06 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.
при секретарі: Мікітчак А.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третьої особи: ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям, -
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2013 позов ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_4 20 927,72 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 29 507,46 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У серпні 2013 року позивачі звернулися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо визначення точних сум грошових коштів, які підлягають стягненню з кожного відповідача на користь кожного позивача та внесення точних сум грошових коштів, які підлягають стягненню, до виконавчих листів для примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просять суд скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справа 2-3538/11
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7110/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2013 стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_4 20 927,72 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також, стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 29 507,46 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.06.2013 зазначене рішення залишено без змін.

16.08.2013 позивачі звернулися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просили визначити точні суми грошових коштів, які підлягають стягненню з кожного відповідача на користь кожного позивача та внести точні суми грошових коштів, які підлягають стягненню, до виконавчих листів для примусового виконання рішення суду через ДВС Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається із змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2013, вимоги позивачів щодо пропорційного розподілу розміру шкоди, яка підлягала стягненню з кожного відповідача відповідно до частки, що належить їм у спірній квартирі не прийнято судом до уваги, оскільки частки співвідповідачів визначені рішенням суду, яке набрало законної сили 02.10.2012, а залиття сталося 18.02.2011, тобто, на момент залиття квартира мала статус спільного сумісного майна подружжя, а тому співвідповідачі мають нести солідарну відповідальність.

Із зазначеним висновком суду першої інстанції погодився суд апеляційної інстанції в ухвалі від 05.06.2013.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки враховуючи вимоги ст. 220 ЦПК України підстави для ухвалення додаткового рішення в даному випадку відсутні з огляду на те, що з приводу визначення точних сум грошових коштів, які підлягають стягненню з кожного відповідача на користь кожного позивача та внесення точних сум грошових коштів, які підлягають стягненню, до виконавчих листів, уже ухвалено рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 19.03.2013 та не прийнято судом такі вимоги з відповідним обґрунтуванням.

Тому, підстави для ухвалення додаткового рішення, передбачені вимогами ст. 220 ЦПК України, відсутні.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідно до обставин справи, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участі третьої особи: ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: