Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/1164/14-ц
Провадження № 2/391/56/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2015р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Червонописького В.С.

при секретарі - Степановій Л.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива», третя особа Мар'ївська сільська рада Компаніївського району про стягнення боргу за користування земельною ділянкою (паєм), -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до СВК «Нива» про стягнення борг орендної плати за користування земельною ділянкою в період з 2005 року по 2013 рік в сумі 21987 грн. 42 коп., моральної шкоди в сумі 20 000 грн. та судові витрати по справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем 1-ї черги після смерті батька ОСОБА_2 який помер 08 січня 2005 року. Починаючи з 2005 року відповідач користувався земельною ділянкою котра належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю II КР № 013632 від 24 січня 2002 року. Відповідно до розрахунків СВК «Нива» за період з 2005 по 2013 роки заборгував орендну плату в сумі 21987,42 грн. Вказані кошти СВК «Нива» за оренду землі в разі не отримання їх орендодавцем ОСОБА_2 який помер 08.01.2005 року, повинен був до моменту оформлення спадщини депонувати належну до виплати орендну плату, або виконати свої зобов'язання шляхом внесення суми орендної плати на депозитний рахунок нотаріальної контори для подальшого отримання спадкоємцем всієї суми орендної плати одразу після оформлення права на спадщину. Проте вказаних дій Орендар (СВК «Нива) не виконав. Вона неодноразово зверталась до правління СВК «Нива» з проханням провести розрахунок, але до теперішнього часу розрахунок не проведено.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вказаною позивачем земельною ділянкою СВК «Нива» користувалось через відсутність правових підстав для її використання, хоча вона обліковувалась за господарством.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору голова Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області ОСОБА_4, не заперечував щодо задоволення позову та пояснив, що вищевказана земельна ділянка не визнавалася відумерлою, оскільки були відомості про наявність у спадкодавця померлого ОСОБА_2 доньки, але адреса її проживання не була відома. Тому з 2005 по 2013 роки земельну ділянку використовувало СВК «Нива», оскільки цей пай входить до загального масиву поля і по обліку землі рахувалось за СВК «Нива». Договір оренди з відповідачем не укладався, за ними лише обліковувалася земельна ділянка і ними сплачувалися лише податки, орендна плата не сплачувалась.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

На підставі державного акта на право приватної власності на землю серії 11-КР № 013632 від 24.01.2002 року на праві приватної власності ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 6,63га на території Марївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ОЛ № 176933 від 24.10.2013 року спадкодавець ОСОБА_2 помер 08.01.2005 року.

Посилання відповідача, на те, що згідно ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно у спадкоємця виникає з моменту державної реєстрації цього майна, не має підстав, оскільки відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з рішень Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 27.05.2014 року та 22.07.2014 року позивачем не було подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1270 в термін шість місяців, оскільки не знала про смерть батька, так як він проживав в іншому населеному пункті, без реєстрації, вів бродячий спосіб життя. Про його смерть їй ніхто не повідомив, тому вона не могла прийняти спадщину вчасно та отримувати орендну плату з 2005 року.

Судом було визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, право власності на вказану земельну ділянку. На підставі даного рішення позивачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 26276888) від 02.09.2014 р.

Таким чином права на отримання заборгованості з орендної плати, які належали на момент смерті померлому ОСОБА_2 перешли його спадкоємцю доньці ОСОБА_1

Частково задовольняючи позов щодо суми заборгованості, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 Указу Президента України від 2 лютого 2002 р. № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (пай).

В звязку із змінами внесеними згідно з Указом Президента № 725/2008 від 19.08.2008 року, запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3-х відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (пай).

Відповідно Довідки виданої виконкомом Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 28.10.2014 року № 180 середня грошова оцінка одного гектара ріллі по сільській раді становила по роках : 2005 рік - 9771.51 грн., 2006 2007 роки - 10112,42 грн., 2008 рік - 10397.834 грн.. 2009 рік - 11979.51 грн., 2010, 2011 роки - 12685,12 грн., 2012, 2013 роки - 22.275.07 грн.

Таким чином орендна плата в період з 2005 по 2013 роки становить 19 912,80 грн.: 2005 рік: 6,6331га х 9771,51 грн. х 1,5 % = 972, 23 грн.; 2006 рік : 6.6331га х 10112,42 грн. х 1,5 % = 972, 23 грн.; 2007 рік: 6,6331га х 10112,42 грн. х 1,5 % = 1006,15 грн.; 2008 рік: 6.6331га х 10397,834 грн. х 1,5 % = 1034,54 грн.; 2009 рік: 6.6331га х 11979,51 грн. х 3 % = 2383,83 грн.; 2010 рік: 6,6331га х 12685,12 грн. х 3 % - 2524,25 грн.; 2011 рік : 6,6331га х 12685,12 грн. х 3 % - 2524,25 грн.; 2012 рік: 6,6331га х 22275,07 грн. х 3 % -4230,70 грн.; 2013 рік: 6.6331га х 22275,07 грн. х 3 % = 4230,70 грн.

Згідно п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

За наведених обставин, суд вважає, що права позивача, як власника земельної ділянки, порушені з боку відповідача та приходить до висновку до часткового задоволення заявлених позовних вимог та стягнення орендної плати за користування землею на користь позивача.

Згідно Конституції України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Під моральною шкодою, згідно Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Пунктом 1 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Частиною 3 вказаної статті передбачено розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Водночас, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань законодавством України не передбачено. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди, а саме положення ст.1167 ЦК України регулює відшкодування в позадоговірних зобов'язаннях, а тому зазначена на спірні правовідносини не поширюється.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем надано до суду квитанцію про сплату нею судового збору у сумі 200 грн., оскільки позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення орендної плати, а тому підлягає стягненню з СВК «Нива» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 199,13 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива» про стягнення боргу за користування земельною ділянкою (паєм) задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива» (вул. Леніна, 1, с. Мар»ївка Компаніївського району Кіровоградської області, поточний рахунок 2 в Райффайзен банк Аваль» в м. Києві, МФО 380805) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1»янського району Кіровоградської області) кошти в грошовому еквіваленті за 2005 рік 972, 23 грн.; 2006 рік 972, 23 грн.; 2007 рік 1006,15 грн.; 2008 рік 1034,54 грн.; 2009 2383,83 грн.; 2010 рік 2524,25 грн..; 2011-2524,25 грн.; 2012 рік 4230,70 грн.; 2013 рік 4230, 70 грн., а всього 19912,80 грн. за вказаний період користування земельною ділянкою, яка належала ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтва про право власності за індексним номером 26276888 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,6331га серії САК № 372913 на імя ОСОБА_1.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Нива» (вул. Леніна, 1, с. Марївка Компаніївського району Кіровоградської області, поточний рахунок 2 в Райффайзен банк Аваль» в м. Києві, МФО 380805) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1»янського району Кіровоградської області) сплачений судовий збір в сумі 199,13 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Компаніївський район Кіровоградської області шляхом подання в 10-денний строку з дня проголошення суду апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 01.07.2015 р.

Суддя В.С.Червонописький