Справа № 164/409/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Невар О.В.
Провадження № 22-ц/773/1047/15 Категорія: 54 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

при секретарі Лимарю Р.С.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Балай О.В., Бубнюка Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Волиньторф» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 25 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 25 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Волиньторф» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Маневицького районного суду Волинської області від 25 травня 2015 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала з підстав, в ній зазначених.

Представники відповідача, кожен окремо, заперечили апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дотримав вимоги чинного законодавства при звільненні ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для її поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно наказу ДП «Волиньторф» № 252 від 28 листопада 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису» з 28 лютого 2015 року скорочено чисельність і штат працівників та виключено із штатного розпису посаду диспетчера автомобільного транспорту (а.с. 35).

Згідно наказу ДП «Волиньторф» № 285 від 29 грудня 2014 року «Про попередження працівників щодо наступного вивільнення» старшому інспектору з кадрів Балай О.В. доручено попередити ОСОБА_2, диспетчера автомобільного транспорту, про її майбутнє звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 1 березня 2015 року, але не раніше після закінчення двох місяців з дня попередження (а.с. 37).

29 грудня 2014 року ОСОБА_2 ознайомилась з повідомленням ДП «Волиньторф» про її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 38).

2 березня 2015 року ОСОБА_2 ознайомлена із наказом № 38-ос про припинення трудового договору від 2 березня 2015 року на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

За усталеною судовою практикою розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з наказу № 252 від 28 листопада 2014 року зміни до штатного розпису ДП «Волиньторф» внесені у зв'язку з проведенням організаційно-штатних заходів, для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством (а.с. 35).

Про наступне вивільнення позивач була належним чином попереджена (а.с. 38).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не запропонував позивачеві роботу на тому ж підприємстві суд не може взяти до уваги у зв'язку з відсутністю підходящої для неї роботи.

Згідно п. 1.2 посадової інструкції експедитора з перевезення вантажів кваліфікаційні вимоги для вказаної посади - базова або неповна вища освіта відповідного напрямку підготовки (бакалавр або молодший спеціаліст), наявність посвідчення водія категорії «В» та «С» (а.с. 76).

Згідно п. 1.1 інструкції з охорони праці № 146 для сторожа сировинної бази до роботи по охороні майна допускаються особи не молодші 18 років, які пройшли медогляд і інструктаж з ОП та мають права тракториста (а.с. 98).

Оскільки у позивача відсутні посвідчення водія категорії «В» та «С», права тракториста, а тому вона за кваліфікаційними вимогами не може займати відповідні посади. Крім того, наказом ДП «Волиньторф» від 1 листопада 2013 року № 275 «Про суміщення посад» доручено водіям ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за їх згодою виконання поряд з їх основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за вакантною посадою експедитор з перевезень вантажів у порядку суміщення посад без звільнення їх від основної роботи (а.с. 75). Заборона залучення жінок до роботи в нічні зміни передбачена п. 23 колективного договору ДП «Волиньторф» на 2014-2019 роки (а.с. 97).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Вказана гарантія передбачена також ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Листом ДП «Волиньторф» від 28 листопада 2014 року за № 1314 відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» повідомлено профспілковий комітет ДП «Волиньторф» про заплановане скорочення з 28 лютого 2015 року штатної одиниці диспетчера автомобільного транспорту (а.с. 36).

Листом ДП «Волиньторф» від 18 лютого 2015 року за № 200 повідомлено профспілковий комітет ДП «Волиньторф» про те, що ОСОБА_2 повідомлена за два місяці про майбутнє звільнення відповідно до наказу № 285 від 29 грудня 2014 року (а.с. 39).

З витягу з протоколу № 1 від 24 лютого 2015 року вбачається, що первинною профспілковою організацією ДП «Волиньторф» незалежної профспілки гірників України дано згоду на звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач була присутня під час засідання профспілкового комітету (а.с. 40).

Гарантія, передбачена ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не може бути застосована щодо позивача, оскільки її повноваження як члена профкому припинені у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків, що підтверджується витягом з протоколу зборів членів профспілки первинної профспілкової організації ДП «Волиньторф» незалежної профспілки гірників України від 29 квітня 2014 року № 2 (а.с. 84, 85).

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що розірвання трудового договору відбулося з дотриманням чинного законодавства та обґрунтовано відмовив позивачеві у позові про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції зробив висновок про неможливість зайняття позивачем вакантних посад на підприємстві виходячи із стану її здоров'я, хоча стан її здоров'я в судовому засіданні не досліджувався, на правильність рішення не впливає, оскільки позивач не відповідала кваліфікаційним вимогам щодо посад, які були вакантними на підприємстві. Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача щодо невиконання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України шляхом дослідження штатного розпису, посадових інструкцій та інших письмових доказів про рух кадрів на підприємстві.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 25 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді