Справа № 344/5260/15-ц
Провадження № 2/344/2716/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

21 липня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Гупан Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В позові вказано, що 26/09/2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 300131/112228/6-14 «Пенсійний» та три додаткові угоди до нього, відповідно до цього позивач передав відповідачу 2074,68 доларів США під 11.7 % річних до 26/03/2015 р. 29/12/2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір банківського вкладу № 300131/156736/3-14 Стандарт», відповідно до якого позивач надав відповідачу 150000 гривень під 21,5 % річних до 29/03/2015 р. Відповідач не виконав умови вказаних договорів та не повернув позивачу зазначені грошові кошти.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі, отже він реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування його заперечення і спростування позову.

Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом встановлено наступні обставини.

26/09/2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № 300131/112228/6-14 «Пенсійний» та три додаткові угоди до нього, відповідно до цього позивач передав відповідачу 2074,68 доларів США під 11.7 % річних до 26/03/2015 р.

29/12/2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір банківського вкладу № 300131/156736/3-14»Стандарт», відповідно до якого позивач надав відповідачу 150000 гривень під 21,5 % річних до 29/03/2015 р.

27/03/2015 р. позивач склав вимогу відповідачу про повернення грошових коштів, переданих за договором банківського вкладу в сумі 150000 гривень.

07/04/2015 р. позивач та ПП «Правова допомога» уклали договір №317/Б-15 про надання правових послуг щодо повернення грошових коштів, переданих за договорами банківського вкладу.

Відповідно до квитанції №0018201 позивач сплатив ПП «Правова допомога» 2400 гривень за договором №317/Б-15.

Однак у вказаному договорі абсолютно не визначено безпосереднього переліку правових послуг, які виконавець зобов`язався надати, а позивач отримав; в договорі не визначено вартість облікованих одиниць послуг; не вказано на розрахунок вартості таких одиниць, загальної кількості витраченого часу на надання послуг, матеріально-правових результатів, створених в результатів виконання зазначеного договору.

Відповідач не надав жодних заперечень чи розрахунків на спростування позову, крім як з метою затягування судового розгляду даного спору, як встановлено в ухвалі Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26/05/2015 р., оскаржив ухвалу про відкриття провадження без належних на те правових підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В п. 1 ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Таким чином договір банківського вкладу підлягає виконанню відповідно до його умов.

Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Так відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач не надав суду жодного доказу, заперечення чи розрахунку на позов.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

З урахуванням обґрунтування позову на думку суду моральну шкоду позивачу за його переживання і страждання може бути компенсовано грошовими коштами в сумі 2000 гривень.

Сторонами не надано суду доказу введення тимчасової адміністрації у відповідача.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Так в ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" вказано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Доказів на встановлення зазначених обставин позивачем та його представником суду не надано. В договорі про правову допомогу не зазначено перелік послуг, погодження сторін розрахункових одиниць, вартість послуг, розрахунок загальної суми правової допомоги. Суду не надано доказу того, які послуги безпосередньо вже було надано.

Однак відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, документального підтвердження обґрунтування суми правової допомоги перед судом не доведено. Які саме послуги правового характеру складають суму зазначену в договорі судом не встановлено, чи не перевищують вони встановлений законом максимальний розмір, який підлягає компенсації за рахунок іншої сторони перед судом не доведено.

Однак відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Задоволення необґрунтованої вимоги позивача про стягнення на його користь грошових коштів матиме наслідком порушення прав відповідача.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. З метою забезпечення принципу юридичної певності та юридичної визначеності сторін спору можна дійти висновку про те, що ціна складення позову у спірних відносинах, за правового регулювання, передбаченого в п. 4 ст. 632 ЦК України відповідає сумі 500 гривень, які підлягають компенсації з урахуванням наданих суду доказів та обґрунтувань позову.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (09807856) на користь ОСОБА_1 грошові кошти:

- за договором № 300131/112228/6-14 від 26/09/2014 р. в сумі 2074,68 доларів США;

- за договором № 300131/156736/3-14 150000 гривень;

стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (09807856) на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди, 500 гривень за послуги правового характеру;

стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір в сумі 1900 гривень.

в іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив у разі подання заяви протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Головуючий суддя С.О. Бородовський