призвела передача земельної ділянки відповідачу у власність та виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку за відсутності погодження меж земельної ділянки з позивачем до порушення його права.

Так, у відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином для визнання незаконним державного акта на право власності на земельну ділянку необхідними передумовами мають бути невідповідність його закону та порушення ним прав та законних інтересів позивача, адже лише порушене чи оспорюване право особи підлягає захисту в судовому порядку.

Як вбачається з акта від 04.09.2014 року, складеного комісією Пироговецької сільської ради (а.с.6), розміри та конфігурація земельної ділянки, якою позивач фактично користується, відповідає розміру та конфігурації земельної ділянки, належної йому відповідно до державного акта НОМЕР_2 від 29.09.1998 року.

Фактичне володіння земельною ділянкою саме такого розміру та конфігурації, як зазначено у правовстановлюючому документі, підтвердив у засіданні апеляційного суду і сам позивач.

При цьому додана позивачем до заперечень на апеляційну скаргу фотокопія пояснень сільського голови с. Пирогівці в іншій цивільній справі щодо наявної накладки в розмірі 0,0049 га земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача не є достатнім та допустимим доказом на підтвердження цієї обставини.

Водночас слід врахувати, що спірну земельну ділянку з визначенням її місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо відповідно до вимог ст.ст. 131, 132, 79 ч.1 ЗК України ОСОБА_2 отримала у власність за договором дарування від 25 березня 1997 року від свої матері ОСОБА_3

При цьому ОСОБА_3 набула право власності на зазначену земельну ділянку відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, датованого 25.03.1997 року (а.с. 72), тобто, до набуття позивачем права власності на належну йому земельну ділянку, право на яку посвідчено державним актом на право власності на землю, виданим 29 вересня 1998 року.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду технічну документацію із землеустрою щодо із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на належну йому земельну ділянку, суду першої інстанції не вдалося відшукати аналогічну техдокументацію на земельну ділянку відповідачки, що унеможливлює порівняння координат поворотних точок обох земельних ділянок з метою встановлення наявності чи відсутності накладення земельних ділянок згідно правовстановлюючих документів.

Водночас позивач не скористався роз'ясненим йому правом заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, стверджуючи про достатність доказів, представлених суду.

Таким чином позивач на порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо обов'язку доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не представив достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту накладення земельної ділянки відповідачки на його земельну ділянку.

За таких обставин підстав для задоволення заявленого позову не вбачається, відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Мазурок О.В. Провадження № 22-ц/792/1345/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 47