Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4097/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Парадигм ОСОБА_2» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що з 16.02.2013 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймав посаду комірника.

На початку жовтня 2014 року керівник відділу кадрів відповідача ОСОБА_3 повідомив позивачеві про те, що у звязку з наявною заборгованістю по виплатам заробітних плат, спричиненою відсутністю коштів на підприємстві, позивачу на роботу виходити не потрібно, коли вийти на роботу повідомлять телефоном. При чому, казана службова особа наголосила на тому, що протягом періоду відсутності позивача, на роботі, за ним буде збережено робоче місце та мінімальна (офіційна) заробітна плата.

Періодично позивач телефонував на підприємство, проте йому було повідомлено, що обставини не змінилися, а про зміну вказаних вище обставин його буде повідомлено.

Для зясування обставин, 20.02.2015 року позивач зявився до відповідача, де бухгалтер ОСОБА_4 запропонувала йому розписатися в відомості про отримання заробітної плати за грудень 2014 року. Оскільки коштів вказаних у відомості позивач не отримував, він відмовився від підписання вказаного документу, після чого отримав в бухгалтерії довідку про доходи за останні шість місяців.

В той же, 20.02.2015 року, відповідачем подано заяву про надання позивачеві щорічної відпустки з 23.02.2015 року з подальшим вивільненням.

Лише через місяць, 20.03.2015 року позивачем отримано від відповідача два листа № 56 від 23.02.2015 року та № 92 від 06.03.2015 року.

В листі № 56 відповідач вказує на відсутність позивача на робочому місці 20-го та 23-го лютого 2015 року, про що складено акти та просить з цього приводу надати письмові пояснення, у разі ненадання, позивача буде звільнено за прогул.

Зі змісту листа № 92 від 06.03.2015 року вбачається повідомлення позивачеві про неможливість надання щорічної відпустки та пропозиція розірвання трудового договору за згодою сторін.

07 квітня 2015 позивач отримав лист відповідача № 119 від 03.04.2015 року та подану до нього копію наказу про звільнення № 13к від 03.04.2015 року. Аналізуючи зміст наказу №13к від 03.04.2015 року позивача було звільнено 02.01.2015 року, а за змістом листа № 119 від 03.04.2015 року відповідач вказує на відсутність позивача на роботі з 05.01.2015 р. по 03.04.2015 р., що суперечить зазначеному у раніше надісланому листі № 56 та мотивувальній частині самого наказу про звільнення та виходить за рамки правового поля.

Позивач вважав притягнення до дисциплінарної від повільності та звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КзпП України було проведено з недотриманням вимог трудового законодавства та порушенням порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Тому позивач просив Наказ №13к від 03.04.2015 року Приватного підприємства «Парадігм ОСОБА_5» про звільнення ОСОБА_1 В»ячеслава Івановича з посади комірника на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України визнати незаконним та скасувати. Поновити ОСОБА_1 В»ячеслава Івановича на посаді комірника Приватного підприємства «Парадігм ОСОБА_5» з 2 січня 2015 року. Стягнути з Приватного підприємства «Парадігм ОСОБА_5» на користь ОСОБА_1 В»ячеслава Івановича середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи, з дня звільнення 02.01.2015 року по дату винесення судового рішення. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свого представника в судове засідання не направив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п. 24 даної постанови при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 починаючи з 16.12.2013 року працював на посаді комірника Приватного підприємства «Парадігм ОСОБА_6» відповідно до наказу №46к від 16.12.2013 року.

Згідно Наказу від 03.04.2015 р. № 13к позивача звільнено з посади комірника 02 січня 2015 року у звязку з прогулом без поважних причин, на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Як вбачається із оскаржуваного позивачем наказу про звільнення, було зафіксовано факт відсутності на робочому місці комірника ОСОБА_1 З метою проведення службового розслідування цього факту порушення трудової дисципліни було видано розпорядження від 20 лютого 2015 року за № 1 про надання письмових пояснень комірником ОСОБА_1 Актами від 20 лютого 2015 р. було зафіксовано відмову надати пояснення відсутності на робочому місці комірником ОСОБА_1

В судовому засіданні, позивач в своїх пояснення не заперечував факт відсутності на робочому місці, починаючи з жовтня 2014 року, з тих підстав що відповідач сам повідомив йому не виходити на роботу.

Таким чином, суд приходить про правомірність звільнення ОСОБА_1 з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивачем було здійснено прогул без поважних причин, що відображене у наказі про звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 40, 41, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Парадигм ОСОБА_2» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.