Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/1981/14-ц
провадження 2/369/57/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Пінкевич Н.С.

при секретарі: Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської обласної ради Київської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її матері ОСОБА_2 відкрилась спадщина на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1. За життя мати склала заповіт, яким все свої майно заповіла їй. Спадщину вона прийняла, так як у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки мати за життя не зареєструвала своє право власності на будинок в БТІ. За рішенням суду за нею визнано право власності на 2/3 частини вищевказаного житлового будинку. Інша 1/3 частина житлового будинку належала ОСОБА_3, друга дружина її діда ОСОБА_4 Остання своє право власності також не зареєструвала в БТІ та ще в 1990 році виїхала до Бородінського району, де і померла. Спадкоємців вона не мала. Починаючи з 1990 року її мати ОСОБА_2 відкрито, добросовісно, безперервно користувалась 1/3 частини даного будинку, несла витрати по його утриманню. Вказала, що вона як спадкоємиця ОСОБА_2 має право просити суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на частину будинку.

Просила суд встановити факт належності ОСОБА_3 на праві власності 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області; визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.

У судове засідання представник Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, КП Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської обласної ради Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 10 лютого 1989 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

10 лютого 1989 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 вересня 2013 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3 житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

У п. 8 постанови Пленему Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

На підставі наданих документів, оскільки померла ОСОБА_3 набула права власності на 1/3 частини будинку у встановленому порядку, але не зареєструвала своє право власності, суд вважає доведеним, що право власності на частину будинку виникло у померлої ОСОБА_3 ще в 1989 році.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 від 31 січня 2015 року. Відомості про смерть внесені на підставі лікарського свідоцтва про смерть №23 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, виданого медпунктом Бородянського будинку інтернату.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими новий ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Так, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За ст.. 548 ЦК України, 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №39495825 від 30 січня 2015 року вбачається, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 не заводилась.

Спадкоємців, які б прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого 20 березня 2015 року КП БТІ Києво-Святошинськохї районної ради, житловий будинок 1917 року побудови, загальною площею 34,8 кв.м, житловою - 21,7 кв.м, складається з однією житлової кімнати, коридору та кладової.

Доказів поділу майна в натурі між співвласниками за життя ОСОБА_3, та ОСОБА_2 суду не надано.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року вказано, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

При розгляді справи позивачем ОСОБА_1 надано суду належні та допустимі докази безперервності, добросовісності вселення та володіння протягом всього часу з 1991 по 2014 рік, зокрема те, що при вселенні в будинку ОСОБА_2 при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2, продовжує відрито, безперервно, добросовісно володіти майном, нести витрати по його утриманню, тому позовні вимоги в цій частині є доведеними.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволенню позову в частині визнання права власності на 1/3 частину будинку.

Позовні вимоги щодо встановлення факту належності майна не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки чинним законодавством не передбачено встановлення в судовому порядку факту належності майна, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1223, 1261-1265 ЦК України та ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської обласної ради Київської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 31,5 кв.м, житловою площею 21,7 кв.м, прибудова під літ. «а» площею 11,5 кв.м, погріб з шийкою під літ. Д площею 15,8 кв.м, вбиральня під літ. Е площею 1 кв.м, ворота/хвіртка №1, огорожа №2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич