У х в а л а

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющик Ірина Львівна, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ющик Ірина Львівна, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічного акціонерного товариства «Приватбанк», про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення та додаткове рішення апеляційного суду Львівської області від 16 та 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування, як за спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_9, а саме: на 3/8 частини спірної квартири АДРЕСА_1, на будинок та земельну ділянку в цілому - площею 0,2086 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у с. Княжий Міст, Мостиського району Львівської області та право власності на ј частини будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_2 Пустомитівського району Львівської області, оскільки вона брала участь у його будівництві.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що квартира була приватизована, внаслідок чого її власниками в рівних частках стали - вона, її чоловік ОСОБА_10, сини ОСОБА_9 та ОСОБА_11

Після смерті сина ОСОБА_11 його 1/4 частину квартири успадкувала його неповнолітня донька ОСОБА_8, яка, також володіє 1/8 частиною спірної квартири, яку позивачка подарувала їй 08 жовтня 2010 року.

Крім того, 08 жовтня 2010 року вона також подарувала синові ОСОБА_9 1/8 частину цієї квартири, проте, він дарунок фактично не прийняв, оскільки не зареєстрував право власності на неї, так само він не прийняв і подаровану йому ј частину квартири згідно договору дарування від 08 жовтня 2010 року, яка належала її чоловікові. Після смерті ОСОБА_10, його 1/4 частини квартири успадкували ОСОБА_8 та позивачка - по 1/8 частині.

Вважає, що саме вона є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_10, оскільки постійно проживала з ним до моменту його смерті однією сім'єю, а після смерті її сина ОСОБА_9 відкрилася спадщина на 1/4 частки спірної квартири, право власності на яку виникло у нього в результаті приватизації.

Оскільки за життя він не прийняв та не зареєстрував належним чином подарованого йому майна, а саме - 1/4 та 1/8 частки спірної квартири, то фактично у його приватній власності перебувала 1/4 частка спірної квартири, яка і є об'єктом спадкування після його смерті, спадкоємцями якої є вона та його дружина ОСОБА_5 - по 1/8 частині, просила задовольнити позов.

17 та 22 жовтня 2014 року позивачка подала заяви про відмову від позовних вимог в частині визнання за нею права власності на 1/4 частку будівельних матеріалів та визнання за нею права власності на будинок, який знаходиться у с. Княжий Міст, Мостиського району.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 5/16 часток спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9 та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за нею право власності на 5/16 часток квартири і видати їй свідоцтво про право власності, зобов'язати ОСОБА_4, як спадкоємця сплатити ПАТ КБ «Приватбанк» 3000 грн. кредитної заборгованості, оскільки за життя ОСОБА_9 хворів і перебував на стаціонарному лікуванні, визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться в с. Княжий Міст Мостиського району Львівської області, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки будинку в с. Княжий міст Мостиського району. В решті позовних вимог позивачки за первісним позовом просила відмовити.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_5 подала заяву про відмову від позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_4 та за нею права спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована у с. Княжий Міст, Мостиського району та від стягнення з неї 3000 грн. кредитної заборгованості.

Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_9 з 13 вересня 2008 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вона є спадкоємцем першої черги і має право на 5/16 частки квартири, які належали її чоловікові, зокрема 1/4 частки спірної квартири, яка належала йому на підставі договору про розподіл ідеальних часток, 1/4 та 1/8 часток, які належали йому на підставі договорів дарування.

Вважає, що частки за договором дарування він прийняв у дарунок, про що свідчить його підпис у договорах дарування, однак не встиг провести реєстрацію права власності на них.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова первісний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за нею право власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 02 грудня 2014 року резолютивну частину рішення викладено у наступній редакції:

Первісний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано за нею право власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири та земельну ділянку площею 0,2086 га, в с. Княжий Міст, Мостиського району, Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

16 березня 2015 року рішенням апеляційного суду Львівської області та додатковим рішенням цього суду від 23 березня 2015 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього суду в частині задоволення первісного позову, визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири, відмови в задоволенні зустрічного позову, вирішення питання розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій часині нове рішення.

Первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано з позивачкою право власності на 5/16 частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково та визнано за ОСОБА_5 право власності на 5/16 часток квартири в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9 У задоволенні решти позову відмовлено.

Додаткове рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2086 га, в с. Княжий Міст, Мостиського району, Львівської області, кадастровий номер НОМЕР_1 залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і додаткове рішення цього суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовів, суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясувавши та встановивши їх, правильно виходив з того, що ОСОБА_9 був власником 5/8 частини спірної квартири, з яких ј частину він прийняв у дар від батька, а 1/8 частини від матері та ј її частини - набута ним у власність в порядку приватизації житла, і після його смерті відкрилась спадщина на належні йому 5/8 частини цієї квартири, спадкоємцями першої черги за законом якої є його дружина ОСОБА_12 та мати ОСОБА_4, тому за кожною із них потрібно визнати право власності на 5/16 частини квартири в порядку спадкування.

При цьому судом правильно застосовано закон, що регулює спірні відносини, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення та додаткове рішення апеляційного суду Львівської області від 16 та 23 березня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення та додаткове рішення апеляційного суду Львівської області від 16 та 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук