УХВАЛА

іменем україни

16 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»), ОСОБА_4, у якому просив стягнути зі страхової компанії суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн та пеню - 6 243 грн 83 коп., а з ОСОБА_4 - різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 10 129 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 лютого 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1, у стані алкогольного сп'яніння не обрав безпечну швидкість, безпечний боковий інтервал та допустив зіткнення із припаркованим автомобілем «КІА Ceed» державний номерний знак НОМЕР_3, що належить позивачу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вартість відновлювальних робіт належного позивачу автомобіля становить 60 129 грн. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 березня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент настання ДТП цивільна відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО». 17 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування, спричиненого пошкодженням належного йому автомобіля, проте ПрАТ «СК «ВУСО» відмовилося здійснювати страхову виплату.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування за заподіяну майнову шкоду в розмірі 50 000 грн та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування - 6 243 грн 83 коп.; з ОСОБА_4 - різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 10 129 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року змінено в частині визначення сум відшкодування. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування за заподіяну майнову шкоду в розмірі 49 000 грн та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування - 5 109 грн 41 коп.; з ОСОБА_4 - 11 129 грн на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «ВУСО» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові рішення в частині задоволення позову ПрАТ «СК «ВУСО» до ОСОБА_4 не оскаржуються, тому відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України в цій частині не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Судами встановлено, що 17 лютого 2014 року о 03 год. 20 хв. на перехресті вул. Роганської з вул. С. Грицевця у м. Харкові сталася ДТП, за участі автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та належного ОСОБА_3 автомобіля «КІА Ceed», державний номерний знак НОМЕР_3.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 березня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat» ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» згідно з полісом обов'язкового страхування від 21 листопада 2013 року серії АС № 8857712.

17 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування, спричиненого пошкодженням належного йому автомобіля.

18 лютого 2014 року представником ПрАТ «СК «ВУСО» оцінювачем/спеціалістом ОСОБА_6 було проведено огляд ушкодженого автомобіля КІА, державний номерний знак НОМЕР_3, про що складено відповідний протокол огляду від 18 лютого 2014 року.

Листом ПрАТ «СК «ВУСО» від 21 травня 2014 року та від 21 травня 2014 року ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з несвоєчасним повідомленням страхової компанії про настання страхового випадку.

Задовольняючи позов у частині стягнення суми страхового відшкодування та пені за її несвоєчасну виплату з ПрАТ «СК «ВУСО», суд першої інстанції виходив із того, що страхова компанія була своєчасно повідомлена про настання страхового випадку, сума майнової шкоди, завданої автомобілю позивача, визначена звітом спеціаліста, тому страхова компанія повинна сплатити позивачу суму страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика, а саме - 50 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру суми, що підлягає стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО», апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції помилково не враховано суму франшизи та відповідно неправильно розраховано суму пені.

Проте повністю погодитися з висновками судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1503/ed_2015_03_02/pravo1/T031058.html?pravo=1> страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 33.1.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1067/ed_2014_12_23/pravo1/T041961.html?pravo=1> (в редакції, чинній на момент ДТП) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій зазначені норми законодавства не врахували та не звернули уваги, що матеріали справи не містять доказів, а позивачем не доведено відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України про повідомлення учасниками ДТП страховика - ПрАТ «СК «ВУСО» у встановлений законодавством строк відповідним письмовим повідомленням, встановленого МТСБУ зразка, про настання страхового випадку.

Посилання судів попередніх інстанцій як на підтвердження повідомлення страховика про вказану подію на протокол огляду від 18 лютого 2014 року, складений представником страхової компанії, не відповідає вимогам закону, а крім того, не може бути належним доказом, оскільки позивачем надано лише його незавірену копію.

Крім того, порядок та умови виплати страхового відшкодування у справі, що розглядається, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_12_23/pravo1/T041961.html?pravo=1>.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1067/ed_2014_12_23/pravo1/T041961.html?pravo=1> у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За положеннями ст. 29 зазначеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку, передбаченому законодавством.

Порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

У п. 8.6 Методики передбачено два випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21 листопада 2011 року серії АС № 8857712 страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн, розмір франшизи - 1 000 грн.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 18 лютого 2014 року № 39/10/14 вартість відновлювальних робіт належного ОСОБА_3 автомобіля становить 68 105 грн 84 коп. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу - 39 507 грн. 87 коп.

Фактичні витрати ОСОБА_3 на ремонт автомобіля склали 60 129 грн, що підтверджується товарним чеком суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_7 від 17 червня 2014 року № 1014, актом виконаних робіт та квитанціями про оплату виконаних робіт від 23 червня 2014 року № 22 та від 24 червня 2014 року № 23.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені вимоги закону уваги не звернули, у порушення положень ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не з'ясували та належним чином не дослідили обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджувалися; не звернули уваги на положення ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1067/ed_2014_12_23/pravo1/T041961.html?pravo=1> та Методики, відповідно до яких страховик повинен сплатити страхове відшкодування у визначеному законом розмірі з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля за мінусом франшизи; не надали належної оцінки висновку експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля, та не встановили відповідність фактичних витрат позивача на ремонт належного йому автомобіля тим витратам, що були визначені експертом у його висновку на відновлювальний ремонт, ураховуючи те, що їх розмір значно відрізняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення майнової шкоди, завданої ДТП, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в цій частині із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st340>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак