Справа № 127/3210/15-ц Провадження № 22-ц/772/2097/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Нікушина В.П., Марчук В.С.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Свій позов ОСОБА_2 мотивувала тим, що з 1997 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має трьох дітей. У 2015 році позивачці було встановлено третю групу інвалідності, а тому, на її думку, вона має право на утримання від чоловіка. Просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 2000 гривень щомісячно.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та вимог процесуального права, а тому просила його скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у звязку з наступним.

Матеріалами справи встановлено, що 05.02.1997 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №201, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ №307665 05.02.1997 року (а.с. 3).

Від даного шлюбу у сторін є троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 4-6).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2014 року у справі №127/20401/14-ц частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхніх трьох дітей в розмірі 1500 гривень на кожну дитину, щомісячно (а.с. 9, 10).

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №035965, яка була видана Вінницькою міською МСЕК 11.02.2015 року позивачці ОСОБА_2 була безстроково встановлена третя група інвалідності. Причиною інвалідності вказано інвалідність з дитинства та протипоказана важка фізична праця (а.с. 7).

Відповідно до ч.4 ст.75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як вбачається з листа Вінницької ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області від 15.05.2015 року за №14110/17-415, СГД ОСОБА_2 рахується на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ з 06.02.2011 року. Здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування 2 група 20%. Сума одержаного нею доходу за 2014 рік складає 115654 гривень (а.с. 52).

У довідці управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці №1648 від 28.02.2015 року зазначено, що позивачка отримує пенсію по інвалідності: за лютий 2015 року в розмірі 847,32 гривень, за березень 2015 року в розмірі 949 гривень.

Згідно з ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2015 він становить 949 гривень.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що сукупний розмір отримуваного позивачкою ОСОБА_2 доходу перевищує розмір прожиткового мінімуму, а тому у відповідності до ч.4 ст.75 СК України вона не має права на утримання (аліменти) від свого чоловіка.

Судова колегія не приймає до уваги додатки до апеляційної скарги, а саме звіти виконання договору доручення від 30.12.2014 року, про отриманий дохід ОСОБА_2 у 2015 році, у звязку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Враховуючи, що зазначені відомості в суді першій інстанції не були предметом дослідження, вони не можуть бути належним доказом під час розгляду справи в апеляційному суді.

Крім того, зазначені звіти про виконання договору доручення від 30.12.2014 року за 2015 рік (а.с. 81-82) не можуть бути доказам у справі, оскільки не відповідають ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», яким визначена форма та зміст облікових документів, які можуть бути посвідчені, у тому числі, розмір отримуваного доходу.

У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з наданої суду довідки Вінницької ОДПІ ГУ ДФС України у Вінницькій області від 22.04.2015 року за №4293/3/17 дохід ОСОБА_3 за 4 квартал 2014 року становив 36790 гривень 51 копійку, за 1 квартал 2015 року дохід відсутній (а.с. 41).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ґрунтується на матеріалах справи, відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Нікушин В.П.

_______ ОСОБА_7