АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/6632/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Наборозняк М.І.
Доповідач - Шахова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Невідомої Т.О.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Святошинський відділ Держаної міграційної служби України м. Києва, про виселення з житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою його представником Нарапович Оксаною Дмитрівною, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнило, і остаточно просило виселити відповідачів з квартир АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що 10 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг та додаткова угода до нього, за умовами яких остання отримала кредит у сумі 105 000 доларів США зі сплатою 15,25 процентів річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2011 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за генеральним договором про надання кредитних послуг від 10 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - зазначену квартиру.

Посилаючись на те, що на вимогу банку добровільно звільнити житлове приміщення -квартиру АДРЕСА_1 відповідачі відмовились, просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У апеляційній скарзі представник заявника поросить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та зняття їх з реєстраційного обліку скасувати та ухвали в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що судом не вірно застосовано до даних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки питання про звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено 5 жовтня 2011 року тобто до набрання ним чинності. Жодних перешкод для винесення судом рішення про виселення чинним законодавством України не встановлено. При цьому задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем вимог ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - НараповичО.Д. просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та зняття їх з реєстраційного обліку скасувати та ухвали в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про день час та місце розгляду справи за законом повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг та додаткова угода до нього, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 105 000 доларів США зі сплатою 15,25 процентів річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2011 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за генеральним договором про надання кредитних послуг від 10 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі, яка є предметом іпотеки, згідно довідки форми № 3 від 22 квітня 2013 року зареєстровано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та зняття їх з реєстраційного обліку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів письмового попередження останніх про виселення із займаного житлового приміщення.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки визначено розділом V Закону України «Про іпотеку»(далі - Закон).

Згідно із частин 1, 3 статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду із даним позовом Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» посилалось на те, що відповідачі підлягають виселенню зі спірного будинку, зокрема, відповідно до положень статті 40 Закону та статті 109 ЖК України.

Згідно із частиною 1 статті 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За положеннями частини 2 статті 40 Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому, положення частини 2 статті 40 Закону та частини 3 статті 109 ЖК Української РСР встановлюють право банку прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та обов'язок мешканців звільнити спірне приміщення на письмову вимогу, зокрема, іпотекодержателя, у випадку такого позасудового врегулювання.

Таким чином із положень статті 40 Закону та статті 109 ЖК Української РСР випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотекишляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на наведене, а також враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 відмовляються звільнити квартиру, на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про їх виселення на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ч. 3 ЖК Української РСР є доведеними та підлягають задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

При цьому при виселенні із спірної квартири відповідачів права неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_3 не будуть порушені, виходячи з наступного.

Виходячи із змісту ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", яка регулює право дитини на майно, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Вимоги вказаної статті регулюють правовідносини щодо майна дитини й не можуть бути застосовані до правовідносин із відчуження жилого приміщення, стосовно якого в дитини є право користуватися.

Відповідно до довідки Форми № 3 від 22 квітня 2013 року неповнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані в житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 9 серпня 2011 року, а договір іпотеки спірної квартири укладено 10 червня 2008 року, тому передача квартири в іпотеку банку відбулася раніше за реєстрацію в ній неповнолітніх осіб, а неповнолітні зареєстровані у спірній квартирі після укладення договору іпотеки.

Квартира, що є предметом іпотеки, належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Таким чином, доказами у справі встановлено, що неповнолітні права власності на предмет іпотеки не мали та не мали права на користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки, а реєстрація неповнолітніх дітей, яка вчинена без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки, є недобросовісними діями з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з цим, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином зняття з реєстрації місця проживання відповідачів може бути здійснено на підставі рішення суду про їх виселення, а тому позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303,304, 307,309, 313-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», подану його представником НараповичОксаною Дмитрівною, задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 та зняття їх з реєстраційного обліку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді