Справа № 127/6034/15-ц
Провадження № 2/127/2898/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого Овсюка Є.М.

при секретарі Олійник І.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засідання в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2015 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку №11 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці та примусове зняття їх з реєстрації.

В порядку ч.2 ст.31 ЦПК України 18.05.2015 р. до початку розгляду судом справи по суті позивач ОСОБА_1 шляхом подання заяви про збільшення позовних вимог змінили підставу і предмет позову виключивши з числа позивачів ОСОБА_5 зазначивши його як третю особу без самостійних вимог і зазначивши в числі відповідачів ОСОБА_4 вказавши в заяві вимогу визнати відповідачів, такими що втратили право користування будинком №11 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці і усунення перешкод в користуванні позивачем ОСОБА_1 належною їй приватною власністю шляхом примусового виселення відповідачів з зазначеного будинковолодіння.

Заявою від 02.06.2015 р. позивач знову змінила предмет позову висуваючи вимогу усунення їй перешкоди в користуванні належної їй приватної власності шляхом примусового виселення відповідачів з будинку №11 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником будинковолодіння №11 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці з господарськими будівлями та земельною ділянкою, що підтверджується технічним паспортом на будинок та державним актом на право власності на земельну ділянку.

Разом з нею у зазначеному будинковолодіння зареєстровані та проживають відповідачі по справі ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_3 (зять) та ОСОБА_4 (онук).

Відповідачі мають власний будинок №9 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці, але переїжджати в нього відмовляються і залишаються проживати у належному їй будинку, створюючи їй нестерпні умови проживання: ведуть себе агресивно, вчиняють з нею постійні сварки, не дозволяють користуватися кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею, перешкоджають зустрічі в її будинку з близькими та рідними. На її прохання залишити будинок і перейти жити до належного їм будинку відповідачі відмовляються, чим продовжується існування умов при яких проживання в належному їй будинку спільно з відповідачами стало нестерпним та неможливим.

Вона вимушена була в грудні 2000 р. звернутись до органів внутрішніх справ про допомогу, але їй будо пораджено звернутися з цими питаннями до суду.

В судовому засіданні позивач і її представник підтримали вимоги позову обґрунтовуючи їх викладеними в позові обставинами.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив дійсність обставин викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову як не підкріпленому належними доказами і безпідставним.

Відповідач ОСОБА_3 в суд не з'явився, але в заяві від 14.05.2015 р. (а.с. 28) позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні і розглянути справу у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 в суд не з'явився, причин неявки до суду не повідомив, про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в звязку з чим суд вирішив заслухати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка і надавши оцінку його показам суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

По справі встановлено, що в будинку №11 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці згідно довідки квартального комітету «Добробут» від 24.03.2015 р. зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також зареєстрований, але не проживає ОСОБА_5 Правовстановлюючого документу, якій підтверджує право власності позивача ОСОБА_1 на зазначене будинковолодіння немає, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна відповідно до якого речові права на нерухоме майно по даному будинку відсутні. Технічний паспорт, на якій посилається ОСОБА_1, як на підтвердження свого права власності на будинок не може являтись належним доказом власності позивача на будинковолодіння.

Відповідно до позовних вимог відповідачі, яким позивач тимчасово дозволив проживати у належному їй будинку до того часу поки відповідачі не закінчать будівництво власного будинку, ведуть себе агресивно, не дозволяються користуватися кухнею, ванною та вбиральнею і таким чином постійно порушують норми спільного проживання, чим роблять її проживання у власному будинку неможливим і нестерпним, в звязку з чим позивач просить усунути перешкоди в користуванні нею своєю приватною власністю шляхом примусового виселення відповідачів з зазначеного будинковолодіння.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Ч.2, 3 ст.60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таких доказів неможливості спільного проживання позивача з відповідачами, які на законних підставах зареєстровані і проживають у зазначеному будинковолодінні внаслідок систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку позивач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як зазначено в п.17 постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 р. з внесеними подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні питання про виселення на підставі ст.116 ЖК України слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. По справі антигромадська поведінка, яка дає підстави для виселення ніякими доказами не підтверджена. Як зазначає позивач, ще в грудні 2000 р. вона зверталась до органів внутрішніх справ стосовно скандалів, які вчиняє їй її дочка ОСОБА_2, на що їй була дана відповідь, що це питання повинно розглядатись в порядку цивільного судочинства. Будь-яких інших звернень з боку позивача відносно антигромадської поведінки відповідачів в подальшому не було. Як і не було будь-яких заходів попередження або громадського впливу відносно відповідачів. Таким чином вимога позивача про виселення відповідачів з належного їй приміщення на підставі ст.116 ЖК України не ґрунтується на доказовій базі. Посилання позивача на те, що цю обставину можуть підтвердити свідки не підкріплює висунуті позивачем вимоги. Так допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що дійсно дочка ОСОБА_1 ОСОБА_2 створює їй перешкоди в користуванні належним їй будинком, не дозволяє користуватися кухнею, ванною і вбиральнею, влаштовує скандали, але як зазначила, сама особисто цього не чула і їх ці відомості відомі зі слів ОСОБА_1, що суд оцінює як неналежний доказ.

Позивач в позові зазначає, що відповідачі мають власний будинок №9 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці, куди повинні перейти на проживання. Разом з тим, нічим не спростовані пояснення представника відповідача ОСОБА_2, що зазначений будинок не готовий до експлуатації і перебуває в стадії будівництва і облаштування. Суд також приймає до уваги інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкту нерухомого майна, що в державному реєстрі відсутні відомості стосовно будинку №9 по провулку Новоселівський, 1 в м. Вінниці.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Судових витрат понесених відповідачем по справі немає.

Суд керуючись Конституцією України, ст.ст. 116, 150, 157 ЖК України, ст.ст. 15, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 112-115, 118 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з будинку №11 по 1-му провулку Новоселівський в м. Вінниці Бойко ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: