РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Гарячої Д.А.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Хмельницької міської ради, Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області в особі Реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення Хмельницької міської ради, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним рішення 37-ої сесії 6 скликання Хмельницької міської ради № 38 від 30.04.14 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_6 площею 59 м2, кадастровий номер :07:001:0278, для будівництва індивідуального гаража у дворі будинку по вул. Франка, 41/3 в м. Хмельницькому; визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.05.14, індексний номер 21416176, видане Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, на ім'я ОСОБА_6 В обґрунтування заявлених вимог вказує, що вона є власником гаража в дворі житлового будинку за адресою вул. Івана Франка, 41/4, гараж знаходиться на земельній ділянці, наданій їй у власність, складається з двох боксів, що використовуються для зберігання транспортних засобів. Право власності на земельну ділянку за адресою м. Хмельницький, вул. Івана Франка, 41/3, площею 59 м2, (розміщена перед належними їй гаражем та земельною ділянкою), оформлено на ім'я відповідача. Заїзд транспортних засобів у гараж позивача здійснюється виключно через земельну ділянку, що належить відповідачу, який через неприязні відносини з нею заявив, що забороняє проїзд/прохід через належну йому земельну ділянку, а тому вона та її родичі позбавлені можливості користуватись належним їй майном, що порушує її право власності на таке майно. Крім того, вказані земельні ділянки є суміжними, позивач мала б погоджувати її межі, однак такого погодження вона не давала. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, Хмельницька міська рада не врахувала той факт, що земельна ділянка, отримана ОСОБА_6 у власність, відноситься до земель загального користування і використовується позивачем як єдиний заїзд/прохід до належного їй гаража.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просять задовольнити, звертаючи увагу суду на визначену експертним висновком у справі неможливість заїзду до належного позивачу гаража без проїзду через земельну ділянку відповідача.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили, вказавши, що гараж позивача був збудований самочинно, ворота гаража мають виходити на іншу сторону і в разі приведення позивачем гаража у відповідність до державних будівельних норм предмет спору буде вичерпано. Земельну ділянку відповідачем набуто законно, тому просять в позові відмовити.

В судове засіданні представник співвідповідача не зявився, подав письмові заперечення проти позову, вважає видане свідоцтво таким, яке видано з дотриманням вимог закону, тому просить в задоволенні позову відмовити. В подальшому представником співвідповідача подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_7 в порядку розяснення наданого ним висновку експертизи пояснив, що земельні ділянки сторін між собою не перетинаються; заїзд до гаража позивача неможливий без проїзду по земельній ділянці відповідача, оскільки мінімальна відстань для заїзду автомобіля до 3,5 т має становити 3 м, а відстань між земельними ділянками 0,67 м та 0,75 м згідно схеми в додатку « висновку експертизи.

Заслухавши представників сторін, судового експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 716701, виданого 26.12.2011 року, копія котрого міститься у справі, позивач на підставі рішення шостої сесії Хмельницької міської ради від 27.04.2011 року № 19 є власником земельної ділянки площею 0,0044 га, розташованої в дворі будинку за адресою: м. Хмельницький по вул ОСОБА_8, 41/4, призначеної для індивідуального гаражного будівництва.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 16750197 від 25.01.2014 року, ОСОБА_5 є власником гаража на вище вказаній земельній ділянці в дворі будинку по вул. Івана Франка, 41/4, у м. Хмельницький, який складається з двох приміщень площею 17,7 кв.м та 18,0 кв.м, що підтверджується вказаним свідоцтвом та технічним паспортом на гараж, копії котрих наявні у справі. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, площа загальна гаража 35,7 кв.м, згідно технічного паспорта, площа основи (забудови) 43 кв.м.

Рішенням 37-ої сесії 6 скликання Хмельницької міської ради № 38 від 30.04.2014 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 59 м2, кадастровий номер :07:001:0278, для будівництва індивідуального гаража у дворі будинку по вул. Франка, 41/3 в м. Хмельницькому.

08.05.2014 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером 21416176 серії сак № 952884 на земельну ділянку у дворі будинку за адресою м. Хмельницький, вул. Івана Франка, 41/3, кадастровий номер :07:001:0278 для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0059 га.

Право власності на земельну ділянку в установленому порядку було зареєстровано відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 8.05.2014 року.

Земельні ділянки сторін розміщені паралельно, однак не є суміжними. Відстань між межами земельних ділянок вказана в додатку 2 до наявного у справі висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.05.2015 року № 05/15 і складає 0,67 м зі сторони одного проїзду та 0,75 м зі сторони другого, паралельного йому проїзду.

Згідно вище вказаного висновку експертизи, заїзд автомобіля повною масою до 3,5 т до гаража, належного позивачу, без проїзду через земельну ділянку, належну відповідачу, неможливий.

В обґрунтування вимог щодо визнання недійсним оскаржуваних рішення та свідоцтва позивач в позовній заяві зазначила, що:

1)земельні ділянки є суміжними,

2)вона без проїзду по земельній ділянці відповідача не може використовувати власного майна,

3)у власність відповідачу передано земельну ділянку із земель загального користування.

Оскільки земельні ділянки не є суміжними, погодження позивача меж земельної ділянки відповідача при передачі її у власність відповідачу не вимагалося. Ця підстава позову в ході судового розгляду була спростована.

Та обставина, що земельна ділянка відповідача передана йому із земель загального користування, свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшла. Зокрема, позивач вказує, що ця обставина підтверджується державним актом позивача, де вказано, що від точки А до точки Б земельної ділянки позивача знаходяться землі загального користування, однак як вбачається з матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_6, лише по межі його ділянки від Б до А його земельна ділянка межує із землями загального користування (проїздом), а від А до Б із землями міської ради, категорія земель землі житлової та громадської забудови. При цьому із висновку експертизи та додатків до неї також не вбачається, що між гаражами сторін наявний проїзд (землі загального користування).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Невідповідність закону оскаржуваних рішення та свідоцтва із наявних матеріалів справи (зокрема, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу, матеріалів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу) не встановлена.

Та обставина, що транспортні засоби позивача не можуть здійснити заїзд до її гаража без проїзду земельної ділянки відповідача, не є свідченням порушення її прав наданням земельної ділянки відповідачу у власність. Неможливість заїзду спричинена не самим наданням земельної ділянки у власність відповідачу, а його незгодою дозволити їй проїзд по частині його ділянки.

Разом з тим, згідно ст. 401 ЦК України, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, щодо земельної ділянки може бути встановлене право користування чужим майном (сервітут). Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно частин 1, 2 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою полягає в тому числі у можливості проїзду через чужу земельну ділянку. Особа має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Таких вимог позивач не ставить, тому суд не може вийти за межі позовних вимог і вказану правову норму застосувати, приходячи при цьому до висновку, що позивачем помилково обрано спосіб захисту своїх прав.

За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, в силу ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. Відповідачем судові витрати у справі не понесені.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 321, 391, 393, 401, 404 ЦК України, п. «а» ч. 4 ст. 83, ст. ст. 152, 155 ЗК України, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Хмельницької міської ради, Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області в особі Реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення Хмельницької міської ради, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: