У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Федоренка Сергія Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір від 18 січня 2008 року № 17/П/20/2008-840, відповідно до умов якого ОСОБА_6 надано кредит в сумі 49 184 доларів США терміном до 18 січня 2038 року на умовах сплати 10,7 % річних за користування кредитними коштами. Повернення коштів, сплата процентів повинні здійснюватися щомісяця до 12 числа поточного місяця у сумі не менше 465 доларів США. Взяті на себе зобов'язання з повернення коштів відповідач ОСОБА_6 не виконала, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість.

У день укладення кредитного договору з ОСОБА_6 були укладені і договори поруки із співвідповідачами: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно до умов яких останні зобов'язалися відповідати перед банком за належне виконання відповідачем ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань, що виникають з кредитного договору.

Враховуючи те, що відповідачі - позичальник і поручителі - відповідають перед банком як солідарні боржники, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, яка становить станом на 22 квітня 2013 року суму 76 633,60 доларів США, еквівалент - 612 532 грн 37 коп., з якої заборгованість за тілом кредиту - 48 715 доларів США, еквівалент -389 279 грн 39 коп.; заборгованість за відсотками - 20 144 долари США, еквівалент - 161 015 грн 61 коп.; пеня - 2 855,57 доларів США, еквівалент - 22 824 грн 59 коп.; штраф за порушення вимог кредитного договору - 4 918,40 доларів США, еквівалент - 39 312 грн 77 коп.

Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням внесення під час розгляду справи ОСОБА_6 на погашення боргу 47 000 доларів США, банк просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за тілом кредиту - 25 476,42 доларів США, еквівалент - 286 395 грн 72 коп.; заборгованість за відсотками - 482,40 доларів США, еквівалент - 5 422 грн 96 коп.; пеню - 2 678,88 доларів США, еквівалент - 30 144 грн 84 коп.; штраф за порушення вимог кредитного договору - 4 918,40 доларів США, еквівалент - 55 290 грн 69 коп. та витрати зі сплати судового збору - 3 441 грн, вказавши, що зазначена заборгованість нарахована станом на 03 квітня 2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «Надра» - Федоренко С.В. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із передачею справи на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір від 18 січня 2008 року № 17/П/20/2008-840, відповідно до умов якого ОСОБА_6 було надано кредит в сумі 49 184 долари США терміном до 18 січня 2038 року на умовах сплати 10,7 % річних за користування кредитними коштами. Повернення коштів, сплата процентів повинні здійснюватися щомісяця до 12 числа поточного місяця у сумі не менше 465 доларів США.

У цей же день між банком та співвідповідачами: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладені договори поруки.

Станом на 22 квітня 2013 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість у розмірі 76 633,60 доларів США (в еквіваленті - 612 532 грн 57 коп.), яка складається з: 48 715 доларів США (в еквіваленті - 389 279 грн 39 коп.) - заборгованість за тілом кредиту; 20 144 доларів США (еквівалент - 161 015 грн 6 коп.) - заборгованість за відсотками; 2 855,57 доларів США (еквівалент - 22 824 грн 59 коп.) - пеня; 4 918,40 доларів США (еквівалент - 39 312 грн 77 коп.) - штраф за порушення вимог кредитного договору. Заборгованість виникла з початку 2009 року.

ОСОБА_6 29 червня 2013 року направлена досудова вимога від 19 червня 2013 року про сплату заборгованості в повному обсязі протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги.

Згідно з квитанцією від 04 лютого 2014 року ОСОБА_6 внесла на погашення заборгованості за кредитним договором 47 000 доларів США, що в еквіваленті становило 375 671 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що після внесення відповідачем 47 000 доларів США у лютому 2014 року та зарахування з них: 23 238,63 доларів США на погашення тіла кредиту та 23 781, 37 доларів США на погашення відсотків за користування кредитними коштами, відповідач практично увійшла в графік погашення кредиту, який був визначений до 2038 року, а банк не дотримався домовленості з відповідачем про списання інших нарахувань на кредит після одноразової сплати відповідачем 47 000 доларів США та безпідставно вимагає дострокового стягнення кредиту, який виданий до 2038 року.

А також вважав неправомірними нарахування процентів за користування кредитними коштами за період знаходження справи в суді та перерахунок їх розміру у гривні за курсом 11,2416 грн за 1 долар США та нарахування пені та штрафу в доларах США, а не в гривні, також посилався на те, що позивачем не було надано належного розрахунку заборгованості.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Банк відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний необхідний платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору.

А позичальник відповідно до п. 4.3.10 кредитного договору зобов'язаний достроково виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у випадках, визначених у даному договорі.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що у разі невнесення позичальником чергового мінімального необхідного платежу у термін, визначений договором, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій.

Вважаючи, що після часткової сплати заборгованості відповідач практично увійшла в графік погашення кредиту, який виданий до 2038 року, а тому банк безпідставно вимагає дострокового повернення кредиту, суди залишили поза увагою те, що, звернувшись до позичальника та поручителів з вимогою про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, банк відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання - з повернення коштів та сплати процентів щомісяця до 12 числа поточного місяця у сумі не менше 465 доларів США на повернення коштів у повному обсязі протягом тридцяти днів з дати отримання вимоги.

Докази укладання додаткової угоди, якою змінено порядок погашення тіла кредиту та відсотків, у зв'язку частковою оплатою відповідачем заборгованості у розмірі 47 000 доларів США в матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на те, що банк не дотримався домовленості з відповідачем про списання інших нарахувань на кредит після одноразової сплати відповідачем 47 000 доларів США, суди не зазначили доказів, досліджених на підтвердження цих встановлених обставин, та не врахували, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України), належної оцінки поясненням позивача від 21 травня 2014 року (а. с. 124, 125) та листу позивача від 16 червня 2014 року №1-7-8312 (а. с. 147) не надали.

Разом з тим не можна погодитися з висновками суду щодо помилковості нарахування процентів за користування кредитними коштами за період знаходження справи в суді та перерахунок їх розміру у гривні за курсом НБУ на день подання уточненої позовної заяви з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10,7 % річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості.

Вирішуючи спір, суди не врахували вказані норми матеріального права та п. 1.3.1 кредитного договору, не звернули уваги на те, що сплата відсотків за користування кредитом здійснюється до дня фактичного повернення коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України <nau://ukr/435-15|st533>, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктами 5.2 та 5.3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язань з повернення кредиту, сплати відсотків останній має сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, визначених у п. 4.3, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту.

Враховуючи викладене, також не можна погодитися з висновками суду щодо неправильності нарахування пені та штрафу в доларах США, оскільки такий порядок нарахування відповідає змісту ст. 533 ЦК України та визначений п. п. 5.2, 5.3 кредитного договору.

За змістом положень ст. ст. 143 <nau://ukr/1618-15|st143>, 144 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st144> для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, і експертиза призначається ухвалою суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st129>).

Суди на порушення положень ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-215 <nau://ukr/1618-15|st215>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 304 <nau://ukr/1618-15|st304>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315> не звернули уваги на те, що відповідач розмір заборгованості не оспорював, контрольний розрахунок заборгованості не навів, квитанції про сплату кредитної заборгованості не надав, та не обговорили питання про призначення відповідної експертизи, яка б визначила дійсний розмір заборгованості, не врахували, що відсутність належного розрахунку заборгованості за кредитним договором не є підставою для відмови у позові.

Допущенні судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому оскаржувані рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - Федоренка Сергія Вікторовича задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук