Справа №2-4811/11 09.07.2015 09.07.2015 09.07.2015
Провадження №22-ц/784/1576/15
Головуючий у першій інстанції-Щербина С.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Гордійчук С.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_2 та

представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2015 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до ОСОБА_4 та

ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2011 року ПАТ «Кредитпромбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 03/1/330/06-G на суму 61 375 доларів США зі сплатою 12, 50 процентів річних, строком до 3 жовтня 2031 року. На забезпечення виконання кредитних зобовязань 4 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 03/1/330/2/06-G, за умовами якого остання зобовязалась солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником кредитних зобовязань, у тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки.

Посилаючись на порушення позичальником кредитних зобовязань та виникнення станом на 21 листопада 2011 року заборгованості за встановленим курсом валют в загальному розмірі 495 405,10 грн., позивач просив стягнути кредитний борг з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 солідарно.

У звязку з відступленням права вимоги позивача ПАТ «Кредитпромбанк» замінено на ПАТ «Дельта Банк» (а.с.29 том 2).

У лютому 2015 року ПАТ «Дельта Банк», збільшивши розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідачів солідарно кредитну заборгованість станом на 11 лютого 2015 року за кредитним договором від 4 жовтня 2006 року в розмірі 1870503,68 грн. та додатковим договором №2 від 11 січня 2011 року в розмірі 88 268,49 грн., а всього 1 958 772,17 грн. (а.с.18 т.2).

Відповідач ОСОБА_4 у судових засіданнях участі не приймав.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на неправомірність дій банку, а саме відсутність ліцензії на проведення валютних операцій, безпідставне підвищення процентної ставки, невірне застосування курсу валют та відмову банку щодо реструктуризації боргу та повернення гривневого кредиту.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2015 року позов задоволено частково, з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто 1 958 772, 17 грн. кредитної заборгованості. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено. Вирішене питання щодо розподілу судових витрат.

З апеляційними скаргами на судове рішення звернулись ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» просив рішення в частині відмови у позові до ОСОБА_2 скасувати та стягнути кредитну заборгованість з відповідачів солідарно. Апелянт посилався на помилковість висновків суду про збільшення обсягу відповідальності поручителя та припинення поруки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення в частині стягнення кредитного боргу з ОСОБА_4 та відмовити в позові. Апелянт посилалась на те, що суд не врахував курс валют на час укладення кредитного договору, строк дії договору, а також обставини, що стосуються розміру заборгованості ОСОБА_4

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 4 жовтня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», який змінив назву на ПАТ «Кредитпромбанк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 03/1/330/06-G (далі Кредитний договір), за яким банк відкрив ОСОБА_4 невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію в межах 61 375 доларів США строком до 3 жовтня 2031 року, в тому числі в сумі 55 000 доларів США на купівлю нерухомості з процентною ставкою на ці цілі - 12, 50 % (а.с. 9-19 т. 1).

Пунктом 2.7 Кредитного договору передбачено підвищення процентної ставки на 0,25 процентів у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань. Нові розміри ставок встановлюються від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен виконувати свої зобов'язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі .

Того ж дня ОСОБА_4 отримав суму еквіваленту 55 000 доларів США - 277 200 грн. (а.с. 87-88 т. 1).

4 жовтня 2006 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 03/1/330/2/06-G (далі Договір поруки, а.с.20-25 том 1), згідно якого остання зобовязалась солідарно відповідати перед банком у тому ж обсязі, на умовах та в ті ж строки, що і позичальник (пункт 1.3). З умовами Кредитного договору поручитель ознайомлена (п.п. 1.2 Договору поруки).

11 січня 2010 року між банком і ОСОБА_4 укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору, за яким Кредитний договір викладено в іншій редакції, втому числі обмежена загальна сума кредиту 55 697,59 доларів США (пункт 1.1), визначена заборгованість 48033,33 доларів США (розділ П.) та встановлено процентну ставку -15 процентів річних (розділ ІІ.ІІ) а.с. 52-56). Пунктом V (розділу ІІ.V) Додаткового договору №1 передбачено, що цей договір є невід'ємною частиною Кредитного договору.

Того ж дня, 11 січня 2010 року, між тими ж сторонами укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (транш) в розмірі 61735,61 грн. на реструктуризацію кредиту за Додатковим договором №1 до Кредитного договору з встановленням процентної ставки з 11 січня 2010 року по 3 жовтня 2031 року в розмірі 20% ( а.с.51,57).

Пунктом 3.4 Додаткового договору № 2 визначено, що цей договір є невід'ємною частиною Кредитного договору.

Отже кредитні зобов'язання між банком та ОСОБА_4, які урегульовано Кредитним договором, з січня 2011 року були змінені Додатковими Договорами №1 та №2, в тому числі встановлено фіксований розмір процентної ставки (15%), а також збільшено розмір кредитних коштів на 61 735,61 грн.

Додатковий договір №1 та Додатковий договір №2 з поручителем ОСОБА_2 не узгоджувався.

Таким чином, з січня 2010 року кредитор та позичальник без погодження з поручителем змінили основне кредитне зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2, що відповідно до частини 1 статті 559 ЦК є підставою припинення поруки.

Порука при цьому не зберігається й в тій частині зобов'язання, яка була забезпечена порукою до зміни зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_2 та відмовив в позові до неї.

При цьому посилання апелянта представника позивача на те, що зміни процентної ставки (з 12,5 % на 15 %) фактично були реструктуризацією кредитної заборгованості ОСОБА_4 та здійснені з відома поручителя, правового значення не мають. Зміна умов основного зобов'язання має відбуватись за згодою поручителя, наданою у письмовій формі, а не з його відома.

До того ж, у будь-якому разі, надання позичальнику ОСОБА_4 додаткових кредитних коштів за Додатковою угодою № 2 (61 735,61 грн.) є зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, що відповідно до частини 1 статті 554 ЦК припиняє поруку.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині відмови в позові ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2

Разом з тим, не вбачається і підстав для скасування судового рішення в частині задоволенних вимог до ОСОБА_4 за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Судовим рішенням в цій частині встановлені підстави для стягнення кредитного боргу з боржника та визначено розмір заборгованості тільки позичальника ОСОБА_4

Апеляційна скарга ОСОБА_2, у позові до якої відмовлено, не містить доводів про те, в якій частині таке рішення порушує її права як поручителя.

На час звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_2 не мала повноважень представника ОСОБА_4

ОСОБА_4 судове рішення, в тому числі підстави стягнення кредитного боргу та розмір заборгованості, не оскаржує.

Оскільки апеляційне оскарження є способом судового захисту своїх порушених прав, а таких доводів апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині задоволених вимог до ОСОБА_4

Керуючись статтями 308,315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді