Справа № 161/9087/15-ц
Провадження № 2/161/2978/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

при секретарі Стецюку Р.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг повноліття та виготовлення проїзного документа , --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг повноліття та виготовлення проїзного документа. Покликалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2011 року по жовтень 2013 року, рішенням суду шлюб між ними розірвано. Від шлюбу народилась донька ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матірю та перебуває на повному її утриманні. Зазначає, що отримання згоди батька на виїзд дитини за кордон стає складнішим. На даний час в добровільному порядку відповідач такої згоди не надає. А тому, просила надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини та надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої доньки за межі України щорічно, три рази на рік тривалість кожної поїздки не більше 90 діб.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала частково з підстав викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що хоче оздоровлювати дитину на морі, можливо за кордоном. Коли і де конкретно не знає, коли буде можливість по роботі чи «гарячий» тур. Відповідач лише обіцяє дати дозвіл на виїзд дитини, але обіцяного не виконує. Зверталася до відповідача в червні 2015 року, він погодився, кілька разів призначали зустріч, вона відпрошувалась на роботі, але відповідачу не вийшло прийти. З відповідачем складно домовитися, вона не хоче принижуватися і бігати за ним. А тому, звернулася в суд. Просила дозволити виготовлення проїзного документа для дитини без згоди батька. Щодо дозволу на виїзд, то позовні вимоги зменшила, просила надати дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька двічі на рік не більше як на 14 днів до повноліття дитини. Судові витрати залишити за нею.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Не заперечував, що дитину потрібно оздоровлювати, в тому числі і за кордоном. Вказував на те, що не заперечує щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, але для того йому необхідно знати з ким вона їде. Крім того, хоче дозвіл оформляти лише у «свого» нотаріуса. Згоден надавати дозвіл на виїзд дитини двічі на рік на 14 днів. Не згідний, щоб дитина виїжджала без його дозволу.

Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради ОСОБА_3 вважає, що слід надати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини без згоди батька, а щодо дозволу на виїзд дитини за межі України, то слід дозволити виїзд дитини без згоди батька двічі на рік не більше як на 14 днів впродовж терміну дії проїзного документа.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ЕГ № 158930 (а.с.8).

Шлюб між позивачем і відповідачем розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 11 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили (а.с.5).

Донька проживає разом із матірю. Батько дитини проживає окремо від доньки.

З довідок Другого ВДВС Луцького МУЮ вбачається, що батько дитини сплачує аліменти на її утримання, що були призначені рішення суду.

Необхідність періодичного оздоровлення дитини, духовного та морального розвитку з виїздом за межі України стверджується позивачем і не оспорюється відповідачем.

Разом з тим, судом встановлено, що в звязку з високим рівнем конфліктності стосунків між батьками дитини, вони не можуть дійти згоди щодо надання відповідних дозволів в позасудовому порядку, що шкодить інтересам дитини.

За час відкладення судового розгляду справи та перерви в судовому засіданні нотаріальна згода батька на виготовлення проїзного документа та виїзд дитини за межі України відповідачем не надана.

Складність стосунків між батьками дитини не гарантує того, що відповідач беззаперечно, добровільно надаватиме згоду на виїзд дитини за межі України, як про те стверджувалося ним в судовому засіданні.

Фактично відповідач ухиляється від надання дозволу позивачу на виготовлення проїзного документа дитини та на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5 виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобовязання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на вїзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою воззєднання сімї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сімї (ст. 10 п. 1).

Суд вважає, що періодичний виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, та не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки.

Обставин, які обмежують право малолітньої ОСОБА_4-А. Е. на виїзд за межі України суд не вбачає.

На підставі встановлених судом обставин, з врахуванням згоди батьків дитини щодо необхідності та можливості виїзду дитини за межі України двічі на рік з тривалістю кожної поїздки не більше 14 днів, а також висновку Служби у справах дітей щодо можливості надання дозволу на виїзд дитини лише на період дії проїзного документа, суд прийшов до висновку, що слід надати дозвіл позивачу на виготовлення проїзного документа дитини для неповнолітньої доньки без згоди батька, а також, надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України дитини без згоди батька двічі на рік протягом терміну дії проїзного документа, з тривалістю кожної поїздки не більше 14 днів.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст.ст.1, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, ст.ст. 141, 150, 152, 154, 155 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзного документа дитини для неповнолітньої громадянки України ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої громадянки України ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, двічі на рік протягом терміну дії проїзного документа, з тривалістю кожної поїздки не більше 14 (чотирнадцяти) днів.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій