Справа № 353/1403/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1351/2015
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У.Ю.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Тлумацького районного суду від 19 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

у вересні 2013 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02.10.2008 року АТ «Індустріально-експортний банк», право наступником якого є позивач, та ОСОБА_5 уклали кредитний договір №541/704435 з наступними змінами, за яким їй надано 29 397 доларів США на строк до 14.11.2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань, 02.10.2008 року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір поруки, 03.02.2010 року два окремих договори поруки було укладено з ОСОБА_7, ОСОБА_8, а 08.06.2011 року договір поруки укладено з ОСОБА_9 Оскільки ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 200 642,68 грн та судові витрати.

Рішенням Тлумацького районного суду від 19 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 541/704435 від 02.10.2008 року (згідно договору поруки від 02.10.2008 року) в сумі 200 642,68 грн та судові витрати в сумі 2 186,43 грн; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 541/704435 від 02.10.2008 року (згідно договору поруки від 03.02.2010 року) в сумі 200 642,68 грн та судові витрати в сумі 2 186,43 грн; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 541/704435 від 02.10.2008 року (згідно договору поруки від 03.02.2010 року) в сумі 200 642,68 грн та судові витрати в сумі 2 186,43 грн; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 541/704435 від 02.10.2008 року (згідно договору поруки від 08.06.2011 року) в сумі 200 642,68 грн та судові витрати в сумі 2 186,43 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно оскаржуваного рішення з відповідача ОСОБА_5 стягнуто вчетверо більше коштів, ніж нею заборговано перед банком. Суд не врахував, що договір поруки від 03.02.2010 року укладався нею в забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором від 02.10.2008 року, які діяли станом на дату укладення договору. Однак 07.06.2011 року між банком та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду, якою було внесено зміни та доповнення до вказаного кредитного договору, внаслідок чого збільшено обсяг її відповідальності, а тому, в силу ст. 559 ЦК України, договір поруки від 03.02.2010 року припинився. В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що банк направляв на її адресу лист-вимогу № 13206/4181 від 29.05.2013 року про дострокове погашення кредиту в повній сумі, однак таку вимогу вона не отримувала. Тому просить оскаржуване в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором змінити та відмовити в задоволенні позову щодо неї.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав, представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.10.2008 року АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_5 уклали кредитний договір №541/704435 зі змінами і доповненнями №1 від 15.07.2009 року та №2 від 07.06.2011 року, відповідно до якого їй надано кредит в сумі 29 397 доларів США із щомісячною сплатою процентів у розмірі 13,2% річних на строк по 14.11.2018 року включно. За цим договором відповідач зобов'язалась повертати кредит частинами щомісячно, згідно графіку погашення в додатку №1 до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань 02.10.2008 року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір поруки. 03.02.2010 року два окремих договори поруки укладено між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Також, між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір поруки від 08.06.2011 року. За договорами поруки усі відповідачі при порушенні умов кредитного договору відповідають як солідарні боржники. Крім того, ОСОБА_5 02.10.2008 року уклала договір застави зі змінами та доповненнями від 07.06.2011 року, згідно якого передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль TOYOTA Camry, д.н.з. НОМЕР_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а позичальник не повністю оплатила кредит і нараховані проценти, в наслідок чого утворилась заборгованість. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Тому суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_5 та кожного з поручителів на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 541/704435 від 02.10.2008 року в сумі 200 642,68 грн і судові витрати.

При цьому судом правильно застосовано норми матеріального права, зокрема положення статей 526, 527, 530, 553, 554, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України щодо виконання зобов'язань, на умовах і в строки, встановлених договором; зобов'язань позичальника повернути кредит та сплатити проценти; солідарної відповідальності поручителя перед кредитором за порушення зобов'язання боржником; права позикодавця, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, у разі прострочення повернення чергової частини вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_8, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 статті 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Закон пов'язує припинення договору поруки за двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Пунктом 1.2 договору поруки, укладеного 03.02.2010 року між ПАТ "ІНДЕКС-БАНК" і ОСОБА_8, погоджено, що порукою забезпечуються зобов'язання позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором №541/704435 зі змінами від 15.07.2009 року, за яким позичальнику надано кредит у розмірі 29 397 доларів США зі щомісячною сплатою суми кредиту згідно графіку погашення заборгованості та щомісячної сплати процентів у розмірі 13,20% річних, а також штрафів та пені, в строки і на умовах, обумовлених кредитним договором; строк виконання зобов'язань за кредитним договором - не пізніше 01.10.2018 року.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом пункту 3.1 договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники на всю суму заборгованості за кредитним договором.

При цьому умовами договорів поруки з іншими поручителями не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

З матеріалів справи вбачається, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами ч. 3 ст. 554 ЦК України відсутні.

Стосовно доводів апелянта про припинення поруки у зв'язку з тим, що відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя шляхом укладення 07.06.2011 року банком з ОСОБА_5 додаткової угоди до кредитного договору, то слід зазначити, що договір про внесення змін та доповнень №2 від 07.06.2011 року не містить жодних положень, які б впливали на обсяг відповідальності (розмір чи термін кредиту, збільшення процентної ставки тощо), а тому згоди поручителя не потребували.

Виконуючи вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України щодо висновків і мотивів, з яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2014 року в частині позову ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, колегія суддів бере до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до абзацу 2 п. 1.1 кредитного договору позичальник повертає кредит банку щомісячно, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором (додаток № 1), в якому строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Тобто, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Пунктами 3.2.5, 3.2.6 цього договору передбачено право банку у разі несплати позичальником заборгованості за кредитом (частиною кредиту) та/або процентів за користування кредитом протягом 30 днів направляти позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості; невиконання зобов'язання з повного погашення простроченої заборгованості в строк до 30 днів з дня направлення повідомлення дає право банку шляхом направлення вимоги вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за кредитом, штрафів та пені.

Отже, у банку настає право вимоги виконання позичальником основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором прострочення заборгованості відбулось з серпня 2012 року, однак зазначений розрахунок містив лише розрахунок пені, у матеріалах справи був відсутній розрахунок по щомісячним платежам та процентам.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2015 року представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав відомості про рух коштів по погашенню поточної та простроченої заборгованості по кредиту, а також про порядок нарахування і погашення нарахованих відсотків по наданому ОСОБА_5 кредиту станом на 15.08.2013 року.

Із поданих відомостей вбачається, що 05.07.2012 року ОСОБА_5 здійснила платежі з погашення поточної та простроченої заборгованості по кредиту в сумі 191,30 доларів США, а відсотків - в сумі 267,69 доларів США.

Однак, ОСОБА_5 після цієї дати продовжувала виконувати умови договору та здійснювати платежі, які відповідно до пункту 2.6 кредитного договору зараховувались на погашення прострочених відсотків: 01.11.2012 року - в сумі 175 доларів США, 09.11.2012 року - в сумі 500 доларів США, 14.01.2013 року - в сумі 600 доларів США, 07.02.2013 року - в сумі 500 доларів США, 22.04.2013 року - в сумі 400 доларів США.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

У поданій 23.10.2013 року до суду першої інстанції заяві ОСОБА_5 позов визнала, просила справу розглядати за її відсутності (т. 1 а. с. 206).

Оскільки ОСОБА_5 протягом листопада 2012 року - квітня 2013 року сплатила банку в рахунок погашення боргу відповідно 175, 500, 600, 500, 400 доларів США, то строк позовної давності згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перервався, а прострочення заборгованості за кредитним договором відбулось з квітня 2013 року після припинення нею платежів, тобто з цього часу у ПАТ «Креді Агріколь Банк» виникло право звернутися з вимогою до поручителя ОСОБА_8 протягом наступних 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так як діями позичальника перервано перебіг позовної давності, який з урахуванням наведеного розпочався 22 квітня 2013 року, а банк звернувся з позовом 30 вересня 2013 року, в межах шести місяців від дня настання строку вимоги про дострокове погашення кредитних коштів, договір поруки має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсним до припинення основного зобов'язання, то порука ОСОБА_8 не припинилась.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його зміни або скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду від 19 грудня 2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.,