Справа №463/4565/14-ц
Провадження №2-п/463/31/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 05.05.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2015 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за договірним зобовязанням в розмірі 94 588,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 1 998 885,77 грн.Вирішено питання судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, мотивуючи тим, що її неявка в судове засідання обумовлена не отриманням судової повістки. Крім цього, розрахунок заборгованості вважає невірним, оскільки за період 2008-2013р. частково сплачувала заборгованість по кредиту, проте банк в своєму розрахунку таких платежів не зазначив, хоча повинен був зменшити розмір позовних вимог. Також, при винесенні вказаного рішення не було враховано строк позовної давності для вимоги про стягнення штрафних санкції, який за її переконанням становить шість місяців. Відтак, вважає, що заочне рішення суду не може залишатись в силі і просить таке скасувати.

В судове засідання учасники процесу не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача у справі скерував до суду письмові заперечення проти заяви відповідача, де вказує на її необґрунтованість. Заборгованість за кредитним договором стягнута за період з березня 2014р. по 22.08.2014р., про що зазначено в розрахунку, а відтак, всі платежі, про які згадує відповідач, під час проведення розрахунку банком враховані. Крім того, твердження відповідача про шестимісячний строк позовної давності для предявлення вимоги про стягнення штрафних санкції є неправильним, оскільки акти цивільного законодавства визначать такий строк терміном один рік, і під час проведення розрахунку заборгованості, розмір пені обраховано саме в межах цього строку. Тому, просив заяву відповідача залишити без задоволення, а справу розглядати у його відсутності. Відповідачі причин своєї неявки суду не повідомили. Згідно вимог ч. 1 ст. 231 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до ст.231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці дві підстави повинні бути в сукупності, є взаємозалежними і окремо одна від одної не можуть бути правовим підґрунтям для скасування заочного рішення. Верховний Суд України в своїх узагальненнях «Практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» від 01.05.2007р. визнав правильною практикою тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України.

Судом встановлено, що справа розглянута 05.05.2015 року за відсутності відповідача. При цьому, твердження відповідача ОСОБА_1 про неотримання судової повістки слід визнати голослівним, оскільки така повістка нею отримана завчасно, а саме 25.04.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.97).

Разом з тим, в мотивах заяви про перегляд заочного рішення, відповідач вказує на неправильність проведено розрахунку заборгованості, який лежить в основі судового рішення, однак, не подає доказів в обґрунтування своєї позиції. Вказуючи, що нею здійснювались платежі протягом 2008-2013рр., остання подає суду квитанції про повернення деяких щомісячних платежів на проміжку часу, який існував з січня 2012р. по березень 2014р. Як зазначає представник банку, і як це вбачається з розрахунку заборгованості, така обрахована з березня 2014р., що виключає можливість вважати подані відповідачем докази обґрунтованими і такими, що мають значення для правильного вирішення справи.

Що стосується строку обрахунку пені, то як вірно вказує представник позивача, позовна давність для такої вимоги становить 1 рік, а не шість місяців. Стягнута судом сума обрахована в межах цього строку.

Будь-яких інших обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи, що дві обовязкові підстави для скасування заочного рішення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд залишає заяву без задоволення.

Керуючись ст.231 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 05.05.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.