АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Семенюк Т.А.

при секретарях Кутц А.В., Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - Киринюк Людмили Анатоліївни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року у справі за первісним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/12735/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8636/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір від 21.09.2007 року №ML-003/224/2007, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_3 кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 313 069 доларів США з 21.09.2007 року по 21.09.2028 року зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом, що становить 4,99% річних та FIDR - процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку (позивачу) на строк в 366 днів з виплатою процентів, після закінчення строку дії депозитного договору. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів в порядку та розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатку до кредитного договору. ОСОБА_3 одержала та використала кошти, отримані в кредит за договором у сумі 313069,00 доларів США. Далі боржник не дотримувалася умов кредитного договору, не здійснювала платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах та станом на 15.07.2014 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором становила 380948,59 доларів США, що еквівалентно 4453289,00 грн., а також 16263192,36 грн. - штрафні санкції, передбачені умовами кредитного договору. Крім того, для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, між ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 21.09.2007 року було укладено договір поруки №SR-003/224/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_8 зобов'язань. З цих підстав позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та судові витрати у справі у сумі 3654,00 грн.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8, про визнання поруки припиненою, мотивуючи це тим, що 09.01.2009 року ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна", направило позичальнику та поручителю досудові вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, в яких вимагало протягом 30-ти календарних днів з дати отримання вимоги сплатити суму кредиту в розмірі 309423,81 доларів США, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 10436,30 доларів США, суму пені в розмірі 21598,24 доларів США. Вказану вимогу ОСОБА_8 отримала 09.01.2009 року особисто. У зв'язку з тим, що від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки, тобто з 09.02.2009 року, сплив шестимісячний строк для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя, ОСОБА_2 просив суд визнати припиненою поруку за договором поруки від 21.09.2007 року №SR-003/224/2007.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року у задоволенні первісного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою, задоволено. Припинено поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 21.09.2007 року №SR-003/224/2007.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, 29 травня 2015 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - Киринюк Л.А. подала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі та стягнення з відповідача судових витрат за подачу апеляційної скарги. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що, приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що після отримання досудової вимоги 09.01.2009 року відповідач сплачував за кредитним договором, згідно виписки по рахунку, останній платіж відбувся 22.10.2009 року, а тому строк виконання зобов'язання за кредитним договором та початок перебігу позовної давності не міг настати з 09.02.2009 року, оскільки перебіг позовної давності переривався, згідно ч.1 ст.264 ЦК України. Також, позивач вказує на те, що суд першої інстанції визнавши, що на сьогоднішній день заборгованість перед позивачем за первісним позовом не погашена, своїм рішенням фактично позбавляє позивача права на повернення грошових коштів відповідно до кредитного договору. Крім того, на думку апелянта, строк позовної давності не пропущено, оскільки остаточною датою повернення боргу, згідно кредитного договору, є 21 вересня 2028 року та саме з цієї дати повинен відраховуватися строк.

У судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю -МогилянЛ.В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за довіреностями - ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого є в свою чергу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір від 21.09.2007 року №ML-003/224/2007, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_3 кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 313 069 доларів США з 21.09.2007 року по 21.09.2028 року зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом, що становить 4,99% річних та FIDR - процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку (позивачу) на строк в 366 днів з виплатою процентів, після закінчення строку дії депозитного договору. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно шляхом сплати ануїтетних платежів в порядку та розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатку до кредитного договору (а.с.8-17).

ОСОБА_3 одержала та використала кошти, отримані в кредит за договором у сумі 313 069,00 доларів США.

