Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/8306/14-ц Головуючий у 1-й інст. Смиковська Л. О.
Категорія 27 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Товянської О.В.,

при секретарі: Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

27 листопада 2014 року ТОВ „ОТП Факторинг Україна (надалі Товариство) звернулося до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначило, що 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № СL-001/035/2006, згідно якого останній отримав кредит в сумі 52160,00 євро зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 11,50 % річних. Дата остаточного повернення кредиту у договорі визначена 10 квітня 2012 року. В той же день, між банком та ОСОБА_2, в забезпечення вказаного договору укладено договір поруки № SR-001/035/2006. Відповідачем не виконуються належним чином умови кредитного договору та станом на 10.10.2014 року залишок заборгованості за кредитом становить 27954,70 євро, що еквівалентно 457087,80 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом 1668,04 євро, що еквівалентно 27274,15 грн. У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, нарахована пеня в розмірі 1767921,12 грн. Оскільки Товариство є правонаступником банку за вказаним договором, просило стягнути вказані суми з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за кредитом у розмірі 3321,85 євро, заборгованість за відсотками 106,43 євро та судовий збір у розмірі 609,61 грн., у задоволенні решти вимог відмовлено. В задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовлено у звязку з припиненням договору поруки.

В апеляційній скарзі Товариство просить рішення суду скасувати, постановивши нове про задоволення позову до ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, не повне зясуванння обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № СL-001/035/2006, згідно якого останній отримав кредит в сумі 52160,00 євро зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 11,50 % річних. Дата остаточного повернення кредиту у договорі визначена 10 квітня 2012 року. Згідно з графіком певернення кредиту, його повернення передбачалося шляхом внесення щомісячних платежів (а.с. 6-10).

В той же день, між банком та ОСОБА_2, в забезпечення вказаного договору укладено договір поруки № SR-001/035/2006 (а.с. 14-15).

Відповідачем не виконувалися належним чином умови кредитного договору та згдно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 10.10.2014 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 27954,70 євро, за відсотками 1668,04 євро. У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань, позивачем нарахована пеня в розмірі 1767921,12 грн.

У відповідності до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором (а.с. 16-29).

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 629 ЦК визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 509 ЦК, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 611 ЦК передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного виконання сторонами його умов (пункт 6.3), кінцевий строк повернення кредиту до 10 квітня 2012 року (ч.1 п.2), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до певного числа (додаток № 1 до кредитного договору).

Згідно з вимогами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 10 квітня 2012 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Згідно з положенями статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ч.4 ЦК, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 257 ЦК визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі 6-20цс14.

За таких обставин, з врахуванням того, що позивач звернувся до суду лише 27 листопада 2014 року, а відповідачі просили по застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що стягненню підлягають лише платежі, що мали вноситися після 27 листопада 2011 року.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо стягнення пені, суперечить змісту рішення, з якого вбачається, що у цій частині в задоволенні позову суд відмовив у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

З урахуванням того, що строк остаточного розрахунку по кредиту сторонами визначений 10 квітня 2012 року, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, є правильним.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

В частині відмови в позові до поручителя рішення ніким не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді