Справа № 545/667/15-ц
Провадження № 2/545/522/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником кімнати №1 спільного заселення у АДРЕСА_1 та області. У іншій кімнаті, яка належить ОСОБА_4, близько 1,5 міс. проживають відповідачі, які ведуть антигромадський спосіб життя, вчиняють сварки та провокують бійки, заподіяли йому тілесні ушкодження та постійно погрожують застосуванням фізичної сили. До відповідачів неодноразово застосовувалися заходи попередження та громадського впливу, які позитивних результатів не дали.

Просив виселити відповідачів із житлового приміщення - кімнати №3 у АДРЕСА_1 та області.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та додали, що у звязку з протиправними антисоціальними діями відповідачів, які унеможливлюють проживання у спірній квартирі та користуватися нею, вони вимушені покинути спірну квартири та проживати в іншому місці.

Відповідачі позов не визнали повністю, та пояснили, що викладені обставини не відповідають дійсності, оскільки позивач та його дружина постійно провокують сварки з метою їх виселення. Іншого житла у них немає, а з ними також проживає малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Третя особа ОСОБА_4 пояснила, що є власником кімнати №3 у АДРЕСА_1 та області. Ні вона, ні власник к.№2 тривалий час не проживають у спірному приміщенні, тому вважає, що позивачі умисно створюють умови для виселення відповідачів, оскільки в такому разі будуть користуватися квартирою лише вони.

Представники третіх осіб служби у справах дітей Полтавської райдержадміністрації та служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У статті 60 ЦПК України викладено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником кімнати спільного заселення у АДРЕСА_1 та області(а.с. 8); ОСОБА_4 належить на праві власності к. №3 у цій же квартирі(а.с. 30). ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживають без реєстрації у спірній квартирі, що сторонами не оспорюється.

Частиною 3 статті 47 Конституції України, частиною 3 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до частини першої ст. 116 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (з урахуванням внесених змін) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, при цьому, маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Як наголошує законодавець, необхідною умовою застосування санкцій, передбачених ст. 116 ЖК України, є систематичне порушення правил співжиття і безрезультатність застосування до особи заходів попередження і громадського впливу.

Позивачем на підтвердження систематичності порушення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правил співжиття надані відповіді та висновки за його зверненнями до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області, зі змісту яких вбачається, що з ОСОБА_2 проведені профілактичні бесіди про недопущення громадського порядку та чинного законодавства.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї без надання іншого жилого приміщення на підставі ст. 116 ЖК України, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення - повинен підтверджуватися письмовими доказами.

У порушення правил ст. 60 ЦПК України, яка покладає на позивача обов'язок з доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивачем письмових доказів про застосування до відповідача заходів запобігання й громадського впливу не надано; ні показання свідків, ні надані позивачем докази не доводять як факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття, так і факт застосування до нього заходів впливу та безрезультатність застосування таких заходів.

Крім того, суб'єктом відповідальності згідно зі ст. 116 ЖК України є наймач та члени його сім'ї, які проживають із ним. Проте, як безспірно встановлено у судовому засіданні і підтверджено позивачем, відповідачі не є ні наймачем, ні членом сім'ї наймача.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у позові.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 60, 61, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_6