З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"06" липня 2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шепеля К.А..
за участі секретаря Бондар С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача ОСОБА_3 районний сектор управління державної міграційної служби України у Вінницькій області) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач в позовній заяві вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 з 21 липня 2004 року. В цій квартирі з 03 вересня 2004 року зареєстрований відповідач по справі. З 2007 року відповідач не проживає у цьому будинку, не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Позивач, уточнивши в попередньому судовому засіданні свої позовні вимоги, просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням та усунути їй перешкоди в користуванні вищезазначеною квартирою шляхом зняття відповідача з реєстрації.
Позивач у судове засідання не зявилася. Подала заяву про повне підтримання позову та розгляд справи у її відсутність. Не заперечувала щодо винесення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача.
Відповідач в попередньому судовому засіданні позов повністю не визнав. Просив відкласти розгляд справи для ознайомлення із нею та зняття копій документів.
В подальшому двічі у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить його підпис на довідковому листі по справі (а.с.40), а також телефонограма (а.с.45).
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою з позивачем, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та згідно до ст.169 ЦПК України винести заочне рішення, про що постановив відповідну ухвалу.
Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.
Відповідно до ксерокопії паспорта позивач 29 квітня 2003 року уклала шлюб з відповідачем, з 03 вересня 2004 року зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, 22 травня 2008 року розірвала шлюб з відповідачем (а.с.4).
21 липня 2004 року відповідно до копії договору купівлі-продажу позивач купила квартиру АДРЕСА_2 (а.с.5).
Як видно з копії домової книги, відповідач зареєстрований в спірній квартирі з 03 вересня 2004 року (а.с.7-9).
Згідно з довідкою від 21 січня 2011 року та довідкою від 16 травня 2015 року голови квартального комітету "Добробут" ОСОБА_4, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2, але з грудня 2007 року не проживає (а.с.10, 11).
Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 15 червня 2010 року установлено, що приміщення спірної квартири АДРЕСА_3 придбано ОСОБА_1 за кошти від продажу іншої квартири АДРЕСА_4, належної їй на праві приватної власності до реєстрації шлюбу сторін, тобто за кошти від реалізації особистого майна дружини, а отже, за особисті кошти ОСОБА_1 (а.с.17-18).
Це рішення переглядалось Апеляційним судом Вінницької області і ухвалою від 23 грудня 2010 року було залишено без змін (а.с.19-24).
Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, а особистою приватною власністю позивача.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.
Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що позивач є власником спірної квартири, проживання та реєстрація відповідача в цьому будинку перешкоджає реалізації права власності та розпорядження нею, а відповідач не надав суду доказів правомірності користування спірним житловим приміщенням та реєстрації у ньому, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням та усунути позивачу перешкоди в користуванні належним їй житлом шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.
На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 243,60 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 169, 224, 225, 226 ЦПК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд -
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою № 12 по вул. Будівельників, 5А в м. Жмеринка Вінницької області.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належною їй квартирою№ 12 по вул. Будівельників, 5А в м. Жмеринка Вінницької області шляхом зняття з реєстраційного обліку з цієї квартириинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.номер невідомий, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем в той же строк з дня отримання копії рішення.
Головуючий К.Шепель