Справа № 2-696/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

15.01.2015 року

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Асанової З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.02.2008 року між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 30 000 грн. строком до 25.07.2008 року. Договір позики укладений в письмовій формі, у виді розписки, яку ОСОБА_2 видав йому про отримання ним зазначеної вище суми грошей в борг, та зазначив строк повернення даних коштів. Починаючи з серпня 2008 року позивач неодноразово усно звертався до відповідача про повернення йому суми боргу. Відповідач посилався на свої фінансові складнощі та обіцяв, що терміново борг поверне. Але по цей час відповідач борг не повернув та повертати його не бажає, зустрічей з ним в останній час умисно уникає. У відповідності до ст. 625 ЦК України, відповідач має сплатити ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 30 000 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 103,96 грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 2 700 грн., а всього 43 803,96 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.08.2011 року суддею Южного міського суду Одеської області Горяіновою К.А. винесено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, яким позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Дане рішення скасовано 19.10.2011 року. В заочному рішенні від 01.08.2011 року значиться, що відповідно до боргової розписки від 01.02.2008 року ОСОБА_2, взяв у борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 30 000 грн. строком до 25.07.2008 року, і в зазначений термін грошові кошти не повернув. Даного висновку суд дійшов на підставі наданої ОСОБА_1 розписки. Проте дані обставини не відповідають дійсності. Так, 04.02.2008 року позивач разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (сином ОСОБА_1В.) відпочивали та розпивали спиртні напої по вул. Хіміків, 2. Після того, як вони сп'яніли, ОСОБА_4 почав викидати з вікна пусті пляшки, після чого громадянами були викликані співробітники міліції та його з ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності. ОСОБА_4 уникнув відповідальності, як вони зрозуміли через те, що на той час навчався в Інституті МВС, і це могло вплинути на його навчання (однак в подальшому їм стало відомо, що ОСОБА_4 таки відчислили з інституту). Дана обставина підтверджується матеріалами адміністративної справи № 3-659/08 відносно ОСОБА_2 по адміністративному правопорушенню за ст. 185 КпАП України, зокрема, поясненнями ОСОБА_5 від 04.02.2008 року. 16.07.2008 року йому подзвонив батько ОСОБА_6 ОСОБА_1, і попросив його, щоб він повідомив ОСОБА_3, що йому з ним необхідно наступного дня - 17.08.2008 року - підійти в 10.00 годин до Южного міського суду для дачі свідчень з приводу якоїсь справи, як він зрозумів - з приводу інциденту від 04.02.2008 року. 17.07.2008 року він з ОСОБА_3 біля 10.00 години ранку підійшли до Южного міського суду де їх вже чекав ОСОБА_1, який запропонував їм сісти у машину марки «мерседес» і поспілкуватися з приводу чого він їх викликав. в машині знаходились ОСОБА_1, його син ОСОБА_6 та невідомий їм чоловік. ОСОБА_1 відвіз їх з ОСОБА_3 до нього на дачу у с.Кошари, відвів їх у будинок, і в присутності свого сина і невідомого їм чоловіка почав вимагати у них 30 000 грн. - по 15 000 грн. з кожного. Свої вимоги він обґрунтовував тим, що начебто з їхньої вини його син покинув навчання, став зловживати спиртними напоями, вести аморальний спосіб життя. І начебто вони повинні за це відшкодувати йому 30 000 грн. - суму, яку він витратив на навчання сина. Оскільки вони ніякого відношення до навчання його сина не мали, вони почали заперечувати проти цього. На що ОСОБА_4 почав їм погрожувати, що якщо вони не виплатять йому 30 000 грн., їх сильно поб'ють. Він з ОСОБА_3 деякий час заперечували, проте погрози ставали все більш сильними, вони злякалися за своє життя і здоров'я. ОСОБА_4 сказав, що для того, щоб їх випустили живими і здоровими, їм необхідно написати йому розписку на вищевказану суму коштів. При цьому він зазначив, що оскільки ОСОБА_3 ніде не працює, з нього гроші за розпискою стягнути буде проблематично, а з ОСОБА_2 можна стягнути без проблем, так як ОСОБА_1 працював і працює з ним в одній бригаді і має заробіток. Тому ОСОБА_1 сказав, щоб розписку писав ОСОБА_2 на всю суму, а як вони будуть розбиратися з ОСОБА_3 - це їх особиста справа. Отже, проти його справжньої волі, внаслідок застосування психічного тиску і погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_1, ним було надано позикове зобов'язання - написано розписку на 30 000 гривень. При цьому ОСОБА_1 ніяких грошових коштів йому не передавав. Навпаки, він вимагав, щоб гроші у розмірі 30 000 грн. він знайшов і дав йому на протязі тижня, тобто до 25.07.2008 року, а дату складання розписки сказав поставити заднім числом - 01.02.2008 року - для того, щоб розписка виглядала більш правдоподібною. Таким чином, грошових коштів він від ОСОБА_1 не отримував, а розписка була написана під психічним тиском. Потреби у грошах у нього не було, він працював і працює, отримує стабільну та достатню заробітну плату, з 15.03.2002 року працює в МТП «Южний» на посаді докера-механізатора, його заробітна плата за 2007 рік склала 83 352, 03 грн. (в середньому 6 946,00 грн. на місяць), у 2008 році - 111 156, 72 грн. (в середньому 9 263,06 грн. на місяць). Отже, будь-якої потреби у грошах у нього не було. Наступного дня, 18.07.2008 року, він з ОСОБА_3 звернулися до юриста з приводу того, що сталося, і як їм діяти. Юрист порекомендував їм звернутися до Южненського МВ УМВС України в Одеській області з заявою про вимагання грошових коштів, і допоміг їм скласти пояснювальну. Враховуючи те, що він з ОСОБА_1 працює разом, він сподівався, що конфлікт вдасться владнати без міліції, оскільки знав, що подання їм заяви до міліції погрожує йому карною справою. Він ще раз поговорив з ОСОБА_1, і він завірив його, що він був неправий, що рознервувався через сина, і що ОСОБА_2 йому нічого не винен, та просив не звертатися до міліції. Він йому повірив та з тих пір ніяких грошей у нього не вимагав. Отже, до міліції вони так і не звернулися. Лише 19.09.2011 року йому стало відомо, що 01.08.2011 року винесено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_1, і з нього стягнуто грошові кошти за розпискою, за якою він грошей не отримував. Даний позов ОСОБА_1 подано майже через три роки після інциденту, під час якого вона була написана. При цьому за всі три роки ОСОБА_1 жодного разу не вимагав у нього грошей за даною розпискою, він вважав, що ОСОБА_1 одумався, про подачу позову та ухвалення рішення у справі він також жодного слова йому не сказав. Враховуючи те, що розписка написана їм під час шлюбу, а також те, що ОСОБА_1 теж перебував на той час і перебуває у шлюбі, грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, і розпорядження ними здійснюється за згодою всіх співвласників.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 гроші в розмірі 30 000 грн. до 25.07.2008 року, про що останній написав розписку. З 2008 року по цей час ОСОБА_2 відмовився віддавати гроші. До 2008 року він з ОСОБА_2 товаришував, доки не позичив йому гроші на ремонт. Такої суми грошей з собою у нього не було, гроші були на квартирі. Не памятає чи був в той день на роботі, пройшло вже 4 роки. Гроші віддав у вечорі, ОСОБА_2 написав розписку, перерахував їх. Він звертався до банку для оформлення кредиту, в звязку з тим, що ОСОБА_2 не віддав йому гроші. Його син закінчив інститут МВС. Позивач брав кредити в 2007 році на весілля сина. В задоволенні зустрічного позову просять відмовити в повному обсязі.

Відповідач та його представник за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, пояснивши, що з ОСОБА_1 він працює разом. Він змусив його написати розписку, при цьому пояснив, що він витратив гроші на навчання сина в пусту, так як сина звільнили з роботи з вини ОСОБА_2 04.02.2008 року він відпочивав з сином ОСОБА_1 на вул. Хіміків 2, той почав викидати порожні пляшки з балкону. Приїхала міліція та їх затримали. На той час ОСОБА_4 молодший працював в міліції, тому його не притягнули до відповідальності, а йому та ОСОБА_3 дали 15 діб адмінарешту. Після того у ОСОБА_4 почалися проблеми на роботі, в навчанні, його звільнили. В літку 2008 року йому потрібно було дати свідчення по справі, так як ОСОБА_4 пішов до міліції написав заяву, де зізнався, що він винний, а не ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_1 викликав їх до суду, бо вони були учасниками. Коли вони прийшли, ОСОБА_1 був у машині, повідомив їм, що судове засідання не буде чи відкладається, попросив їх проїхати та поспілкуватися з цього приводу. Вони сіли в машину, в машині був син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ще невідомий йому чоловік і вони поїхали в сторону Кошарських дач, на дачу ОСОБА_1 Він показав матеріали справи, де були їх свідчення, які призвели до того, що його син втратив роботу, та сказав, що він та ОСОБА_3 винні йому відшкодувати по 15 000 грн. кожний. На той час ОСОБА_3 офіційно ніде не працював, а він працював в порту докером, тому ОСОБА_1 сказав щоб він написав розписку на суму 30 000 грн. Зі сторони ОСОБА_1 були погрози, у виді того, що пообіцяв посади його в підвал на ланцюг, проблеми з міліцією, підкинути наркотики. Тому він і написав розписку. Після написання ним розписки, ОСОБА_1 зателефонував у банк «Фінанси та кредит» знайомим, попросив оформити кредит за пару днів на ОСОБА_2 Йому відомо, що ОСОБА_1 вже брав в цьому банку кредит у розмірі 30 000 грн. Кредит він не оформив. На наступний день він з ОСОБА_3 звернувся до юриста, який допоміг їм написати заяву та пояснювальні. На неділі підійшов ОСОБА_1 з приводу розписки, але він сказав, що віддавати гроші не буде, так як не вважає себе винним, що його сина звільнили і відрахували. ОСОБА_1 пригрозив, що у нього будуть проблеми. Після деякого часу ОСОБА_1 зателефонував до нього, вони зустрілися, попросив вибачення та забути цей інцидент. ОСОБА_2 заяву не відносив до міліції, так як за це наступає кримінальна відповідальність, не хотів, щоб були проблеми. Він працює в порту, отримує достатню заробітну плату, його дружина теж працювала на той час, ніяких фінансових проблем у нього не було. ОСОБА_2 ніколи не позичав гроші у інших осіб. На запитання, чому рівний почерк у розписці повідомив, що він її не однократно переписував. При її написанні були присутні ОСОБА_4, ще чоловік та ОСОБА_3, який теж написав розписку на 15000 грн. ОСОБА_2 розписку ОСОБА_3 віддав його батьку. Коли ОСОБА_1 погрожував були присутні всі вказані особи, погрози були реальними. ОСОБА_1 не вимагав повернення грошей, він йому повідомив, що розписка, яку він написав, знаходиться у одеських хлопців, а вони як посередники поінформували його. Також пояснив, що він не міг позичати гроші у ОСОБА_1, так як якщо йому були потрібно гроші, то він оформив би кредит. Він неодноразово брав кредити в морському банку, всі його там знають, він постійний клієнт. ОСОБА_1 в кінці 2007 року взяв кредит в Морському банку в розмірі 30 000 грн. на весілля сина, погасив кредит та перевівся в банк «Фінанси та кредит». ОСОБА_2 пояснив, що не диктував ОСОБА_3 ніякої розписки, ні в яких відносинах зі свідком ОСОБА_3 не перебуває та не перебував. Він міг позичати ОСОБА_3 гроші в розмірі 100 грн., але не 1000 грн., так як ОСОБА_3 ніде не працює.

Вислухавши сторони та їх представників, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а в задоволені зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Южного міського суду Одеської області 01.08.2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 30000 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 2700 грн. та суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка складає суму у розмірі 11103,96 грн. та судові витрати в розмірі 908,04 грн.

Згідно ухвали Южного міського суду Одеської області від 19.10.2011 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення від 01.08.2011 року по справі №2-462/11 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

01.02.2008 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в борг 30 000 грн. та зобовязався повернути борг 25.07.2008 року.

Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення суми боргу, однак відповідач борг не повернув.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 оголосив заяву від 01.11.2011 року (а.с.120), згідно якої на прохання ОСОБА_2 він написав, що був свідком по написанню ОСОБА_2 боргової розписки, але він не є свідком передачі грошей ОСОБА_2 ОСОБА_1 Йому ніхто не погрожував і розписки з приводу грошей в 2008 році не вимагав. Про погрози та вимагання грошей у ОСОБА_2 він не від кого не чув. З ОСОБА_4 вчився до 9 класу. З ОСОБА_2 був знайомим, бачився з ним інколи. На запитання чому він погано читає свою заяву, яка написана ним власноруч, пояснив що дану заяву він написав рік назад, коли зустрів ОСОБА_4 з батьком та звернувся до ОСОБА_1 з проханням віднести копію цієї заяви до канцелярії суду. Оригінал заяви залишив собі. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що копію заяви в канцелярії у нього не прийняли, повторно до суду ОСОБА_3 не звертався.

Також пояснив, що при передачі грошей ОСОБА_1 ОСОБА_2 та при написанні ОСОБА_2 боргової розписки ОСОБА_1 не був присутнім. ОСОБА_1 або інші особи з приводу написання боргової розписки йому не погрожували. ОСОБА_1 ніяких претензій до нього не предявляв. Про цивільну справу він дізнався від ОСОБА_4, якого зустрів в м. Южне, а також від ОСОБА_2, якому він раніше телефонував і той повідомив, що в суді перебуває справа з приводу грошей та про проблеми, які не памятає. В серпні 2011 року у дворі житлового будинку підійшов до нього ОСОБА_2 та запропонував простити борг в розмірі 1000 грн. і написати заяву про те, що у них вимагали гроші, щоб налякати ОСОБА_1 Він написав пояснювальну зі слів ОСОБА_2 Оригінал пояснювальної розписки у ОСОБА_2, він не збирався подавати її до міліції. У лютому 2008 року він відпочивав з ОСОБА_2 та з ОСОБА_4, коли прийшла міліція він спав, потім його підняли та вивели, до адміністративної відповідальності він не притягувався. Не виїжджав разом з ОСОБА_1, його сином та ОСОБА_2 на дачу ОСОБА_1 в с. Кошари. З ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 в ніяких відносинах не перебуває, так як він мешкає в Одесі, приїжджає до матері в м. Южне. Раніше інколи зустрічався, перебував в товариських відносинах з ОСОБА_2, він йому позичав гроші. З 2011 року ніяких відносин з ОСОБА_2 не підтримує.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що його батько в лютому 2008 року попросив дати йому гроші, які знаходилися у нього на збереженні в розмірі 30 000 грн., щоб позичити ОСОБА_2 На що він погодився, лише під його відповідальність та щоб ОСОБА_2 написав розписку. Батько сказав, що у вечері ОСОБА_2 зайде до них по гроші, коли він прийшов у 9 годині вечора, гроші лежали на столі. ОСОБА_2 написав розписку на пару місяців. Батько питав у нього чи він не заперечує. З навчанням у нього проблем не було, він закінчив вуз, вчився на бюджеті. З ОСОБА_2 його познайомив батько з приводу роботи. Спілкувався він з ОСОБА_2 як зі знайомим батька, бо велика різниця у віці. Про проблеми батька він нічого не знає, так як він про них йому не говорить. Не памятає чи позичав батько у нього гроші для себе. Не питав у батька для чого така сума грошей ОСОБА_2 З ОСОБА_2 вони їздили на рибалку. Був інцидент у лютому 2008 року коли вони відпочивали на квартирі ОСОБА_2 ОСОБА_2 писав боргову розписку в квартирі АДРЕСА_1, а не на дачі, бо вони туди не їздили, дача була не добудована.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знайомий з ОСОБА_2 з 2008 року, коли він практикував як приватний юрист. У червні-липні 2008 року, коли він був у с. Сичавка на зустрічі зі своїм клієнтом, в обід йому зателефонував ОСОБА_2, та пояснив, що йому терміново потрібна юридична допомога, у звязку з тим, що у відношенні нього скоєно злочин та наполягав на зустрічі. Біля обіду в с. Сичавка підїхали на таксі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 і вони зустрілись недалеко від сільської ради. ОСОБА_2 був схвильований, пояснив, що йому зателефонував ОСОБА_1, який знаходився в судовому засіданні та попросив його підійти до Южного суду, для дачі пояснень, коли він підійшов до суду, сів в машину з ОСОБА_3, в якій був ОСОБА_1, його син та незнайомий йому чоловік. Після чого вони поїхали на дачу, де шляхом погроз, фізичної розправи, ОСОБА_1 змусив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 написати розписку, на яку суму ОСОБА_7 не памятає. Після чого вони звернулися до нього, бо ніяких грошей не брали. Вони розповіли, чому ОСОБА_1 змусив їх написати розписки, бо ще за декілька місяців до цієї події, в лютому 2008 року, знаходячись в одній компанії з ОСОБА_4, який тоді був курсантом Одеського інституту МВС, вони напилися, здійснили хуліганство. У зв'язку з цим ОСОБА_4 відрахували з інституту, тому ОСОБА_1 поніс витрати. Кого притягнули до відповідальності він не знає. Вони не хотіли звертатися до міліції, бо боялися. ОСОБА_9 був присутнім при розмові, але не встрявав у розмову. ОСОБА_7 написав одну заяву на імя начальника міліції та 2 пояснювальні від ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які віддав їм. Чи зверталися вони з цими заявами до міліції йому не відомо. Потім дізнався від ОСОБА_9, якого зустрів через півтора роки, котрий працює докером з ОСОБА_1 ОСОБА_2, що вони працюють в одній бригаді, все нормально, начебто вони не звертались до міліції, все вирішилось мирним шляхом. З ОСОБА_1 знайомий в рамках здійснення адвокатської діяльності.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

З аналізу норм статей 1046, 1047 ЦК України вбачається, що договір позики є реальним договором, укладеним в момент передачі грошей, який підтверджується письмовою розпискою позичальника.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В матеріалах справи є оригінал розписки ОСОБА_10, в якій вказана дата отримання грошей в сумі 30 000 грн. 01.02.08р. з зобовязанням її повернення 25.07.08р. (а.с.17).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої укладено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

При таких обставинах суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 30 000 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу у сумі 2 700 грн., так як прострочений відповідачем строк повернення боргу складає три роки (3% річних * 3 роки = 9 % річних; 30000 * 9/100 = 2 700), та суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка складає за період з 01.08.2008 року по 01.06.2011 року суму у розмірі 11 103,96 грн., (індекс інфляції у вересні 2008 року склав 101,15, в жовтні 101,7%, в листопаді 101,5%, в грудні -102,1 %, за 2009 рік 112,3 %, за 2010 рік 109,1 %, за січень 2011 року 101 %, за лютий 100,9 %, за березень 101,4 %, за квітень -101,3 %, за травень 100,8 %, а тому 30 000 грн.* 1,011* 1,017* 1,015* 1.021* 1.117* 1.091* 1.01* 1.009* 1.014* 1.013* 1.008=41103,96 грн.; 41103,96-30000=11 103,96 грн.), а всього 43803,96 грн. та судові витрати у розмірі 908,04 грн.

Щодо вимог зустрічного позову, то вони є необґрунтованими, позивачем за зустрічним позовом не надав жодних доказів та достатніх підстав для визнання договору позики неукладеним, що він не отримував гроші в сумі 30 000 грн., що написав розписку під впливом насильства.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст.1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 2 ст.1051 ЦК України, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст.58, ст.59 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 01.02.08р. дав в борг ОСОБА_10 30 000 грн. до 25.07.08р., про що останній склав розписку, відповідно до якої він отримав 01.02.08р. від ОСОБА_1 в борг гроші в сумі 30 000 грн., які він зобов'язується повернути 25.07.08р. (а.с.17).

У розписці зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, термін, на який вона передається, дата складання розписки та особистий підпис позичальника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Сам по собі факт, складання двох пояснювальних від ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які датовані 18.07.08р., на імя начальника міліції Южненського МВ УМВС України в Одеській області про те, що ОСОБА_11 вимагав від них 17.07.08р. гроші в сумі 30 000 грн. і запропонував варіант написання боргової розписки з датою складання 01.02.08р. і датою сплати 25.07.08р. не є доказом того, що ОСОБА_2О не отримував гроші і щодо нього застосовано насильство.

Тільки після ухвалення заочного рішення від 01.08.2011 року, в період розгляду даної справи, ОСОБА_2 звернувся з заявою про кримінальне правопорушення про те, що 17.07.08р. ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах, погрожуючи фізичною розправою вчинив самоправство відносно ОСОБА_2, примусивши останнього написати боргову розписку на суму 30 000 грн., при цьому ОСОБА_2 гроші кошти у ОСОБА_1 в борг не брав, та вказана розписка є мнимою. Заява була зареєстрована і прийнята 05.06.2013 року в ЄРДР, реєстраційний №0001263 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 ч.1 КК України, розпочато досудове розслідування.

Слідчий СВ Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області старший лейтенант міліції ОСОБА_12, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРСР за №00001263 від 05.06.2013 року за заявою ОСОБА_2 виніс 20.06.2013 року постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю кримінального правопорушення.

Слідчим не встановлено свідків та очевидців, які б могли підтвердити факт привезення ОСОБА_2 до дачного будинку в с. Кошари та застосування до нього погрози фізичної розправи.

Також цей факт не встановлений судом в судовому засіданні.

Згідно ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України сторони, яки приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України ст.ст. 612, 625, 1046-1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 30 000 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 700 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 11 103,96 грн., а всього в розмірі 43 803,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908,04 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Южного міського суду

Одеської області ОСОБА_13