Пункт 1.1. частини №2 вказаного кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повернути одержаний кредит, сплачувати кредитору відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, що визначені договором. Крім того, п. 1.11.1 кредитного договору встановлено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак ОСОБА_8 систематично не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустила заборгованість із сплати кредиту (основного боргу) та процентів за його користування.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Повністю повернути кредитні кошти ОСОБА_3 зобов'язалась у термін до 21.09.2028 року.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 1.9.1 частини №2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 прострочила виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, що надало право кредитодавцю вимагати від неї дострокового повернення кредиту та процентів його користування, а тому 09.01.2009 року ПАТ «ОТП Банк», на адресу позичальника та поручителя було направлено досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 21.09.2007 року №ML-003/224/2007 (а.с. 137). Вказана вимога була отримана ОСОБА_3 особисто 09.01.2009 року, як вбачається із заяви про застосування строків позовної давності. (а.с.128-130)

Відмовляючи в первісному позові, суд першої інстанції керувався ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 526, ч.2 ст.1050 ЦК України, правильно вказав, що позивач змінив строк виконання договору, надіславши, на підставі п. 1.9.1 ч.2 кредитного договору від 21.09.2007 року №ML-003/224/2007, вимогу від 09.01.2009 року про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі протягом 30 днів, та прийшов до правильного висновку, що оскільки на момент звернення до суду (09.09.2014) закінчилася позовна давність у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та відповідачем заявлено про застосування судом строку позовної давності, то у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 21.09.2007 року №ML-003/224/2007, між ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 21.09.2007 року було укладено договір поруки №SR-003/224/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань. (а.с. 18)

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.5 договору поруки поручитель ОСОБА_2, у випадку невиконання боржником ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, процентів за користування кредитом, пені.

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції керувався ч.4 ст.559 ЦК України, та правильно виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що банк звертався до поручителя ОСОБА_2 з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання , який був змінений банком відповідно до п. 1.9.1 ч.2 кредитного договору від 21.09.2007 року, то порука є припиненою, а зустрічний позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, вказуючи день з якого почався строк позовної давності, не було враховано, що згідно виписки по рахунку (а.с. 69-78), останній платіж був здійснений 22.10.2009 року, а тому строк позовної давності не міг розпочатися 09.02.2009 року, але це не впливає на правильність рішення суду по суті, оскільки строк позовної давності, на момент звернення до суду (09.09.2014) минув і починаючи з 22.10.2009 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції визнавши, що на сьогоднішній день заборгованість перед позивачем за первісним позовом не погашена, своїм рішенням фактично позбавляє позивача права на повернення грошових коштів відповідно до кредитного договору, оскільки строк позовної давності був пропущений саме позивачем за первісним позовом, клопотання про поновлення цього строку із зазначенням поважності причин його пропуску в суді не заявлялися, а відповідач за зустрічним позовом звернувся із заявою про застосування судом строку позовної давності, відповідно до вимог ст.267 ЦК України.

Крім того, у позивача за первісним позовом є право задовольнити свої вимоги, за рахунок предмета іпотеки, в рамках виконавчого провадження, відкритого ВДВС Ірпінського МУЮ на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с. 94), як зазначено в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки остаточною датою повернення боргу, згідно кредитного договору, є 21 вересня 2028 року та саме з цієї дати повинен відраховуватися строк, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1.9.1 ч.2 кредитного договору 21.09.2007 року №ML-003/224/2007, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Тобто право змінити строк виконання договору, за певних умов, надавалося банку не законом, а саме п. 1.9.1 ч.2 договору, які були обумовлені сторонами договору, чим банк і скористався надіславши досудові вимоги від 09.01.2009 року відповідачам, в яких вказав про необхідність виконання зобов'язань за кредитним договором протягом 30 днів у повному обсязі. (а.с.137)

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. (Таку правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 6 серпня 2014 року у справі №6-49036св13)

Положеннями кредитного договору передбачено, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (пункт 1.9.1 ч.2 договору).

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 30 календарних днів з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги щодо дострокового виконання боргових зобов'язань.

Зазначена правова позиція також висловлена в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року (справа №6-616цс15) та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, обов'язково має враховуватись іншими судами України.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання, надіславши позичальнику відповідну вимогу, а також те, що у позивача за первісним позовом можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд з'явилася через 30 днів після отримання відповідачами досудових вимог від 09.01.2009 року, колегія судів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги.

Отже, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року є таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - КиринюкЛюдмили Анатоліївни - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді