АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 червня 2015р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усик Г.І.

суддів - Соколової В.В., Шахової О.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором від 20.03.2013 р. за яким відповідачу було надано право на використання знака для товарів та послуг «UTICO», посилаючись на те, щоПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не виконує взяті на себе зобов'язання за ліцензійним договором у зв'язку з чим утворилася заборгованість 1 400 000,00 грн., а також просила стягнути 10 000 000,00 грн. відступного, інфляційні втрати - 33 950,00 грн. індексу інфляції, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання - 31 734,25 грн. та штраф у розмірі 400 000,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2015 р. задоволено клопотання ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій до розгляду цивільної справи за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання ліцензійного договору недійсним, та за позовом ПрАТ «Українська транспо0ртна страхова компанія» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання Договору передачі права власності на знак для товарів і послуг від 02.01.2013 р. недійсним.

В апеляційнійскарзіпредставник ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції в новому складі суду, посилаючисьна невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Справа №752/16858/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7904/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач усуд іапеляційно їінстанції: Усик Г.І.
Зазначав, що задовольняючи клопотання ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про зупинення провадження у справі суд першої інстанції порушив вимоги ст. 201 ЦПК України, а також не урахував правові позиції та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України щодо застосування зазначеної норми закону.

Крім того, вказувала на те, що суд в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі, обмежившись лише посиланням на те, що неможливо вирішити даний спір до вирішення цивільних справ про визнання ліцензійного договору недійсним та про визнання договору передачі права власності на знак для товарів і послуг від 02.01.2013 р. недійсним.

В судовому засіданніпредставник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у нійпідстав.

Представники ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, щоїї доводи не ґрунтуютьсяна матеріалах справи та вимогах закону.

Заслухавшидоповідь судді, пояснення осіб, які брали участь в судомузасіданні, перевірившизаконність та обґрунтованістьухвали суду в межах доводівапеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Зупиняючи провадженні у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи про стягнення заборгованості та штрафних санкцій неможливий до вирішення цивільної справи за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання ліцензійного договору недійсним та цивільної справи за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання договору передачі права власності на знак для товарів і послуг від 02.01.2013 р. недійсним, що перебувають в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва.

Зазначений висновок суду є законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.04.2015 р. відмовлено у задоволенні позову ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання ліцензійного договору від 20.03.2013 р. недійсним. На зазначене судове рішення ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало апеляційну скаргу, яка є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Крім того з 18.03.2015 р. у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним договору №1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 02.01.2013 р.

Відповідно п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно до роз'ясненьвикладених у п.33 постанови Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільногопроцессуального законодавства при розгляді справ у судіпершої інстанції», визначаючинаявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

ОСОБА_1 ставить питання про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заборгованості за невиконання відповідачем зобов'язань за ліцензійним договором від 20.03.2013 р. відповідно до якого позивачка надала відповідачеві дозвіл на використання знака для товарів і послуг «UTICO» (послуги 36 класу МКТП), що належить їй на підставі договору №1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 02.01.2013 р. та рішення Державної служби інтелектуальної власності України від 22.02.2013 р.

Зважаючи на те, що від вирішення питання про визнання недійсним ліцензійного договору від 20.03.2013 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у справі № 755/4829/15-ц за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1, та від вирішення питання про визнання недійсним договору №1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг від 02.01.2013 р. у справі №755/1111/15-ц за позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності, залежить вирішення питання про стягненя заборгованості та штрафних санкцій у зв'язку з невиконанням умов ліцензійного договору у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», ухвала суду про зупинення провадження у цій справі є законною та обґрунтованою.

Посилання на те, що в резолютивній частині ухвали суду не зазначено номер справ до вирішення яких зупинено провадження у справі, та у провадженні якого суду перебувають зазначені цивільні справи не є підставою для скасування правильної по суті ухвали суду з одних лише формальних підстав (ч.2 ст.308 ЦПК України), як і зазначення в ухвалі про те, що провадження у справі зупинено до розгляду, а не до вирішення зазначених цивільних справ, оскільки розгляд справи, тобто вирішення її по суті закінчується ухваленням судового рішення, що набрало законної сили.

Ураховуючи наведене та керуючисьст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києвавід 22 квітня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційноїскарги.

Головуючий Судді: