Єдиний унікальний номер 242/840/14-ц Номер провадження 22-ц/775/151/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Новікової Г.В., Космачевської Т.В.

при секретарі: Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Селидівського міського управління юстиції

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 29 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції ОСОБА_2, яка винесла постанову від 05 травня 2015 року про повернення виконавчого листа стягувачу, та на дії начальника цього ж відділу, яка затвердила вказану постанову.

Скаргу мотивувала тим, що 23 вересня 2014 року Селидівським міським судом Донецької області у справі за її позовом до ОСОБА_3 ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено та зобовязано ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 дублікати ключів від вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1 та нежилого приміщення за адресою: Донецька область, м. Українськ, вул. Первомайська, буд. 37 в термін трьох діб після набрання законної сили рішення суду.

На підставі цього рішення Селидівським міським судом Донецької області видано виконавчий лист, в який ухвалою суду від 23 березня 2015 року внесено виправлення. Виконавчий лист було направлено в державну виконавчу службу Селидівського міського управління юстиції для виконання.

Постановою державного виконавця від 05 травня 2015 року, яку затвердила начальник цього ж відділу, вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_1

Як зазначено в постанові, державним виконавцем проводились дії для забезпечення виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області, але стягувач перешкоджала виконанню вказаного рішення, а тому на підставі викладеного, та керуючись п.4 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 242/840/14 ц, виданий 08 жовтня 2014 року, повернуто стягувачу ОСОБА_1.

Такі дії державного виконавця Абельмас Л.П. вважала протиправними, просила скасувати постанову про повернення їй виконавчого документа, як незаконну.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 29 травня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаною ухвалою міського суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 по винесенню постанови від 5 травня 2015 року про повернення виконавчого листа та скасувати вказану постанову.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилалась на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні вимог за скаргою. На її думку, суд не дослідив наявні доказі у справі та не дав належну оцінку діям державного виконавця, якому вона не перешкоджала провадити виконавчі дії.

В судовому засіданні апеляційного суду скаржник ОСОБА_1 наполягала на задоволенні скарги.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції (далі - ВДВС Селидівського МУЮ) ОСОБА_2 та начальник цього ж відділу ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та телефонограмами (а.с.154, 156, 157). В запереченні на апеляційну скаргу начальник ВДВС Селидівського МУЮ просила розглянути справу без участі їх представників (а.с. 159 - 160).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду - слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що 08 квітня 2015 року Селидівським міським судом Донецької області ОСОБА_1 видано виконавчий лист №242/840/14-ц, який для виконання надійшов до ВДВС Селидівського МУЮ.

В той же день відкрито виконавче провадження та боржнику надано строк для добровільного виконання судового рішення.

17 квітня 2015 року державний виконавець прибув у встановлений час і місце для виконання судового рішення - передачі ключів від вхідних дверей квартири та нежитлового приміщення стягувачеві ОСОБА_1, однак остання не зявилася, а тому боржник ОСОБА_3 у присутності свідків передала державному виконавцю дублікати ключів від квартири та нежитлового приміщення для наступної передачі їх стягувачеві, про що й зазначено у відповідному акті, складеному у присутності свідків (а.с. 128).

30 квітня 2015 року стягувач зявилась до ВДВС Селидівського МУЮ, де їй було призначено нову дату для передачі дублікатів ключів.

Однак, 05 травня 2015 року стягувач ОСОБА_1 відмовилась від отримання у державного виконавця дублікатів ключів, мотивуючи тим, що боржник особисто повинна надати стягувачеві вказані ключі. Про відмову у прийманні дублікатів ключів у присутності свідків державним виконавцем складено акт, від підпису якого стягувач відмовилась, чим перешкоджала виконанню судового рішення (а.с. 129).

05 травня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Селидівського МУЮ ОСОБА_2, затвердженого начальником цього ж відділу, виконавчий лист про зобовязання ОСОБА_3 надати дублікати ключів від вхідних дверей повернуто стягувачеві.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт перешкоджання проведенню виконавчих дій стягувачем ОСОБА_1, а тому державний виконавець правомірно виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

При цьому суд правильно посилався на норми Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють повноваження державного виконавця, та дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень щодо повернення виконавчого листа стягувачу.

Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду є правильними, оскільки відповідають встановленим обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Суд першої інстанції правильно визначив правовідносини, які виникли між учасниками виконавчого провадження, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції Закону від 06 червня 2015 року) (далі - Закон № 606-XIV), державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Положенням ч. 2 ст. 25 вказаного Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи і це підтвердила ОСОБА_1 в судовому засіданні, 05 травня 2015 року вона, дійсно, відмовилась від отримання у державного виконавця дублікатів ключів, мотивуючи відмову тим, що боржник особисто повинна надати їй зазначені ключі.

Однак, 17 квітня 2015 року державний виконавець з метою виконання рішення суду, за відповідним актом, в присутності понятих, отримав від боржника ОСОБА_3 дублікати ключів від вхідних дверей квартири і нежитлового приміщення та діяв в межах наданих йому вказаних вище Законом повноважень (а.с. 128).

Відмовившись від отримання цих ключів від державного виконавця, стягувач ОСОБА_1 безумовно перешкоджала провадженню виконавчих дій. Виходячи з наведеного, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 діями по відмові у прийняті дублікатів ключів створила перешкоди для виконання рішення суду, завдяки чому, державний виконавець, у відповідності з положеннями п.4 ст.47 Закону № 606-XIV, мав право на повернення виконавчого документа скаржнику.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно перевищення державним службовцем своїх службових повноважень та порушення ним вимог законодавства, то апеляційний суд їх відхиляє, як безпідставні, скільки останній діяв відповідно до наданих йому Законом № 606-XIV повноважень, в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, пункт 12 частини 2 статті 11 Закону № 606-XIV надає право державному виконавцю залучати до провадження виконавчих дій понятих, свідків або інших осіб, при цьому останній, діючи в межах наданих йому Законом повноважень, виніс обґрунтовану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яка затверджена начальником ВДВС Селидівського МУЮ.

Суд не погоджується з твердженням апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 6 та 17 Європейської Конвенції по захисту прав людини та основних свобод, оскільки при розгляді справи суд не порушив процесуальні права скаржника щодо подання доказів та їх дослідження в судовому засіданні, про свідчить журнал судового засідання. При цьому скаргу суд розглянув неупереджено, в розумний строк, а свої висновки належним чином мотивував в судовому рішенні (ухвалі) (а.с.133, 134).

Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, щодо дії державного виконавця не відповідають вимогам ч. 1 ст. 9 Закону № 606-XIV, оскільки останній не є стороною у виконавчому проваджені, а за виконавчим листом ОСОБА_3 зобовязана особисто надати їй дублікати ключів від квартири та нежитлового приміщення. Всупереч такого твердження, державний виконавець з метою виконання рішення суду не позбавлений можливості отримати за актом від боржника ключі, а потім передати їх стягувачу.

Також суд відхиляє, як безпідставні, доводи апелянта відносно неналежного оформлення актів державними виконавцями 17 квітня 2015 року та 05 травня 2015 року, оскільки вказані акти оформлені в присутності понятих за участю сторін виконавчого провадження (перший - за участю боржника, а другий - за участю стягувача) та ОСОБА_1 не позбавлялась можливості ознайомитися з їх оригіналами. В останньому випадку вона взагалі відмовилась від особистого підпису на акті (а.с. 130).

Інші доводи апеляційної скарги суд відхиляє, як такі, що не відносяться до розгляду апеляційної скарги по суті.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування судового рішення (ухвали суду), а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 суд відхиляє, а ухвалу суду першої інстанції - залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: