22-ц/775/339/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Козлов Д.О.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2015 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Баркової Л.Л.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Будівельна асоціація Інтербудмонтаж» про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняного, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Будівельна асоціація Інтербудмонтаж» (далі ПрАТ «Інтербудмонтаж») про стягнення заборгованості з заробітної плати, з оплати лікарняного, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт зазначає, що суд безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, прийнявши на віру твердження відповідача та не перевірив правильність та своєчасність нарахування та виплати заробітної плати позивачці.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та її представник причини неявки суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин.

Представник відповідача Лопатинська Є.Г. подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке на думку судової колегії не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав:

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які докази на підтвердження доводів ОСОБА_1 щодо існування з боку відповідача порушення трудових прав позивачки.

Такий висновок суду судова колегія вважає правильним і таким, що відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 21 травня 2004 року по 31 січня 2005 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем (а. с. 12).

Відповідно до копій розрахункових листів за період роботи ОСОБА_1 у відповідача позивачка працювала на підприємстві відповідача економістом, та їй було виплачено через касу підприємства нараховану за весь період роботи (протягом травня 2004 року - січня 2005 року) заробітну плату з відрахуванням обов'язкових платежів, а також позивачці сплачені суми відпускних за цей період (а. с. 84-92).

Виплата усіх належних ОСОБА_1 сум відпускних за час її роботи у відповідача підтверджується довідкою ПрАТ «Інтербудмонтаж» (а. с. 93, 95).

Відповідно до довідки ПрАТ «Інтербудмонтаж» за час роботи ОСОБА_1 у відповідача вона не перебувала на лікарняному, тому позивачці і не нараховувались суми по оплаті лікарняних (а. с. 96).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою на підтвердження своїх доводів щодо існування з боку відповідача порушень трудових прав ОСОБА_1 ніяких доказів не надано.

Судом встановлено, що після звільнення з ПрАТ «Інтербудмонтаж» позивачка отримала повний розрахунок від відповідача по всім сумам, що їй належали на день її звільнення.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно та необґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, прийнявши на віру твердження відповідача та не перевірив правильність та своєчасність нарахування та виплати заробітної плати позивачці є голослівними та нічим не підтвердженими, оскільки позивачкою ніяких доказів на підтвердження своїх вимог та спростування заперечень відповідача суду не надано.

Суд першої інстанції встановив, що перебування позивачки з 21 травня 2004 року по 31 січня 2005 року на лікарняному нічим не підтверджено.

Суд дослідив надані відповідачем довідки, виконані на підставі відомостей з первинних документів, та встановив, що доводи ОСОБА_1 про наявність у ПрАТ «Інтербудмонтаж» перед нею заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у проведенні її виплати безпідставні та не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи надані докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підприємство розрахувалось з ОСОБА_1 по нарахованій їй заробітній платі та по сумам відпускних, а за таких підстав відсутня також й заборгованість ПрАТ «Інтербудмонтаж» перед позивачкою з компенсації за порушення строків проведення такої виплати доходів останньої, а тому підставно відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_1 про виплату сум боргу з заробітної плати, сум лікарняних, сум відпускних, індексації заробітної плати та компенсації за затримку у проведенні такої виплати.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки у проведенні розрахунку при звільненні позивачки, а також для стягнення на її користь згідно з положеннями ст.2371 КЗпП України моральної шкоди, оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження існування невиконаних перед ОСОБА_1 обов'язань по виплаті заробітної плати та її складових з боку ПрАТ «Інтербудмонтаж», що свідчить про відсутність порушення трудових прав позивачки.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З урахуванням наведених вимог закону клопотання апелянта про витребування доказів, додане до апеляційної скарги, не підлягає задоволенню, оскільки таке клопотання вирішувалось судом першої інстанції та на виконання ухвали суду першої інстанції відповідач направляв відповідні документи, які досліджувались судом першої інстанції.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін. .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

Л.Л. Баркова