Справа 206/2769/15-ц
Провадження 2/206/875/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" серпня 2015 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_3, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) та інфляційних витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням суду від 28 березня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно починаючи з 21 січня 2014 року по 30 липня 2015 року. Добровільно виконувати рішення суду ОСОБА_2 відмовився. 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження із примусового виконання рішення. Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 продовжує ухилятись від сплати аліментів. 29 серпня 2014 року ОСОБА_2 вперше частково сплатив аліменти в сумі 100 грн. 01 вересня 2014 року державним виконавцем письмово попереджено ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. Станом на 31.05.2015 року загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів складає 4245,00грн. за період із 01.11.2014р. по 31.05.2015р. Крім цього, оскільки розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексація відповідно до закону. Із урахуванням положення ч.2 ст. 184 СК України, у зв'язку з простроченням сплати ОСОБА_2 аліментів за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2014р. інфляційні витрати за період із січня 2014р. по квітень 2015р. склали 3799,19грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період із 01.11.2014р.по 31.05.2015р. у розмірі 4245,00грн., інфляційні витрати за період із січня 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 3799,19грн., а всього 8044,19грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60грн. (а.с.2-5, 36).

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили задовольнити позов. Пояснила, що відповідач не сплачує аліменти зовсім. Хоча сам просив з нього стягувати аліменти у розмірі 400грн., а сплатив лише один раз 100грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили відмовити. З пенею відповідач не погодився.

Також, відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких сверджує, що позовна заява необґрунтована та не відповідає нормам чинного законодавства. У позовній заяві позивач зазначає, що у нього виникла заборгованість за несвоєчасну сплату аліментів на загальну суму 16646,27грн. Факт заборгованості станом на 01.01.2014р. по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на загальну суму 16646,27грн. встановлений рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.04.2014р. Заперечує проти стягнення суми інфляції, посилаючись на ст. 625 ЦК України, оскільки заборгованість виникла за прострочення сплати аліментів і це є виключно сімейні правовідносини, до яких не застосовуються норми ст. 625 ЦК України та була визначена за рішенням суду, як вказує позивач у позовній заяві (а.с.28-29).

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник третьої особи, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 в судовому засіданні надала пояснення щодо виконавчого провадження та заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.24).

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто із ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2), аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 (пятсот) гривень щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнення аліментів здійснювати із 21 січня 2014 року і до закінчення навчання ОСОБА_7, тобто до 30 червня 2015 року (а.с.6-7).

На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року, яке набрало законної сили 08 квітня 2014 року, 10 квітня 2014 року видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки (а.с.8).

12 червня 2014 року державним виконавцем Фащенко К.А. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/206/277/14 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 500 грн. ВП № 43647571 (а.с.9).

01 вересня 2014 року державним виконавцем у ОСОБА_2 було відібрано письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду, про кримінальну відповідальність попереджений, про що свідчить особистий підпис (а.с.10).

Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, 28.03.2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання. Рішення набрало законної сили 08 квітня 2014 року.

Обов'язок відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі на виконання зазначеного вище судового рішення, яке набрало законної сили, прямо передбачений приписами ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, згідно яких вказане рішення є обов'язковим для виконання.

В судовому засіданні та в своїх запереченнях відповідач підтвердив, що має заборгованість по аліментам у спірнийперіод нічого не сплачував, тому суд виходить із розрахунку пені позивача, який є вірним і не спростований відповідачем.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розрахунки неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів зроблені позивачем в позовній заяві (а.с.3) нараховуються за період з 01 листопада 2014 року по 31 травня 2015 року (1060,00грн. + 910,00грн. + 755,00грн. + 600,00грн. + 460,00грн. + 305,00грн. + 155,00грн.), загальна сума складає 4245,00грн. та є вірною.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

В судовому засіданні встановлено, що боржник не виконує рішення суду, а щомісячна несплата аліментів носить систематичний характер, оскільки за весь спірний період відповідачем жодного разу сплачено не було. Отже, жодних підстав для зменшення суми неустойки (пені) судом не встановлено.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат на підставі ч.2 ст. 184 СК України у сумі 3799,19грн. суд виходь з наступного.

Дійсно відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, передбачено розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Проте, відповідно до ст. 201 СК України застосування норм СК України до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України, тому ч.2 ст. 184 СК України стосується стягненню аліментів у твердій грошовій сумі на неповнолітню дитину і до повнолітньої доньки чи сина не застосовується, тому у стягненні інфляційних витрат слід відмовити.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) та інфляційних витрат підлягають частковому задоволенню.

Крім того, з відповідача на користь позивача відповідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 184, 196, 201 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4-8, 10, 57-64, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню по сплаті аліментів, стягнутих на повнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка утворилася за період з 01 листопада 2014 року по 31 травня 2015 року у розмірі 4245,00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., загалом 4488 (чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков